Справа № 803/18/17
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2017-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2017 року Справа № 803/18/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОГ РІТЕЙЛ» до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОГ РІТЕЙЛ» (далі - ТзОВ «ВОГ РІТЕЙЛ») звернулося в суд із адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області (далі - ГУ Держпродспоживслужби) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення стягнень від 06.12.2016 року за №6.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.11.2016 року ГУ Держпродспоживслужби на АЗС ТзОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» в Київській області, Києво-Святошинському районі, смт. Чабани (а/д Київ-Одеса, 18 км.) проведено перевірку дотримання законодавства про захист прав споживачів за результатом якої складено Акт перевірки №60-10-07/041.

Актом перевірки встановлено порушення: відсутність необхідної доступної, достовірної та своєчасної інформації на партію продукції отриманої для реалізації - про найменування та місцезнаходження суб'єкта господарювання, який виконує функції з прийняття претензій від споживача; реалізацію небезпечного товару, який за певних умов може бути небезпечним для життя, здоров'я, споживача та його майна, навколишнього природного середовища (вогненебезпечних речовин) без належного попереджувального маркування, а також без інформації про правила і умови безпечного його використання та необхідні дії споживача після закінчення строку придатності, застереження щодо застосування продукції, і можливі наслідки її використання, а також можливі наслідки в разі не вчинення таких дій; реалізацію партії продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в державній системі сертифікації, але у документах, згідно з якими її передано на реалізацію, відсутні реєстраційні номери сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності.

06.12.2016 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області, за результатом проведеної перевірки винесено постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» № 6, якою до ТзОВ «ВОГ РІТЕИЛ» застосовано штраф у розмірі 12 938,71 грн.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки вказані в акті порушення є надуманими та спростовуються наданими до позовної заяви доказами.

З огляду на викладене, просить протиправною та скасувати постанову про накладення стягнень від 06.12.2016 року за №6.

Від представника позивача надійшло до суду письмове клопотання від 03.02.2017 року, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги просив задоволити повністю.

Представник відповідача 31.01.2017 року за вх. №1009/17 подала суду клопотання про розгляд справи без її участі, просила в задоволенні позову відмовити.

Частиною 1 статті 41 КАС України визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням наведеного, справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до повного задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що згідно повноважень передбачених статтею 26 Закону України «Про захист прав споживачів», наказу ГУ Держпродспоживслужби від 20.09.2016 року №222 «Про затвердження плану заходів державного нагляду (контролю) на IV квартал 2016 року», наказу ГУ Держпродспоживслужби від 07.11.2016 року №133-Д про здійснення планового заходу державного нагляду (контролю) та направлення (посвідчення) на проведення перевірки від 07.11.2016 року №131, спеціалістами Головного управління проведено планову перевірку ТзОВ «ВОГ РІТЕЙЛ», за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, смт. Чабани, автодорога Київ - Одеса, 18 км., на предмет дотримання вимог законодавства, правил та заходів при реалізації нафтопродуктів.

В ході перевірки фахівцями Головного управління складено акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 14.11.2016 року №60-10-07/041.

При контрольно-вибірковому інспектуванні, в торгівельному залі магазину АЗК встановлено: 1) реалізацію нафтопродуктів без необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації на партію продукції отриманої для реалізації а саме, про найменування та місцезнаходження суб'єкта господарювання, який виконує функції з прийняття претензій від споживача; 2) реалізацію товару який за певних умов може бути небезпечним для життя, здоров'я споживача та його майна, навколишнього природного середовища (вогненебезпечних речовин) без належного Попереджувального маркування, а також без інформації про правила і умови безпечного його використання та необхідні дії споживача після закінчення строку придатності, застереження щодо застосування продукції, і можливі наслідки її використання а також можливі наслідки в разі не вчинення таких дій; 3) реалізацію партії продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в державній системі сертифікації, але у документах, згідно з якими її передано на реалізацію, відсутні реєстраційні номери сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності.

06.12.2016 року ГУ Держпродспоживслужби в Київській області, за результатом проведеної перевірки винесено постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» №6, якою до ТзОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» застосовано штраф у розмірі 12 938,71 грн.

З розрахунку фінансових санкцій вбачається, що за відсутність реєстраційних номерів сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності у документах, згідно яких її передано на реалізацію застосовано штраф у розмірі 4 418,12 грн., за реалізацію товару без належного попереджувального маркування, а також без інформації про правила і умови безпечного його використання застосовано штраф у розмірі 8 153,39 грн., за реалізацію товару без необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації застосовано штраф у розмірі 367,20 грн., а всього на загальну суму 12 938,71 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до таких висновків.

Спеціальним законом, який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів є Закон України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ.

За правилами частини першої та третьої статті 14 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на те, щоб продукція за звичайних умов її використання, зберігання і транспортування була безпечною для його життя, здоров'я, навколишнього природного середовища, а також не завдавала шкоди його майну. Якщо для безпечного використання продукції, її зберігання, транспортування та утилізації необхідно додержуватися спеціальних правил, виробник (виконавець) зобов'язаний розробити такі правила та довести їх до продавця або споживача, а продавець - до споживача.

Стаття 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює право споживача на інформацію про продукцію. Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна містити:

1) назву товару, найменування або відтворення знаку для товарів і послуг, за якими вони реалізуються;

3) дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об'єм тощо), умови використання;

4) відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукті, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами;

5) позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів;

6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції;

6) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності;

7) дату виготовлення;

8) відомості про умови зберігання;

9) гарантійні зобов'язання виробника (виконавця);

10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції;

11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій;

12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Стосовно продукції, яка підлягає обов'язковій сертифікації в державній системі сертифікації, споживачеві повинна надаватись інформація про її сертифікацію.

Стосовно продукції, яка за певних умов може бути небезпечною для життя, здоров'я споживача та його майна, навколишнього природного середовища, виробник (виконавець, продавець) зобов'язаний довести до відома споживача інформацію про таку продукцію і можливі наслідки її споживання (використання).

Нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами, можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту інформації про продукцію.

Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку.

Продавець не звільняється від відповідальності у разі неодержання ним від виробника (імпортера) відповідної інформації про товар.

Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Постанова Кабінету міністрів України №1442 від 20.12.1997 року «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» (далі - Правила) визначає порядок приймання та роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, скрапленим вуглеводневим газом, маслами, мастилами (далі - нафтопродукти), розфасованими нафтопродуктами, а також регламентують вимоги стосовно дотримання прав споживачів щодо належної якості нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров'я споживачів, навколишнього природного середовища і рівня торговельного обслуговування. Правила поширюються на всіх суб'єктів господарювання на території України, які І зареєстровані з установленому порядку.

Пунктом 9 Правил встановлено що, суб'єкт господарювання, який здійснює продаж нафтопродуктів, зобов'язаний своєчасно надати споживачеві необхідну доступну та достовірну інформацію про нафтопродукти, а також на вимогу споживача - копію документа про якість (паспорт якості) та копію декларації про їх відповідність. Така інформація доводиться до відома споживачів шляхом зазначення у супровідній документації, що додається до нафтопродуктів, на етикетці (для розфасованих нафтопродуктів), а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для відповідного виду продукції.

В інформації про нафтопродукти зазначаються: найменування, марка та вид нафтопродуктів; дані показників їх якості; ціна; правила та умови їх ефективного і безпечного використання.

Для розфасованих нафтопродуктів - номінальна кількість товару в одиниці маси, об'єму або іншої фізичної величини, а також гранично допустимі відхилення від номінальної кількості або посилання на нормативний документ, згідно з яким їх установлено, відомості про умови зберігання, строк придатності, необхідні дії споживача після його закінчення, а також можливі наслідки в разі не вчинення таких дій, відомості про виробника, його місцезнаходження та контактна інформація.

Найменування та місцезнаходження суб'єкта господарювання, який виконує функції з прийняття претензій від споживача.

Суб'єкт господарювання зобов'язаний проінформувати споживача про можливість виникнення небезпеки для життя, здоров'я споживача та його майна, навколишнього природного середовища у разі порушення правил пожежної та екологічної безпеки під час поводження з нафтопродуктами.

Пунктом 11 Правил забороняється продаж нафтопродуктів, які не відповідають обов'язковим вимогам щодо їх якості та безпечності.

