Справа № 201/16630/16-а
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

провадження 2а/201/28/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24 листопада 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача Центрального об`єднаного управління ПФ України в м. Дніпро про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії по дорахунку та виплаті пенсії за понаднормовий стаж. Позивач в своєму позові та з представником в судовому засіданні посилаються на те, що він вийшов на пенсію і з 26 березня 2016 року йому була призначена пенсія за віком із зменшенням пенсійного віку на 8 років як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії, оскільки з 31 березня 1987 року по 04 червня 1987 року він брав участь у ліквідації цих наслідків при в/ч НОМЕР_1 . Розмір пенсії був правильно нарахований відповідно до статей 49, 51, 57 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Обчислення середнього заробітку для пенсії проводиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач зараз працює і отримує пенсію в загальному розмірі 6132 грн. 76 коп.. В червні 2016 року позивач звернувся до відділення пенсійного фонду з питанням про виплату йому пенсії з урахуванням понаднормового часу за вказаним спеціальним законом (1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж), що, на думку позивача, становило б доплату до вже нарахованої пенсії в сумі 13199 грн. 23 коп. щомісячно. Відповідач надав відповідь від 21 червня 2016 року, якою відмовив у вказаному нарахуванні, мотивуючи вказане тим, що при застосуванні запропонованого позивачем розрахунку його пенсія значно зменшиться, що буде погіршувати його стан і порушувати правила нарахування пенсії. Позивач вважає вказане протиправним, дії відповідача неправомірними, які порушують його конституційні права. Він звернувся до пенсійного фонду, але отримала відмову через, начебто, відсутність можливості такого перерахунку та зміну закону. Позивач звертався з заявами та скаргами до відповідача та його органів з питаннями усунення порушення законів при необхідності зробити перерахунок його пенсії, але вони ніяких дій для цього не зробили, відбувається бездіяльність. Позивач вважає вказане незаконним і протиправним, оскільки цим порушуються його права, в добровільному порядку питання не вирішується, відповідач не погоджується з доводами позивача, просив визнати протиправною бездіяльність і дії відповідача щодо неналежного виконання закону про збільшення її пенсії, фактично незаконним рішення про відмову йому в перерахунку пенсії, скасування цього рішення, та зобов`язати відповідача нарешті виконати вказаний перерахунок дорахунку та виплаті пенсії за понаднормовий стаж і виплачувати підвищену пенсію, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача ЦОУ ПФУ в м. Дніпро в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно з 26 березня 2016 позивачу призначена пенсія за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС 2-ї категорії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 08 червня 2016 року позивач звернувся до Управління із заявою про надання роз`яснення щодо розрахунку та виплати пенсії. Листом Управління від 21 червня 2016 року № П-86 позивачу було надано відповідь на зазначену заяву. Статтею 55 вказаного Закону передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В результаті проведених розрахунків розмір пенсії позивача складає: 13199.23 грн.(заробітна плата) х 0.46463 (коефіцієнт стажу) = 6132.76 грн.. Згідно матеріалів пенсійної справи, страховий стаж позивача до 01 січня 2004 року складає 22 роки 3 місяці 17 днів. Статтею 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії. Управлінням проведено інформаційний розрахунок пенсії позивача за двоскладовою формулою із застосуванням ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розмір пенсії позивача, згідно даного розрахунку, становив би 2315.02 грн.. Розмір пенсії позивача, у відповідності з абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, не підлягає збільшенню у зв`язку з тим, що загальний страховий стаж позивача складає менше ніж 35 років. Отже, бездіяльності в них немає, оскільки постійно працюють над цим і іншими зверненнями подібного характеру по цим та іншим питанням, документального підтвердження незаконності їх дій чи бездіяльності по вказаному питанню немає. Їх рішення про відмову позивачу законне. На всі письмові звернення позивача вони йому надавали своєчасні письмові відповіді, відповідно реагували на них, скарги скеровували до відповідних служб і підрозділів, вони діють в межах своєї компетенції, порушення закону чи бездіяльності з їх боку не було, вважає позовні вимоги до них безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, з`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно п.1 ч. І ст. 18 КАС України адміністративні справи, в якій однією із сторін є орган або посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим судам. А відповідно до ч. З ст. 18 цього Кодексу справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом за вибором позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які вчинені (допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) особи-позивача.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. З КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Судом з`ясовано, що позивач ОСОБА_1 мешкає по АДРЕСА_1 і звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку, передбаченому законом. Відповідач не знаходиться і не зареєстрований в цьому районі міста.

Відповідно ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно з 26 березня 2016 року позивачу ОСОБА_1 призначена була пенсія за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС 2-ї категорії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 08 червня 2016 року позивач звернувся до Управління із заявою про надання роз`яснення щодо розрахунку та виплати пенсії. Листом Управління від 21 червня 2016 року № П-86 позивачу було надано відповідь на зазначену заяву.

Статтею 55 Закону передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме - зменшення на 10 років для осіб, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, азі липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів; зменшення на 8 років для осіб, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів; зменшення на 5 років для осіб, які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році.

При цьому, відповідно до ч. З ст. 55 вказаного Закону, призначення та виплата пенсій постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Розрахунок розміру пенсії за віком проводиться відповідно до ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За документами пенсійної справи загальний страховий стаж позивача становить 34 роки 5 місяців 17 днів, обчислений по 29 лютого 2016 року. Коефіцієнт страхового стажу -0.46463. Для розрахунку пенсії використаний заробіток за період з 01 липня 2000 року по 26 лютого 2016 року, де індивідуальний коефіцієнт заробітку становить 4.04458. Заробіток для обчислення пенсії становить: 3263.44 грн. (середня заробітна плата по народному господарству за три роки перед зверненням за пенсією) х 4.04458 = 13199.23 грн.. В результаті проведених розрахунків розмір пенсії позивача складає:

13199.23 грн.(заробітна плата) х 0.46463 (коефіцієнт стажу) = 6132.76 грн..

З вказаним розрахунком та цією сумою пенсії позивач згодний, не оспорює його, про що і заявив в позові та в ході судового засідання.

Загальний розмір пенсії складає 6303.58 грн., де: 6132.76 грн. - розмір пенсії за віком; 170.82 грн. - щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю (призначена згідно статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплачується у розмірі, передбаченому підпунктом 2 пункту 13 постанови № 1210 Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції постанови № 112 Kабінету Mіністрів України від 25 березня 2014 року).

Щодо застосування положень частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»: частиною другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки-10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

До 01 січня 2004 року розмір пенсій учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС 2-ї категорії обчислювався у відповідності зі статтею 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Проте, норми статті 19 наведеного Закону були замінені, у зв`язку з набранням чинності з 01 січня 2004 року Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і обчислення розміру пенсій учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС 2-ї категорії здійснюється відповідно до Закону № 1058.

Абзацом 2 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш

як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону. При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Згідно матеріалів пенсійної справи, страховий стаж позивача до 01 січня 2004 року складає 22 роки 3 місяці 17 днів.

Статтею 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.

Відповідачем, згідно вищезазначеного, проведено інформаційний розрахунок пенсії позивача за двоскладовою формулою із застосуванням ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (про яке і говорить позивач). Розмір пенсії позивача, згідно даного розрахунку, становив би 2315.02 грн., тобто майже втричі менше, ніж зараз і з заявою про такий перерахунок пенсій позивач до відповідача ще не звертався (в червні 2016 року було інше звернення), хоча позовні вимоги вже заявив.

Наразі розмір пенсії позивача обчислено відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та складає 6306.65 грн.. Враховуючи вищевикладене, розмір пенсії позивача, у відповідності з абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, не підлягає збільшенню у зв`язку з тим, що загальний страховий стаж позивача складає менше ніж 35 років.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормою прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що «конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Відповідно до ч. З ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Принцип перспективної дії норми закону на який посилається відповідач, поширюється тільки на відносини, які виникли після введення в дію змін в Закони. Загальним правилом установленим частиною 1 статті 58 Конституції України закони та правові акти не мають зворотною дії у часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, в мотивувальній частині рішення від 11 жовтня 2005 року № 8 - рп Конституційній Суд України зазначив, що конституційні принципи на яких базується

здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення перетинаються за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24, (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов`язана з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і були впевненими у своїх законних очікуваннях, набуте ними на підставі чинного законодавства право, його, зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуде право його зміст та обсяг буде ними реалізовано тобто набуте право не може бути скасовано чи звужене.

З огляду на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (набрало законної сили 8 лютого 2006 року) положення ст. 58 Конституції України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно - правових актів, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, судами слід мати на увазі наступне: реалізація особою прав, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів, як причину невиконання своїх зобов`язань, судами не повинні приймати до уваги; у випадках, коли набуття чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення права у особи відповідно права.

При вирішення питання про застосування правових норм у часі до спірних правовідносин необхідно врахувати висновки Верховного Суду України викладені ним у постанові №21-630а14 від 10 лютого 2015 року згідно яких зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужений шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Відповідно до ст. 46 Конституції України «громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадків передбачених законом.

Управління звернуло увагу і на те, що предметом поданої заяви не є прохання призначити пенсію, а зробити донарахунок пенсії та здійснити доплати до пенсії за понаднормовий стаж. Отже, на підставі вищевикладеного та виходячи з системного аналізу положень статей 22, 64 Конституції України, правових позицій Конституційного суду України можна зробити висновок конституційний принцип гарантованості конституційних прав і свобод, конкретизований через вимогу неможливості їх скасування або звуження, поширюється також на норми матеріального і соціального забезпечення державних службовців та їх соціального захисту.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав і свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненнями ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статі 9 КАС України у разі невідповідності нормативно- правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, позивач повинен довести, що дiями відповідача було порушено його права. Однак, жодних інших доказiв позивачем до суду не надано.

Відповідно до ст. 21 Конституції права та свободи людини є непорушними, до яких відноситься й право згідно ст. 4І Конституції на володіння, користування і розпорядження власністю, яку придбала позивачка у відповідності до вимог закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування. їх посадових або службових осіб.

Відповідно до вимог ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі,
або з власної ініціативи. Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Крім того, згідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України «У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку». При цьому Пленум Вищого адміністративного суду у постанові від 6 березня 2008 року зауважив, що під час розгляду спорів щодо окарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених в позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які пред`являються до дій та рішень суб`єктів владних повноважень.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги позицію позивача і його представника щодо наполягання на позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цим відповідачем не були допущені.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до ЦОУ Пенсійного фонду України в м. Дніпро про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Таким чином позовні вимоги про визнання дій і бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в такому вигляді не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», практикою Європейського суду з прав людини, ст. ст. 2, 3, 5, 6, 18, 19, 69, 71, 72, 158-163, 167 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя