Справа № 815/7458/16
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7458/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області в якому позивач просила суд:

1.Визнати протиправними дії прокуратури Одеської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі місячного заробітку з якого обчислена пенсія за кожний повний рік роботи прокурором.

2.Зобов'язати прокуратуру Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу відповідно до ч.16 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XІІ у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія за кожен повний рік роботи прокурором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 2008 року отримує пенсію за вислугу років. Звільнена з органів прокуратури Одеської області з 2015 року.

З метою реалізації свого права на отримання вихідної допомоги у зв'язку із звільненням з органів прокуратури , позивач зверталась з відповідною заявою до відповідача, однак листом від 22.11.2016 року № 378 позивачу відмовлено.

Позивач вважає, що у зв'язку з тим, що вона отримує пенсію за вислугою років на підставі Закону України «Про прокуратуру» з 2008 року, то вона має право на виплату грошової допомоги саме з 2008 року.

Позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві (а.с.4-10).

Позивач у судове засідання не з'явилася про день час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином та завчасно.

Представник відповідача у судовому засіданні у задоволенні позову просила відмовити з підстав зазначених у запереченні на адміністративний позов (а.с.31-34).

Представник відповідача в обґрунтування заперечень зазначила, що безпідставними є твердження позивача про те, що право на грошову допомогу у неї виникло з 2008 року тобто з дати отримання пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року. Між тим у 2008 році позивач лише оформила пенсію без фактичного звільнення з органів прокуратури, а тому право на отримання зазначеної допомоги у неї на той час не виникло.

Оскільки, позивач звільнена після втрати чинності ч.16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року тому і права у позивача на виплату грошової допомоги не виникло.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На час звільнення позивач займала посаду прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави в суді прокуратури Одеської області , стаж роботи в органах прокуратури склав 24 роки (прийнята на роботу в органи прокуратури 22.07.1991 року, звільнена з 31.03.2015 року).

Позивач з 21.05.2008 року отримує пенсію за вислугою років, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.15).

30.03.2015 року наказом прокурора Одеської області №758к позивач звільнена з 31 березня 2015 року з органів прокуратури Одеської області за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

14.11.2016 року позивач звернулась до відповідача з заявою про нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до ч.16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія за кожен повний рік роботи прокурором.

Відповідач 22.11.2016 року листом № 378 відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті грошової допомоги у зв'язку з виключення ч.16 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.13).

Надаючи належну оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991, в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років, прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

Відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в України» від 27.03.2014 №1166-VII, внесено зміни до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» та виключено частину 16 цієї статті, яка передбачала право на виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію за вислугою років. Вказані зміни до закону набрали чинності з 01.05.2014 року.

Отже виплата грошової допомоги з урахуванням ч.16 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XІІ можлива лише за умови звільнення працівників з роботи в органах прокуратури у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років чи по інвалідності. Тобто виплаті такої грошової допомоги повинно передувати як набуття права на пенсію за вислугу років, чи по інвалідності, так і звільнення з органів прокуратури у зв'язку з виходом на пенсію.

Правильність цього висновку також підтверджується позицією Конституційного Суду України, викладеною в рішенні від 26.11.2013 р. № 11-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення ч.13 ст.37 Закону України «Про державну службу» в системному зв'язку з положеннями п.2 ч.1, ч.2 ст.40 КЗпП України, ст. 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».

Так державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачувалась грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів (ч.13 ст. 37 Закону України «Про державну службу»). Ця норма була подібною до норми, закріпленої у ч. 16 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Конституційний Суд України зазначив, що грошова допомога передбачена ч.13 ст.37 Закону України «Про державну службу», має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з певним стажем роботи на посаді державного службовця та припинення цієї роботи у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця (абз. 5 п.п.2.2 рішення).

Таким чином, суд зауважує, що Конституційний Суд України пов'язує виникнення права на отримання грошової допомоги з припиненням роботи на посаді державного службовця, тобто з фактичним звільненням.

Суд зазначає, що позивач на момент призначення її пенсії у 2008 році з органів прокуратури не звільнялась та правом отримання грошової допомоги, виплата якої була передбачена до 01.05.2014 року у разі виходу на пенсію за вислугою років не скористалась.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент звільнення позивача з органів прокуратури та звернення з заявою про виплату грошової допомоги (14.11.2016 року), норма закону яка передбачала таке право, втратила чинність, підстав для нарахування та виплати позивачу вказаної грошової допомоги суд не вбачає, а тому позов не належить до задоволення.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

В силу положень ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно з ч.2 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки суд по справі свідків не залучав та не призначав проведення судових експертиз, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 86, 94,128, 159-164 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя О.Я. Бойко