Справа № 826/6507/16
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6507/16 Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

08 лютого 2017 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Канівець К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємства ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку №1133 від 28.09.2015 року, а також включити до реєстру платників єдиного податку з 01.10.2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві про анулювання реєстрації платника єдиного податку №1133 від 28.09.2015 року. Зобов'язано Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві вчинити дії щодо відновлення реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) як платника єдиного податку з 01.10.2015 року.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) перебуває на обліку в ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві як платник податків.

З 01 січня 2012 року позивач був зареєстрований платником єдиного податку та перебував на спрощеній системі оподаткування, що визнається сторонами.

28 вересня 2015 року ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві проведена камеральна перевірка щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування, за результатами якої складено Акт перевірки №1133 від 28 вересня 2015 року.

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_2 умов перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме п.8 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 та абз. 3 п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України - наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів (2 та 3 квартал 2015 року), сума податкового боргу 3 723,35 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки заступником начальника ДПІ прийнято рішення №1133 від 28 вересня 2015 року про анулювання ФОП ОСОБА_2 реєстрації платника єдиного податку з 01 жовтня 2015 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку про відсутність правових підстав для анулювання позивачу реєстрації платника єдиного податку на підставі п.8 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 та абз. 3 п.299.10 ст.299 ПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п. 300.1. ст.300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Так, положеннями п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема, у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Відповідно ж до п.8 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків зборів, визначених Податковим кодексом України, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Тобто, як вірно підкреслює суд першої інстанції, що законодавцем за несплату платником єдиного податку узгодженої суми грошового зобов'язання у певний термін передбачено негативні наслідки у вигляді анулювання реєстрації платника такого податку для платника податку.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку стало відображення у картці особового рахунку позивача станом на перші числа квітня та травня 2015 року несплаченого грошового зобов'язання у розмірі 40077,14 грн., яке було самостійно задекларовано позивачем за 1 квартал 2015 року у декларації № від 30 січня 2015 року (зокрема: 40077,14 грн. = 40096,30 грн. (задекларовано) - 19,16 грн. (переплати), а також відображення станом на перші числа червня-вересня 2015 року автоматично нарахованої та несплаченої пені (зокрема: 3419,79 грн. - нарахованої по декларації № від 30 січня 2015 року, та 303,56 грн. - нарахованої по декларації № від 07 серпня 2015 року).

Наведене підтверджується наявною в матеріалах справи карткою особового рахунку позивача та визнається відповідачем.

При цьому відповідач посилається на ту обставину, що у ФОП ОСОБА_2 станом на перші числа квітня та травня 2015 року несплаченого грошового зобов'язання по декларації № від 30.01.2015р. у розмірі 40 077,14 грн., а також пені, нарахованої на суму такої недоїмки у розмірі 3419,79 грн.

Однак, суд першої інстанції вірно звертає увагу на ту обставину, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2015 року у справі №826/20400/15, яка набрала законної сили згідно із ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2016 року, встановлено, що відповідно до платіжного доручення №72 від 19лютого 2015 року ФОП ОСОБА_2 сплатив через банк 40096,30 грн. за платежем: єдиний податок з фізичних осіб по терміну сплати 19 лютого 2015 року помилково на р/р 00002 (тобто, до місцевого бюджету Голосіївського району м. Києва замість рахунку 0005 для Дніпровського району м. Києва).

Зазначена сума коштів була зарахована на єдиний казначейський рахунок.

Виявивши згодом факт допущеної помилки при заповненні одного з реквізитів платіжного документу позивач звернувся із письмовою заявою від 24 квітня 2015 року до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві з проханням провести перерахування коштів в сумі 40096,30 грн. з рахунку 0002 на рахунок 0005, та іншою письмовою заявою від 27 квітня 2015 року повідомив відповідача про вказані обставини.

Листом № 9049/10/26-50-20-02-10 від 25 травня 2015 року ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві повідомила ФОП ОСОБА_2, що згідно поданої ним заяви від 24 квітня 2015 року здійснено перерахування 18 травня 2015 року коштів на рахунок єдиного податку з фізичних осіб в сумі 40096,30 грн. до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві (що також засвідчується витягом з інтегрованої картки платника єдиного податку з фізичних осіб-позивача за 2015 рік, станом на 30 вересня 2015 року).

Суд у вказаній постанові прийшов до висновку, що сплата коштів до відповідного бюджету (місцевого бюджету) за самостійно узгодженим позивачем податковими зобов'язаннями була здійснена своєчасно, оскільки кошти (єдиний податок з фізичних осіб) хоч і не були перераховані на рахунок в органі казначейства, відкритий для сплати єдиного податку до бюджету Дніпровського району м. Києва, однак помилкове зазначення рахунку не призвело до ненадходження коштів на єдиний казначейський рахунок, та як наслідок до відповідного місцевого бюджету. А тому зазначення неправильного рахунку не може у даному випадку вважатися підставою для висновку про несплату позивачем податкового зобов'язання та застосування до нього штрафу на підставі ст. 126 ПК України.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, рішенням, яке набрало законної сили встановлено, що ФОП ОСОБА_2 відповідно до платіжного доручення №72 від 19 лютого 2015 року було своєчасно та у повному обсязі сплачено суму грошового зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб у розмірі 40096,30 грн., яка самостійно визначена позивачем у декларації № від 30 січня 2015 року, а тому підстав вважати вказану суму сумою податкового боргу немає, як і немає підстав нарахування пені у зв'язку з цим, з чого і виходить суд у даній справі.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для анулювання позивачу реєстрації платника єдиного податку на підставі п.8 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 та абз. 3 п.299.10 ст.299 ПК України.

Згідно із частиною другою ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вимоги якої Відповідачем не виконано.

При цьому, відповідачем в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, не доведено правомірність оскаржуваного рішення ні в суді першої інстанції, і в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню

При цьому апеляційні скарги не містять посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону. Натомість оскаржувана Постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Вказані в апеляційній скарзі процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 08 лютого 2016 року.

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.