Справа № 807/1652/16
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 рокум. Ужгород№ 807/1652/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Кречко Л.В.

за участю представників

позивач: Власенко В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 07 лютого 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова складена в повному обсязі 10 лютого 2017 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження (далі відповідач, ЗЦРС), яким просить визнати неправомірним рішення відповідача про відмову у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб та зобов`язати Західний центр радіотехнічного спостереження Національного центру управління та випробувань космічних засобів нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових потреб за 2016 рік у розмірі 6420, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач проходить дійсну військову службу за контрактом та перебуває на грошовому забезпеченні у Західного центру радіотехнічного спостереження Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України на посаді провідного інженера відділу оперативного управління Центру контролю космічного простору Західного центру радіотехнічного спостереження. 21 липня 2016 року позивач подав до ЗЦРС рапорт з проханням про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Однак, відповідач листом від 02 вересня 2016 року за № 525/8 відмовив у виплаті такої допомоги. Вказану відмову позивач вважає неправомірною, оскільки порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань визначений розділом XXXIII "Правила виплати матеріальної допомоги" Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 р. № 260 (далі - Інструкція №260), у відповідності до якої зазначена допомога виплачується особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченої в кошторисі Міністерства оборони України та на даний час розмір матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань складає 100% щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, позивачем також було зазначено про те, що матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини (начальника установи). За таких обставин, вважає, що має право на отримання відповідної матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб.

В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, згідно яких позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань, є додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і визначена Постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" № 1294 від 07.11.2007 р. Дія вказаної постанови поширюється на військовослужбовців, відряджених до державних органів, лише в частині порядку виплати окладів за військовими званнями і надбавки за вислугу років. Згідно пункту 5 цієї постанови керівникам державних органів надається право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Таким чином, надання цього виду одноразового додаткового грошового забезпечення є правом керівника державного органу, яке реалізується за наявності коштів на таку виплату. Штатним розписом ЗЦРС на 2016 рік коштів а виплату цієї матеріальної допомоги не передбачено, асигнування на таку виплату відсутні. Також і в ДКА України, і в НЦУВКЗ відсутні будь-які нормативні акти, які б надавали право встановлювати виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, при цьому, суд констатує, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення судової кореспонденції та розпискою представника відповідача про повідомлення судом про встановлену дату і час нового судового засідання.

Відтак, судом вжито достатніх заходів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового розгляду даної адміністративної справи, та у відповідності до ч. 4 ст. 128 КАС України, справа розглянута за відсутності представника відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відряджений до Державного космічного агентства України для виконання програм оборонного (подвійного) призначення із залишенням на військовій службі наказом Міністра оборони України від 19.06.1999 р. № 303 та проходить військову службу в Західному центрі радіотехнічного спостереження Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України.

21 липня 2016 року позивач подав до Західного центру радіотехнічного спостереження про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року.

Листом начальника Західного центру радіотехнічного спостереження ОСОБА_2 від 02 вересня 2016 року № 525/8 надано відповідь на рапорт позивача та відмовлено у виплаті допомоги для вирішення соціально-побутових питань з посиланням на те, що постанова КМУ від 07.11.2007 р. № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" застосовується до військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ і організацій, в частині встановлення окладів за військовими званнями та розміру надбавки за вислугу років. Інші складові грошового забезпечення встановлюються як для відповідних працівників ДКА України. Керівникам державних органів надається право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Ні кошторисом на утримання ЗЦРС у 2016 році, ні штатним розписом ЗЦРС на 2016 рік коштів на виплату цієї матеріальної допомоги не передбачено.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.2 ст.3 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень(крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження) та згідно п.2 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється, в тому числі, на спори з приводу проходження публічної служби.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері соціально і правового захисту військовослужбовців є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (із змінами та доповненнями, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), яким встановлено систему соціального та правового захисту, що гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни. Закон поширюється на військовослужбовців та встановлює склад, регулює питання розмірів і порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Як вже встановлено судом, позивач Наказом Міністра оборони України був відряджений до Державного космічного агентства України, та проходить військову службу в ЗЦРС Національного центру управління та випробувань космічних засобів ДКА України. Таким чином, позивач проходить військову службу у державній бюджетній установі, а не у Міністерстві оборони України та має особливий статус - військовослужбовець, відряджений до державних органів для проходження військової служби.

Особливий порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до державних органів, установ та організацій визначений Кабінетом Міністрів України Постановою від 07.02.2001 № 104 "Про порядок і норми грошового і матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій" (далі - Постанова 104).

Пунктом 1 Постанови 104 передбачено, що військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, особового складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби.

При цьому грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.

Відповідно до абзацу п`ятого п. 1 Постанови 104: виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.

Як вбачається з наведених правових норм, відрядженим військовослужбовцям виплачується у порядку і розмірах визначених законодавством для військовослужбовців, тільки оклади за військовими званнями і надбавка за вислугу років, тобто частина грошового забезпечення військовослужбовця, яка нараховується згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі Постанова 1294), а інші складові грошового забезпечення - як для працівників Державного космічного агентства України. Тобто, оклади за посадою (посадові оклади) та інші додаткові види виплат нараховуються згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року .№ 1298 "Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери" (далі Постанова 1298). Так, Постановою 1298 передбачено виплату матеріальної допомоги на оздоровлення. Відповідно до ст. 10 - 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям надається грошова допомога на оздоровлення, яка на підставі наказу від 15.08.2016 р. № 61-ос була нарахована та виплачена позивачу в серпні 2016 року в сумі 6113,52 грн. Таким чином, матеріальна (грошова) допомога на оздоровлення, яка передбачена штатним розписом ЗЦРС на 2016 рік, виплачена позивачу на підставі Постанови 1298 та у відповідності до положень ст. 10 - 1Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", . а не на підставі Постанови № 1294.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, що є предметом спору у даній справі, є додатковим видом одноразового грошового забезпечення військовослужбовців і визначена Постановою 1294. Зокрема, згідно з п. 5 Постанови № 1294 керівникам державних органів надається право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Як вбачається з матеріалів справи, штатним розписом ЗЦРС на 2016 рік, затвердженим головою Державного космічного агентства України 17.05.2016 року виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям не передбачена.

Відповідно до п. 1.13 Інструкції "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженої Наказом Міністра Оборони України від 11.06.2008 року № 260 , військовослужбовцям, відрядженим до органів державної влади, на підприємства, в установи, організації, у вищі навчальні заклади (далі - державні органи, установи та організації) із залишенням на військовій службі, прикомандированим до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування або сформованих ними органів (далі - Верховна Рада України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування) із залишенням на військовій службі, а також направленим для проходження служби в інші військові формування, правоохоронні органи, правоохоронні органи спеціального призначення, спеціально уповноважений орган з питань цивільного захисту, спеціалізований державний орган транспорту, орган кримінально-виконавчої системи, державні органи та податкову міліцію (далі - військові формування та правоохоронні органи), якщо вони до дня відрядження (прикомандирування, направлення) не отримали грошового забезпечення за поточний місяць, виплата належного грошового забезпечення здійснюється до дня виключення зі списків особового складу у зв`язку з відрядженням (прикомандируванням, направленням) включно з урахуванням часу, необхідного для проїзду до нового місця служби.

Грошове забезпечення (заробітна плата) цим військовослужбовцям виплачується за місцем відрядження, служби (прикомандирування) у порядку та розмірах, визначених законодавством.

Крім того, у відповідності до абзацу другого п. 78 розділу ІХ Особливості проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами), відрядженими до органів виконавчої влади, інших цивільних установ "Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України", затвердженого Указом Президента України від 07.11.2001 року № 1053, виплата посадових окладів, окладів за військовим званням, надбавки за вислугу років, матеріальної допомоги, а також преміювання відряджених військовослужбовців здійснюється за рахунок органів виконавчої влади, інших цивільних установ, до яких вони відряджені, за розмірами, встановленими законодавством.

Враховуючи те, що відповідач є державною бюджетною установою, керівними документами, кошторисом та штатним розписом якої матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не передбачена, а асигнування з Державного бюджету України на таку виплату відсутні, тому відповідачем правомірно відмовлено позивачу у виплаті вказаної допомоги.

Згідно статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства щодо захисту інтересів осіб від порушень з боку органів державної влади та з огляду на положення ст. ст. 71, 72 КАС України, обов`язок доказування покладається в даному випадку на відповідача. Відповідачем доведено та матеріалами справи підтверджено законність та правомірність відмови у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб за 2016 рік.

За наведених обставин, позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам законодавства та встановленим в судовому засіданні обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до ч. ч. 2, 5 ст. 94 КАС України та в зв`язку з відсутністю витрат відповідача, судові витрати не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 71, 86, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя КОПІЯ ВІРНА: Суддя С.І. Рейті С.І. Рейті