Справа № 815/2752/16
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2017-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2752/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стеценко О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування рішення та запису,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі Позивач, або ОСОБА_1В.) з адміністративним позовом (а.с. 47-53) до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 (далі Відповідач-1, або державний реєстратор ОСОБА_2М.) про скасування рішення та запису про скасування права власності ОСОБА_1, державного реєстратора ОСОБА_2 від 13.04.2016 року, індексний номер 29228077 на обєкт нерухомого майна нежитлову будівлю, офісний центр, розташований за адресою: м. Одеса, Шкільний аеродром, буд. 1.

В обґрунтування позову Позивачем наведені наступні доводи.

13.04.2016 року Відповідачем-1 прийнято рішення № 29228077, згідно з яким скасовано право власності Позивача на обєкт нерухомого майна нежитлову будівлю, офісний центр, розташований за адресою: м. Одеса, Шкільний аеродром, буд. 1. Натомість, Позивач вважає вказане рішення незаконними, прийнятим в порушення норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухомо майно та їх обтяжень, у звязку з чим, як і рішення, так і запис, внесений Відповідач-1 має бути скасований. Так, на думку Позивача, державний реєстратор ОСОБА_2 повинен був відмовити ОСОБА_4 в державній реєстрації прав на підставі п. 5 та п. 6 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки, на думку Позивача, були наявні суперечності між заявленими та зареєстрованими правами на майно: обєкт нерухомого майна нежитлову будівлю, офісний центр, розташований за адресою: м. Одеса, Шкільний аеродром, буд. 1.

В судовому засіданні, призначеному на 24.01.2017 року, Позивач просив задовольнити позов в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві (а.с. 47-53).

27.01.2017 року Позивач надав до канцелярії суду додаткові письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог, в яких також зазначив про протиправність прийнятого державним реєстратором рішення й з огляду на невідповідність площі нежитлової будівлі, вказаній у скасованій державній реєстрації та рішенні суду, що стало підставою для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 (а.с. 248-253).

Відповідач-1 в судове засідання, призначене на 24.01.2017 року, не зявився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно, жодних клопотань про відкладення судового засідання або розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, заперечень проти позову не надано, у звязку з чим, суд дійшов до висновку, що причина неявки Відповідача-1 в судове засідання є не поважною та вважає можливим продовжити розгляд справи у його відсутність.

Ухвалою суду від 18.07.2016 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Представник третіх осіб в судовому засіданні, призначеному на 24.01.2017 року, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених в письмових поясненнях по суті позовних вимог (а.с. 151-153), в яких зазначив, що Позивач втратив право власності на обєкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, офісний центр, розташований за адресою: м. Одеса, Шкільний аеродром, буд. 1, на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2013 року справі №1512/2- 1074/11.

Ухвалою суду від 27.07.2016 року, занесеною до журналу судового засідання, залучено до участі у справі у якості співвідповідача, відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (далі Відповідач-2).

Представник Відповідача-2 в судовому засіданні, призначеному на 24.01.2017 року, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с. 123-125).

Частиною 6 ст. 128 КАС України передбачено, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справ, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку Відповідача-1 в судове засідання, відсутність, як у суду, так і у зявившихся представників сторін, з урахуванням думки учасників процесу, потреби заслухати свідка чи експерта, судом ухвалено, рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер майна 9354585), 31.01.2005 року за Позивачем, ОСОБА_1 було зареєстроване право власності на нежитлову будівлю, офісний центр, площею 631,4 кв.м., розташований за адресою: м. Одеса, Шкільний аеродром, буд. 1. Підставою для виникнення права власності ОСОБА_1 зазначено договір дарування, р. 404, від 28.01.2005 року, виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с. 13-20, 68-70).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2013 року справі №1512/2- 1074/11 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання угоди укладеною та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, телекомпанїї «Чорне море» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору недійсним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні та за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_8 ОСОБА_10, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, телекомпанїї «Чорне море» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, ОСОБА_9, ОСОБА_1, про визнання договору недійсним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконно ю володіння та усунення перешкод у користуванні у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 - відмовлено повністю позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_4 - задоволені частково, позовні вимоги ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, - задоволені частково, зокрема: визнано недійсним договір дарування, укладений 28.01.2005 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1, згідно якого ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар нежитлову будівлю офісного центру, що знаходить за адресою: м.Одеса, Шкільний аеродром, 1, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5, скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю офісного центру, розташованого за адресою: м. Одеса, Шкільний аеродром, 1.

Рішення суду від 07.06.2013 року набрало законної сили 30.10.2013 року.

12.04.2016 року ОСОБА_4 звернувся до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою № 16478410 про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю офісного центру (а.с. 222-223). Разом із поданою заявою, заявником були подані також паспорт заявника, докази сплати мита, рішення Київського районного суду № 1512/2-1074-11, листи ДП «Національні інформаційні системи» № 1359/01-09 та № 1335/01-14/16. У поданих листах ДП «Національні інформаційні системи» було надано інформацію щодо підстав перейменування "вулиці Шкільний аеродром" на "Шкільний аеродром".

За результатами розгляду заяви ОСОБА_4 від 12.04.2016 року, державним реєстратором ОСОБА_2 прийнято рішення № 29228077 від 13.04.2016 року, яким внесено запис про скасування державної реєстрації для внесення запису про скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 71, 241).

Не погодившись з прийнятим Відповідачем-1 рішенням та внесеним записом, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення сторін, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу прийняття неправомірного, на думку Позивача, державним реєстратором ОСОБА_2 рішення про скасування № 29228077 від 13.04.2016 року, відповідно до якого державним реєстратором ОСОБА_2 внесено запис про скасування державної реєстрації права власності Позивача на обєкт нерухомого майна нежитлову будівлю, офісний центр, розташований за адресою: м. Одеса, Шкільний аеродром, буд. 1.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року в редакції чинній, на момент прийняття державним реєстратором рішення про скасування права власності (далі Закон №1952-IV).

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1952-IV, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року (далі Порядок № 1127).

Пунктом 6 Порядку № 1127 передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Згідно п. 9 Порядку № 1127 разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Відповідно до п. 10 Порядку № 1127 з поданих оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав, уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник виготовляє електронні копії таких документів шляхом їх сканування, які долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв.

Пунктом 18 Порядку № 1127 визначено, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Так, судом встановлено, що 12.04.2016 року ОСОБА_4 звернувся до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою № 16478410 про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю офісного центру (а.с. 222-223). Разом із поданою заявою, заявником були подані також паспорт, докази сплати мита, рішення Київського районного суду № 1512/2-1074-11, лист ДП «Національні інформаційні системи» № 1359/01-09 та № 1335/01-14/16 (а.с. 220-241).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_4 від 12.04.2016 року, державним реєстратором ОСОБА_2, відповідно до приписів ч. 2 ст. 26 Закону №1952-IV, 6,10, 18 Порядку № 1127, керуючись нормами Порядку ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно, прийнято рішення № 29228077 від 13.04.2016 року, яким внесено запис про скасування державної реєстрації для внесення запису про скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 71, 241).

За вказаних підстав, враховуючи скасування в судовому порядку, як і рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю - офісного центру, розташованого за адресою: м. Одеса, Шкільний аеродром, 1, так і документу, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 в 2005 році, а саме: договору дарування, р. 404, від 28.01.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, суд дійшов висновку, що доводи Позивача, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсним обставинам справи, є недоведеними.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону №1952-IV в якості підстав для внесення запису про скасування державної реєстрації прав законом визначено скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, так і скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. У звязку з чим, суд зазначає, що доводи представника Позивача, викладені в додаткових письмових поясненнях, наданих до канцелярії суду 27.01.2017 року, щодо наявності описки в рішення суду в частині визначення площі обєкту майна, в жодному чині не спростовують факту скасування в судовому порядку документу, на підставі якого право власності було зареєстровано за Позивачем в 2005 році, а саме: судовим рішенням визнано недійсним договір дарування, укладений 28.01.2005 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1, згідно якого ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар нежитлову будівлю офісного центру, що знаходиться за адресою: м.Одеса, Шкільний аеродром, 1, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5

Крім того, суд зазначає про помилковість посилань Позивача на порушення Відповідачем-1 під час прийняття оскаржуваного рішення п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 23.10.2011 року.

Так, пунктом 41 вказаного порядку, в редакції чинній на момент прийняття Відповідачем-1 оскаржуваного рішення та внесення запису, було передбачено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Проте, надалі в абз. 2 п. 41 порядку зазначено, що у разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав.

Як встановлено судом, державна реєстрація права приватної власності Позивача на обєкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, офісний центр, розташований за адресою: м. Одеса, Шкільний аеродром, буд. 1, відбулась до 1 січня 2013 року, у звязку з чим посилання Позивача лише на частину першу п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є помилковим.

Щодо посилань Позивача на наявність в Єдиному реєстру досудових розслідувань відомостей про злочин, передбачений ст. 375 Кримінального кодексу України щодо постановлення суддею Куриленко О.М. завідомо неправосудного рішення в цивільній справі №1512/2-1074/11, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, лише вирок у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, за відповідних обставин може бути прийнятий судом у якості доказу. Сам факт порушення кримінального провадження, й тим більше ухвала слідчого судді щодо зобовязання внести відповідні відомості до ЄРДР, на думку суду не є належним доказом, оскільки не містить інформації щодо предмету доказування за вказаним адміністративним позовом.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

У звязку із вказаним, суд дійшов висновку, що прийняття Відповідачем-1 оскаржуваного рішення, так і внесення Відповідачем-1 оскаржуваного запису є правомірним, відповідає вимогам чинного законодавства України.

Згідно з вимогами ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також, згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 128, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування рішення та запису відмовити в повному обсязі.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.