Відповідно до пункту 14 Правил, суб'єкт господарювання повинен дотримуватися вимог Господарського кодексу України , Кодексу цивільного захисту України, Законів України «Про охорону праці», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про захист прав споживачів», Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 pоку №833, цих Правил, інших нормативних документів, що регламентують питання технічної експлуатації АЗС, їх торговельної діяльності.

Постановою «Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності», від 27 грудня 2008 року №1164, (визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю) господарської діяльності пов'язаної з виробництвом, випуском і реалізацією продукції (виконанням робіт, наданням послуг).

Ці критерії застосовуються для оцінювання ступеня ризику для безпеки життя і здоров'я населення та навколишнього природного середовища від провадження суб'єктами господарювання господарської діяльності, пов'язаної з виробництвом, випуском і реалізацією продукції (виконання робіт, надання послуг), та визначення періодичності проведення планових заходів державного нагляду (контролю) щодо додержання ними вимог технічних регламентів, стандартів, норм і правил (крім будівельних, санітарно-гігієнічний, санітарно-протиепідемічних і ветеринарних норм і правил) та законодавства України щодо захисту прав споживачів під час розроблення, виробництва, випуску, зберігання, транспортування, використання, експлуатації, реалізації та утилізації продукції, в тому числі під час реалізації товарів у сфері роздрібної, оптово-роздрібної і оптової торгівлі, та продукції на підприємствах громадського харчування, а також під час надання послуг громадянам як споживачам.

Ступінь ризику від провадження суб'єктами господарювання господарської діяльності, пов'язаної з виробництвом, випуском і реалізацією продукції (виконанням робіт, наданням послуг), оцінюється за такими критеріями:

- виробництво, випуск і реалізація продукції (виконання робіт, надання послуг), щодо якої нормативно-правовими актами та нормативними документами встановлені вимоги до забезпечення її безпеки для життя і здоров'я та навколишнього природного середовища;

- виробництво, випуск і реалізація продукції підвищеної небезпеки (отрута, отрутохімікати, вибухо - та вогненебезпечні речовини тощо).

До суб'єктів господарювання з високим ступенем ризику, у тому числі, належать суб'єкти, що провадять господарську діяльність з виробництва, випуску і реалізації продукції нафтопереробки.

Статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» визначена відповідальність за порушення законодавства про захист прав споживачів. Суми штрафів за порушення цієї статті зараховуються до державного бюджету.

У разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за:

- реалізацію продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в державній системі сертифікації, але у документах, згідно з якими її передано на реалізацію, відсутні реєстраційні номери сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності, - у розмірі п'ятдесяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- реалізацію небезпечного товару (отрути, пестицидів, вибухо- і вогненебезпечних речовин тощо) без належного попереджувального маркування, а також без інформації про правила і умови безпечного його використання - у розмірі ста відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, але не менше двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо порушення, що виразилось у відсутності необхідної доступної, достовірної та своєчасної інформації на партію продукції отриманої для реалізації - про найменування та місцезнаходження суб'єкта господарювання, який виконує функції з прийняття претензій від споживача на моторні масла під брендом «WOG» суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 12 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити, зокрема найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Відповідно до частини першої статті 15 вказаного Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація про продукцію повинна містити, зокрема, дату виготовлення, строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій.

Згідно з частиною другою статті 15 цього ж Закону інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

В акті перевірки від 14.11.2016 року відповідачем зроблено висновок про те, що на етикетках розфасованих нафтопродуктів чи у супровідній документації відсутня інформація про підприємство, яке здійснює функції з прийняття претензій від споживача.

З аналізу диспозиції статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» очевидним є факт розмежування законодавцем виробника (виконавця, продавця) та підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, на кожній етикетці (копії яких знаходяться в матеріалах справи) містяться написи «Виготовлено: назва та адреса юридичної особи», «Розфасовано: назва та адреса юридичної особи», тобто зазначення найменування та місцезнаходження виробника.

Слід зазначити, що окремого підприємства, яке здійснює функції щодо прийняття претензій від споживача немає, а його функції здійснює саме підприємство-виробник, що підтверджується також п. п.11.3 Договору поставки №РЦ-0001 від 01.01.2016 року, що укладений між ТзОВ «Венол Україна» та ТзОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» та Договору поставки №РЦ-0140 від 01.01.2016 року, що укладений між ТзОВ «ВЕНОЛ ТРЕЙД» та ТзОВ «ВОГ РІТЕЙЛ», які оглянуті судом.

Відповідно до п. 11.3 Договору при виникненні у покупця, спорів або суперечок з третіми особами, відносно заподіяної їм моральної і/або матеріальної шкоди, у зв'язку з неналежною якістю поставленого товару, і пред'явлення до нього позовних вимог, постачальник гарантує зі свого боку надання покупцеві необхідної інформації, а також бере на себе зобов'язання по врегулюванню таких суперечок, і несе відповідальність по ухвалених рішеннях.

А тому, посилання ГУ Держпродспоживслужби стосовно цього порушення є надумані та такі, що не ґрунтуються на вимогах законодавства про захист прав споживачів. На думку суду, інформація про моторні масла через маркування на етикетці про виробника, адреси його потужностей та вказаний пункт Договорів - усе це дає достатні підстави вважати, що саме виробник і здійснює прийняття претензій від особи, у якої можуть бути претензії на рахунок якості чи інших характеристик товару.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що застосування штрафу у розмірі 367,20 грн., передбаченого ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» за реалізацію товару без необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації, а саме п. 9 акту від 14.11.2016 року - найменування та місцезнаходження підприємства, яке приймає претензії від споживача - не відповідає вимогам чинного законодавства.

Щодо виявлення порушення реалізації небезпечного товару, який за певних умов може бути небезпечним для життя, здоров'я, споживача та його майна, навколишнього природного середовища (вогненебезпечних речовин) без належного попереджувального маркування, а також без інформації про правила і умови безпечного його використання та необхідні дії споживача після закінчення строку придатності, застереження щодо застосування продукції, і можливі наслідки її використання, а також можливі наслідки в разі не вчинення таких дій, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» стосовно продукції, яка за певних умов може бути небезпечною для життя, здоров'я споживача та його майна, навколишнього природного середовища, виробник (виконавець, продавець) зобов'язаний довести до відома споживача інформацію про таку продукцію і можливі наслідки її споживання (використання).

В оскаржуваній постанові №6 від 06.12.2016 року ГУ Держпродспоживслужби вказано, що на АЗС проводилась реалізація небезпечного товару (автомобільних масел ТМ «WOG»), який за певних умов може бути небезпечним для життя, здоров'я, споживача та його майна, навколишнього природного середовища (вогненебезпечних речовин) без належного попереджувального маркування. Даний факт обґрунтовано в акті перевірки тим, що на момент перевірки не представлені документи, що засвідчують якість та безпеку товару. Проте суд не погоджується з викладенням таких обставин з огляду на наступне.

Моторні оливи виробництва VENOL GmBH не відносяться до небезпечного товару з огляду на наступне.

До небезпечних вантажів належать речовини, матеріали та вироби, відходи виробництва чи іншої діяльності, що відповідають класифікаційним показникам, критеріям або ознакам, визначеним в ДСТУ 4500-3:2008 «Вантажі небезпечні. Класифікація», та внаслідок притаманним їм властивостям і за наявності певних чинників можуть стати причиною ушкодження довкілля, завдати матеріальних збитків, привести до загибелі, травмування, отруєння, захворювання людей та тварин. Ознаки, що характеризують продукцію як небезпечний вантаж, мають бути наведені у паспорті (карті) безпеки продукту, у нормативному документі на продукт тощо. Зазначений факт підтверджується оглянутою копією Листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України за вих. №17/10-241 від 22.04.2013 року, що доданий до матеріалів справи.

Слід зазначити, що відповідно до ДСТУ 4500-3:2008, паспортів якості та карт характеристик олив, досліджених судом, моторні масла під ТМ «WOG», виробництва VENOL GmBH не є небезпечними товарами, які за певних умов можуть бути небезпечним для життя, здоров'я, споживача та його майна, навколишнього природного середовища (вогненебезпечних речовин), а також легкозаймистими речовинами про що прямо зазначено у вказаних документах:

Пункт 2 Карт характеристик продукту - в нормальних умов застосування згідно призначення, олива не створює негативного впливу для людей.

Пункт 15 Карт характеристик продукту - інформація щодо законодавчих приписів. Матеріал не є небезпечним згідно Директиви ЄС щодо небезпечних речовин/препаратів. Маркування ЄС: вказівок з боку Директив ЄС немає.

За впливом на організм людини оливи належать до четвертого класу безпеки (речовини малонебезпечні) або до третього класу безпеки (речовини помірнобезпечні) - згідно з ГОСТ 12.1.007 «ССБП. Шкідливі речовини. Класифікація та загальні вимоги безпеки»

Разом з тим, терміни і визначення в області пожежної безпеки викладені в нормативних документах: ДСТУ 2272-93, ДСТУ 2273-93, ГОСТ 12.1.004-91, ГОСТ 12.1.044-89, ГОСТ 19433-88, СТ СЕВ 383-87, ОНТП 24-86. За пожежонебезпечними характеристиками масла не належать до легкозаймистих речовин, оскільки мають температуру спалаху - більше 200°С, про даний факт зазначено як у Паспортах якості, так і у Картах характеристик.

Таким чином, попереджувального маркування оливи, а також інформації про правила і умови безпечного його використання та необхідні дії споживача після закінчення строку придатності, застереження щодо застосування продукції, і можливі наслідки її використання, а також можливі наслідки в разі не вчинення таких дій виходячи із встановлених обставин зазначати не потрібно, оскільки даний товар не відноситься до небезпечних. А тому, суд вважає безпідставним та незаконним застосування до позивача штрафу у розмірі 8 153,39 грн.

Щодо виявленого порушення про реалізацію партії продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в державній системі сертифікації, але у документах, згідно з якими її передано на реалізацію, відсутні реєстраційні номери сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності суд зазначає наступне.

У представлених позивачем видаткових накладних №01-0002632 від 03.10.2016 pоку, №01-0002633 від 03.10.2016 pоку, №01-0002600 від 17.10.2016 року, досліджених судом, зазначені номери сертифікатів, що офіційно зареєстровані в реєстрі Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, що також підтверджується:

копією Сертифікату відповідності на «Оливу моторну М-10Г2к»;

копією Сертифікату відповідності на «Оливу моторну М-8В»;

копією Сертифікату відповідності на «Оливи моторні (26 марок за додатком)» з Додатками № 1 та № 2.

З оглянутих додатків до заперечень відповідача вбачається, що під час проведення перевірки відповідачем був накладений штраф за ч. 1 ст. 155 та ч. 1 ст. 156-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення на начальника АЗК ОСОБА_1, який було сплачено. На думку суду, визнання вини начальником АЗК не може свідчити про визнання Товариством правомірності накладення стягнення.

Так, з службового листа директора АЗК ОСОБА_1 до адміністрації підприємства, що доданий до матеріалів справи, вбачається, що при проведенні перевірки як сертифікати, так і видаткові накладні були на АЗС в момент проведення перевірки, проте інспектори ГУ Держпродспоживслужби не звертали на них увагу. Оплата штрафу ОСОБА_1, здійснена лише через те, що представники державного органу гарантували винести попередження без застосування штрафних санкцій.

За зазначених обставин, суд приходить до висновку, що видаткові накладні на товар із переліком номерів сертифікатів були наявні під час проведення перевірки, а сертифікати відповідності (їх копії) містилися у куточку споживача. Ці документи також наявні в матеріалах справи та оглянуті судом. А тому, суд вважає протиправним накладення на позивача стягнення в сумі 4 418,12 грн. за відсутність реєстраційних номерів сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності у документах, згідно яких її передано на реалізацію.

Разом з тим, як протокол про адміністративне правопорушення, так і постанова, складена на начальника АЗК не може вважатися належним доказом у даній справі, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Так, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Водночас передбачене частиною першої статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Відповідно висновки щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов'язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Висновки та оцінки щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку, вказана позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 року №2379/12/13-12 «Щодо застосування статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України».

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи із наданих частиною другою статті 162 КАС України суду повноважень, з наведених вище підстав адміністративний позов слід задовольнити повністю шляхом прийняття постанови про визнання протиправною та скасування постанови ГУ Держпродспоживслужби про накладення стягнень від 06.12.2016 року за №6.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпродспоживслужби на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1 600 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення №149 від 06.01.2017 року.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 94, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про накладення стягнень від 06.12.2016 року за №6.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОГ РІТЕЙЛ» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області судовий збір в розмірі 1 600 грн. (одна тисяча шістсот гривень).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 08 лютого 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич