Справа № 813/933/16
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Справа № 876/8152/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення атестаційної комісії, наказу про скасування припису № 13/01/021/0168-0125 від 17.02.2016 року, -

ВСТАНОВИЛА :

Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» 22.03.2016року звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області у якому просило скасувати припис №13/01/021/0168-0125 від 17.02.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується із висновками відповідача викладеними в акті перевірки на підставі, якого прийнято спірний припис. Зокрема стосовно виплати розрахункових в день звільнення ОСОБА_1 звільненого наказом № 91 - К від 05.02.2016 року (п'ятниця), розрахункові кошти виплачені у наступний робочий день 08.02.2016 року (понеділок), оскільки ОСОБА_1 05.02.2016 року не працював, що і підтверджується табелем обліку робочого часу. Стосовно несвоєчасної виплати заробітної плати за час щорічної відпустки, листом Міністерства соціальної політики України від 05.01.2012 року № 7/13/133-12 «Про виплату відпусткових» надано роз'яснення щодо порядку надання відпусток або її частини у стислі терміни в зв'язку з сімейними обставинами, а саме: згідно параграфа 2 ст. 7 Конвенції 3132 «Про оплачувані відпустки», суми, що належать до виплати за час відпустки (частину), виплачується зацікавленій особі до відпустки, якщо інше не передбачено в угоді, що стосується цієї особи і роботодавця. Враховуючи положення зазначеної статті конвенції та те, що конкретний період надання щорічної відпустки або її частини узгоджується між працівником і роботодавцем, у разі необхідності отримання щорічної відпустки (або її частини) у стислі терміни (у зв'язку з сімейними обставинами, станом здоров'я тощо) в заяві працівник може виявити своє бажання про отримання. Щодо перевищення застосування надурочних робіт у 2015 році ОСОБА_2, і становить 121 годину, позивач зазначає, що комплектація зміни на ТЕЦ-1 вимагає обов'язкової наявності начальника зміни станції (НЗС), так як тільки він має право вести оперативні переговори з диспетчерами вищих рівнів (ЗЕС, ПАТ, «ЛОЕ», ЛМЕМ, ЛТЕ), давати дозволи на перемикання та підготовку робочих місць та допуск при роботах за нарядами. НЗС відноситься до складу управлінського персоналу та графіки роботи з ним погоджувалися та заперечень з їхнього боку не було.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 року - задоволено позов.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що при звільненні працівника ОСОБА_1 згідно наказу від 05.02.2016 року № 91-к, розрахункові кошти виплачені йому лише 08.02.2016 року відповідно до платіжної відомості № ЛТЕ000000026 від 08.02.2016 року. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше, ніж за 3 дні до початку відпустки. Зазначене порушення мало місце щодо працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Як слідує із відомості про години роботи працівників ТЕЦ-1 за 2015 рік, працівник ОСОБА_2 додатково залучався до надурочник робіт 121 годину протягом року. Відповідач не заперечує, що в позивача могли мати місце поважні причини залучення працівника ОСОБА_2 до надурочних робіт, проте тривалість даних робіт перевищила гранично допустимі норми, відповідно винесений припис з метою недопущення в подальшому зазначених порушень. При проведенні перевірки інспекторами в повній мірі була дотримана процедура її проведення, і за її наслідками винесено законний та обґрунтований припис.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що в частині спірного припису щодо виконання вимог ст. 117 КЗпП України, згідно якої адміністрація підприємства повинна виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, чого станом на день перевірки здійснено не було, суд зазначає, що підставою такої відповідальності має бути саме вина позивача, а не факт порушення строків виплати. Відповідачем вина позивача щодо невиплати ОСОБА_1 належних сум при звільненні не перевірялась, жодними належними та допустимими доказами не підтверджена, відповідно в цій частині спірний припис є протиправним і підлягає скасуванню. Також є протиправним і підлягає скасування спірний припис в інших його частинах, оскільки у відповідача відсутні повноваження згідно п.п. 50 п. 4 Положення про Державну службу України з питань праці, вимагати виконання позивачем вимог закону в майбутньому. Повноваження відповідача згідно вказаної норми полягають лише у видачі приписів про усунення порушень законодавства та пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства. З цих же підстав судом не враховуються заперечення представника відповідача.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що 17.02.2016 року Головним управлінням Держпраці у Львівській області проведено планову перевірку законодавства про працю. За результатами проведення перевірки складено акт за № 13/01/021/0168.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: - ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства не проводилася в день звільнення, як приклад: ОСОБА_1 звільнений з 05.02.2016 року згідно наказу від 05.02.2016 року № 91-к, розрахункові кошти виплачені йому лише 08.02.2016 року відповідно до платіжної відомості № ЛТЕ000000026 від 08.02.2016 року; - ст. 117 КЗпП України, виплата розрахункових коштів проведена ОСОБА_1 не в день звільнення 05.02.2016 року, а лише 08.02.2016 року. Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги ч. 1 ст. 117 КЗпП України випливає, що керівництво Підприємства повинно виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, чого станом на день перевірки здійснено не було; - ч. 4 ст. 115 КЗпП України та ст. 21 Закону України «Про відпустки» - заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за 3 дні до початку відпустки, як приклад: ОСОБА_3 надано відпустку з 04.02.2016 року згідно з розпорядженням від 04.02.2016 року № 91 виплату заробітної плати за весь час щорічної відпустки проведено 04.02.2016 року відповідно до платіжної відомості № ЛТЕ000000019 від 04.02.2016 року, ОСОБА_4 надано відпустку з 09.02.2016 року згідно з розпорядженням від 08.02.2016 року № 25 виплату заробітної плати за весь час щорічної відпустки проведено 09.02.2016 року відповідно до платіжної відомості № ЛТЕ000000030 від 09.02.2016 року; - ст. 65 КЗпП України в частині застосування граничних норм надурочних робіт, а саме: надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника 120 годин на рік. Наприклад: ОСОБА_2 - застосування надурочних робіт у 2015 році перевищують граничну норму і становить 121 годину на рік.

17.02.2016 року Головним управлінням Держпраці у Львівській області винесено припис № 13/01/021/0168-0125, головним державним інспектором праці Меленюк Г.С. приписано: На виконання вимог ст. 116 КЗпП України - при звільненні виплату всіх норм, що належить працівнику від підприємства провадити в день звільнення.

На виконання вимог ст. 117 КЗпП України, адміністрація підприємства повинна виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, чого станом на день перевірки здійснено не було;

На виконання вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП України та ст. Закону України № 504 «Про відпустки» - нарахування відповідно, виплату заробітної плати працівникам за весь щорічної відпустки проводити за три дні початку відпустки;

На виконання вимог ст. 65 КЗпП - забезпечити застосування граничних норм надурочних робіт, а саме: надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника 120 годин на рік.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про відпустки», Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМУ від 11.02.2015 року № 96,Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 65 Кодексу законів про працю України, надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік. Власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника.

Згідно ст. 116 цього ж Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 117 цього ж Кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 21 Закону України «Про відпуски», заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Згідно п.п. 50 п. 4 Положення про Державну службу України з питань праці, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань видає в установленому порядку роботодавцям, суб'єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні або за кордоном, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов'язкового державного страхування обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства з питань, які належать до компетенції Держпраці, та вносить пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього ж Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідач згідно покладених на нього завдань видає в установленому порядку обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства з питань, які належать до компетенції Держпраці, та вносить пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства.

Судом враховуються обґрунтування позивача та його представника щодо протиправності прийняття спірного припису, оскільки в частині спірного припису щодо виконання вимог ст. 117 КЗпП України, згідно якої адміністрація підприємства повинна виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, чого станом на день перевірки здійснено не було, суд зазначає, що підставою такої відповідальності має бути саме вина позивача, а не факт порушення строків виплати. Відповідачем вина позивача щодо невиплати ОСОБА_1 належних сум при звільненні не перевірялась, жодними належними та допустимими доказами не підтверджена, відповідно в цій частині спірний припис є протиправним і підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем, представником відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів по суті спору на підтвердження правомірності прийняття спірного рішення та спростування позовних вимог.

Таким чином, з врахуванням положень ст. 162 КАС України, позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Головного управління Держпраці у Львівській області про скасування припису № 13/01/021/0168-0125 від 17.02.2016 року, підлягають задоволенню частково.

А тому висновки суду першої інстанції частково відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови не вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення без додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 202 КАС України є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ч.3 160 ст. 195, 196 , 198, 202, 205, 206, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області - задовольнити частково.

постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 року у справі № 813/933/16 - скасувати та прийняти нову, якою позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задоволити частково.

Припис Головного управління Держпраці у Львівській області в частині: виконання вимог ст.116КЗпП України, ст117 КЗпП України, ч. 4 ст. 115 КЗпП України № 504 «Про відпустки» - скасувати.

В решті позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар