Справа № 826/10188/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 лютого 2017 року № 826/10188/16

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Солом'янського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві,

про зобов»язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Солом'янського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якій просить зобов»язати відповідача внести відповідні зміни в усі свої, зазначені у висновку від 11.05.2016 р. №118, актові записи цивільного стану, змінивши національність матері позивача - ОСОБА_2 з «росіянка» на «німка», таким чином відновивши її дійсну національність.

Під час судового засідання позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі із наведених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не прибув, заперечень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надав, повідомивши про необхідність розгляду справи без його участі.

Так, за результатами дослідження наявних у справі матеріалів, суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Отже, розглянувши наявні у справі документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З метою відновлення дійсної національності покійної матері позивач звернувся в Солом'янський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою від 05.04.2016 р. про внесення змін до актового запису про шлюб батьків позивача від 24.06.1959 р. №512, складеного Солом'янським РВДРАЦВ м. Києва, в якій просив змінити національність нареченої з «росіянка» на «німка», а також внести відповідно зміни до актового запису про народження позивача від 28.03.1960 р. №482, складеного Солом'янським РВДРАЦС м. Києва, змінивши національність матері з «росіянка» на «німка».

23.05.2016 р. від Солом'янського РВДРАЦС м. Києві позивачем отримано висновок №118, в якому зазначено, що можливо у зміні національності матері «росіянка» на «німка» в актовому записі про народження заявника № 482, складеному 28.03.1960 р. Солом»янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, у зміні національності нареченої «росіянка» на «німка» в актовому записі про шлюб батьків заявника № 512, складеному 24.06.1959 р. Солом»янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, оскільки в актовому записі про народження матері заявника вказані дані щодо національності батьків матері, а не національність матері та відсутні підтверджувальні відомості національності матері як «німка» та національності нареченої як «німка».

Відтак, вважаючи протиправним рішення відповідача, позивач за захистом порушених прав та інтересів звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на положення статей 1, 3, 17 КАС України з урахуванням того, що орган державної реєстрації актів цивільного стану є державним органом - суб'єктом владних повноважень, уповноваженим здійснювати державну реєстрацію актів цивільного стану, яка має публічно-правову природу, спір щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи слід кваліфікувати як публічно-правовий спір, що належать до адміністративної юрисдикції.

Предметом спору щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану, внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи є власне рішення, дії чи бездіяльність відповідного органу, а не наявність в особи особистого немайнового права.

Спірні правовідносини сторін регулюються зокрема Цивільним та Сімейним кодексами України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. №96/5, про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (в чинній на час спірних правовідносин редакції) (далі - Правила).

Так, п. 1.5 зазначених Правил передбачено, що заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, визначеному цими Правилами. Працівник відділу державної реєстрації актів цивільного стану, який прийняв заяву, звіряє відомості, зазначені заявником у заяві, з паспортом або паспортним документом. Суперечливі дані в документах письмово пояснюються заявником. Документи, які мають необумовлені виправлення, підчистки або викликають сумніви щодо їх достовірності, перевіряються особливо ретельно та у разі потреби направляються для проведення їх експертизи до судово-експертної установи Міністерства юстиції України (за рахунок заявника).

Згідно ст. 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (ч. 1).

Згідно із ч. 2 цієї статті внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою: особи, щодо якої складено актовий запис; одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини; опікуна недієздатної особи; спадкоємців померлого; представника органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви.

Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану (ч. 3).

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. У разі зберігання актового запису цивільного стану у державній архівній установі внесення змін безпосередньо до актового запису проводиться зазначеною установою за повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 4).

У разі якщо актовий запис цивільного стану, до якого необхідно внести зміни у зв'язку з усиновленням, скасуванням усиновлення, визнанням усиновлення недійсним, визнанням та встановленням факту батьківства, материнства, а також доповненням і виправленням відомостей, що в ньому містяться, було складено компетентним органом іноземної держави, з якою Україною не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах, або якщо законодавством іноземної держави встановлено інший порядок внесення змін, відмінний від передбаченого законодавством України, актовий запис цивільного стану попередньо поновлюється відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Про поновлення актового запису цивільного стану та внесення до нього відповідних змін повідомляється компетентному органу іноземної держави (ч. 5).

Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану (ч. 6).

Пунктом 1.1 розділу І Правил встановлено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Порядок внесення змін до актів цивільного стану врегульовано розділом ІІ Правил.

Системний аналіз вищенаведених норм Закону №2398 - VІ та Правил свідчить, що вони кореспондуються між собою і визначають одинакові підстави та порядок звернення до органів державної реєстрації актів цивільного стану та коло осіб, наділених правом на звернення із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану.

Так, зокрема, п. 2.12 Правил, передбачено, що на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно п. 2.16 Правил зміни, доповнення, виправлення вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відповідно до п.п. 2.13.2 п. 2.13 цих Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, постанова адміністративного суду.

Підпунктом 2.16.7 п. 2.16 Правил визначено, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Відповідно до п. 2.18 Правил, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану.

Як зазначено у позовній заяві та не ставилось під сумнів відповідачем, згідно свідоцтва про народження батьками позивача були ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у м. Київ.

Батьками ОСОБА_2 згідно свідоцтва про народження були ОСОБА_4 - росіянин та ОСОБА_5 (уроджена як ОСОБА_5) - німкеня.

Так, згідно архівної довідки від 08.08.2014 р №02-13/Ш-45/1841 національність ОСОБА_6 визначена як «німка».

ОСОБА_2 померла в ІНФОРМАЦІЯ_2

Починаючи з 20-х років минулого століття, і протягом усього життя, родина ОСОБА_2 переслідувалась радянською владою. Так, як пояснено позивачем, за рішення суду згідно п. «д» ст. 21, ст. 29, ст. 30, ст. 31 Карного Кодексу УСРР (обмеження прав), законодавства УСРР ОСОБА_5 була обмежена у виборчих правах та внесена до списку позбавленців.

06.07.1930 р. постановою міської комісії Ленінського району м. Києва ОСОБА_6 було викреслено зі списків позбавленців і внесено до списків виборців.

25.01 1931 р. було заарештовано її чоловіка ОСОБА_4, а 28.02.1931 р. його було засуджено за ст.ст. 54-2. 54-11 КК УСРР (контрреволюційні злочини). Оскільки родина не зреклася чоловіка і батька, як їй запропонувала радянська влада, то згідно ст. 26 КК УСРР вона отримала статус «родини ворога трудящихся».

Після вступу вироку в законну силу в родини ОСОБА_4 було конфісковано все майно, а його дружину з 2-ма дітьми як сім'ю «ворога трудящихся», відібравши домоволодіння та майно, виставили на вулицю, без надання іншого житла.

09.08.1932 р. справу ОСОБА_4 було переглянуто судовою трійкою при колегії ДПУ УСРР і достроково звільнено з концтабору, проте заборонили проживати в 12 п. терміном на три роки. Відібране майно та домоволодіння ніхто не повернув.

Приписом 12п. ОСОБА_4 з сім'єю примусово змусили залишити Київ, Україну і відправитися на заслання в м. Моршанськ Тамбовської області.

Дружина ОСОБА_4, ОСОБА_6 (бабуся позивача) одразу з донькою виїхала з Києва до м. Моршанськ Тамбовської області. Там сім'я частково взз'єдналася.

В той же час ОСОБА_6 вирішила залишити свою старшу доньку ОСОБА_7 в м. Києві під наглядом родини ОСОБА_5.

16.08.1941 р. ОСОБА_4 черговий раз заарештував Моршанський ГО НКВС.

15.11.1941 р. Тамбовський обласний суд згідно ст. 58-10 КК РСФСР засудив ОСОБА_4 до розстрілу, вирок було приведено до виконання.

Після того, як родині вдруге запропонували зректися чоловіка і батька, а родина вдруге відхилила «пропозицію» влади, після цього їм дали зрозуміти, що наступні вони. З цього моменту, вони кожної хвилини чекали свого арешту. Слід також нагадати, що підчас війни, радянські німці знаходилися на особливому рахунку, під пильним наглядом НКВС. Якщо до цього додати, що вона мала родичів німців на окупованої території, була «неблагонадійною», «зрадницею», «класовим ворогом» Радянської влади і вдруге стала жінкою «ворога трудящихся».

28.08.1941 р. був виданий Указ Президії Верховної Ради СРСР «Про переселення німців, що мешкають в районах Поволжя», що започаткував масову депортацію радянських німців з Європейської частини СРСР за Урал. Розпочинався їх геноцид.

08.09.1941 р. почалася депортація німців, німецькі жителі вивозилися у віддалені райони Сибіру, Казахстану і Середньої Азії.

З початку 1942 р. чоловіки у віці від 15 до 55 років і жінки від 16 до 45 років були мобілізовані в так звані робочі колони, такі, що пізніше дістали назву трудармії.

Постанова ДКО СРСР №1123сс від 10.01.1942 р. зобов'язувала НКО мобілізувати для роботи на лісозаготовках, промисловому і залізничному будівництві 120 тисяч німців з числа виселених в Новосибірську і Омську області. Красноярський і Алтайський краї і Казахську РСР.

Постанова ДКО СРСР №1281 сс від 14.02.1942 р. значно розширила список територій, з яких німці підлягали мобілізації. Постановою ДКО № 2383сс від 07.10.1942 р. мобілізація була поширена і на німців у віці від 15 до 16 і від 51 до 55 років, також цією постановою мобілізовувалися і усі жінки-німки у віці від 16 до 45 років (окрім вагітних і дітей, що мають, до 3-х років).

Трудармія була розформована тільки в 1947 році. Німцям, що вижили, дозволялося повернутися тільки в місця виселення: Урал, Сибір, Казахстан, де знаходилися їх родичі.

Згідно із Указом Президії Верховної Ради СРСР №133/12 д. №111/45 від 26.11.1948 р. усі виселені в роки Великої вітчизняної війни були засуджені до посилання навіки, з покаранням у вигляді 20-річної каторги за втечу з місць обов'язкового поселення.

До 1956 року переважна більшість німців в місцях свого проживання знаходилися на спецпоселенні і вимушені були відзначатися щомісячно в комендатурі.

Але переслідування німців не закінчилось в 1956 році, а продовжувалося майже до 90-х років минулого століття у вигляді заборони на певні види роботи, служби та навчання.

В 1942 р. під час війни з німцями ОСОБА_2 (матері позивача) виповнилось 16 років, після чого згідно законодавства СРСР вона отримала паспорт.

Щоб врятувати ОСОБА_2, дочку німкені та репресованого «ворога трудящихся», яка в цей час навчалася в середньої школі, від необгрунтованих переслідувань та депортації у віддалені райони Сибіру, Казахстану, Середньої Азії або до радянського концтабору, їй в графі національність було записано, що вона «росіянка».

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» від 07.07.1995 року № 12 передбачено, що суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові, тощо) і доповнення ( наприклад, про національність і громадянство батьків).

Стаття 35 Конституції України надає право кожному на свободу світогляду і віросповідання.

Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законам та не суперечать моральним засадам суспільства ( ст. 300 ЦК України). Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність (ЗУ «Про національні меншини»).

Таким чином, ОСОБА_1 має право вільно відновлювати свою національність, зокрема, й шляхом внесення змін щодо національності його матері до актового запису про укладення нею шлюбу, а також відповідно і до актового запису про народження позивача.

За таких обставин, виходячи із наведеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині внесення змін до актового запису про шлюб батьків позивача від 24.06.1959 р. №512, складеного Солом'янським РВДРАЦВ м. Києва, шляхом зміни національності нареченої ОСОБА_2 з «росіянка» на «німка», а також в частині внесення відповідно зміни до актового запису про народження позивача від 28.03.1960 р. №482, складеного Солом'янським РВДРАЦС м. Києва, змінивши національність матері з «росіянка» на «німка».

Поряд з цим у задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині внесення в усі актові записи, зазначені у висновку від 11.05.2016 р. №118, окрім, актового запису про шлюб батьків позивача від 24.06.1959 р. №512 та актового запису про народження позивача від 28.03.1960 р. №482, суд відмовляє, так як звернення позивача, за результатами якого прийнято оскаржуваний висновок, таких не стосувалось.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву задовольнити частково.

2. Зобов»язати Солом'янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві внести зміни до актового запису про шлюб батьків ОСОБА_1 від 24.06.1959 р. №512, змінивши національність нареченої ОСОБА_2 з «росіянка» на «німка».

3. Зобов»язати Солом'янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 від 28.03.1960 р. №482, змінивши національність матері ОСОБА_2 з «росіянка» на «німка».

4. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

5. Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Солом'янського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві судовий збір у розмірі 275,6 грн. (двісті сімдесят п»ять гривень 60 копійок).

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська