Справа № 824/766/16-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 р. м. Чернівці справа № 824/766/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Козак В.Ю.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідачів - Бабчука В.І., Пурича Ю.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Чернівецькій області

про визнання незаконною та скасування постанови.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову № 24-11-39/224/117 від 23.08.2016 р. за підписом начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцака Івана Григоровича про накладення штрафу у розмірі 87000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що позапланова перевірка проводилась без відповідного направлення та наказу про її проведення, що підтверджується відсутністю запису в акті перевірки. Також вказував, що при прийнятті оскаржуваного рішення управлінням Держдпраці не було враховано наявність укладених договорів про виконання робіт, на підставі яких здійснювалась господарська діяльність.

В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали повністю та просили суд задовольнити позов повністю.

Управлінням Держпраці у Чернівецькій області (далі - відповідач, Управління) до суду подано письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просило суд у задоволенні позову відмовити повністю, зазначаючи, що Управлінням правомірно застосувало до позивача штраф, оскільки останній допустив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення про прийняття працівника на роботу.

В судовому засіданні представники відповідача заперечували проти позову та просили суд в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В ході судового розгляду справи допитано як свідка ОСОБА_7 Крім того, за згодою позивача він був допитаний як свідок.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код РНОКПП НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець 09.08.1996 р. та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні (а.с. 108-112).

Основними видами діяльності позивача є: лісозаготівля; лісопильне та стругальне виробництво (основний); підготовчі роботи на будівельному майданчику; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; вантажний автомобільний транспорт; будівництво доріг і автострад.

На виконання ухвали слідчого судді - судді Путильського районного суду Чернівецької області Маковійчук Л. Р. від 02.08.2016 р. про надання тимчасового доступу до території лісопильного цеху приватного підприємця ОСОБА_1 в кримінальному провадженні за реєстраційним номером 0000149 від 23.07.2016 р. та постанови слідчого Путильського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області від 01.08.2016 р. про залучення спеціаліста, а також на підставі наказу Управління Держпраці у Чернівецькій області від 04.08.2016 р. № 190-пп та направлення на перевірку № 07/023/005 від 04.08.2016 р. головним державним інспектором Митрофан П.Т. було проведено позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог законодавства про працю (а.с. 43, 44, 45, 46).

За результатами проведеної перевірки складено акт № 24-11-39/225 від 05.08.2016 р. В акті перевірки зафіксовано, що 04.08.2016 р. спільно з прокурором місцевої прокуратури Путильського району Прокопишиним В. Я., слідчим Путильського відділення Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області Дячуком Я. Ю. проведена перевірка з легалізації найманої праці у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по місцю здійснення підприємницької на власній пилорамі, що знаходиться в смт. Путила. В ході перевірки на пилорамі за вищевказаною адресою були виявлені двоє працівників, які виконували свої трудові функції на стрічковому лісопильному верстаті ОСОБА_7 та ОСОБА_8. (а.с.36-38).

В акті перевірки також зафіксовано, що 05.08.2016 р. фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 надано два договори цивільно-правового характеру про виконання робіт з 01.08.2016 р., які укладені з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 У відповідності до укладених договорів Замовник - ФОП ОСОБА_1, забезпечує умови для виконання робіт, виконавці робіт ОСОБА_7 та ОСОБА_8 беруть на себе зобов'язання виконувати роботи з розпилювання лісодеревини. За укладеними договорами не встановлено об'єми виконуваних робіт, строк дії їх встановлено до 01.08.2017 р. Укладені договори, за якими працівники зобов'язуються виконувати визначену трудову функцію - розпилювання лісодеревини із забезпечення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 умов для виконання робіт на довготривалий період, містить ознаки трудового договору.

За результатами перевірки відповідачем зроблено висновки про порушення позивачем:

- п. 1 та 4 ст. 29 КЗпП України, а саме: до початку роботи двох працівників, які виконували трудові функції на лісопильному верстаті , не проінформовано під розписку про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, не проінструктовано з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони;

- п. п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, а саме: 04.08.2016 р. на пилорамі виконували трудові функції на лісопильно-стрючковому верстаті ОСОБА_7 та ОСОБА_8, з якими не оформлено трудові відносини. 05.08.2016 р. власником пилорами надано два договори цивільно-правового характеру, № 1 та №2 від 01.08.2016 р. укладені з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на виконання робіт на пилорамі з 01.08.2016 р. до 01.08.2017 р. У відповідності до укладених договорів Замовник, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, забезпечує умови для виконання робіт, виконавці робіт ОСОБА_7 та ОСОБА_8 беруть на себе зобов'язання виконувати роботи з розпилювання лісодеревини, які є трудовими роботами з підвищеною небезпекою. За умовами договорів не встановлено об'єми виконуваних робіт. Тому укладені договори з ОСОБА_7 та ОСОБА_8, за якими працівники зобов'язуються виконувати визначену трудову функцію - розпилювання лісодеревини із забезпеченням фізичною особою - підприємцем умов для виконання робіт із строком на довготривалий період, містить ознаки трудового договору.

Дослідженням акту перевірки встановлено, що акт перевірки складено в присутності позивача. Примірник акту перевірки вручено позивачу, про що свідчить його підписи.

В колонці акту "Пояснення, зауваження або заперечення щодо проведеної перевірки та складеного акту перевірки, що мають місце з боку суб'єкта господарювання" позивач власноручно записав наступні пояснення: "Пояснення надано на окремому аркуші. Заперечень та зауважень не маю".

В письмових поясненнях наданих позивачем 04.08.2016 р., останній зазначив, що: "В зв'язку з мізерною кількістю роботи на пилорамі утримувати робочих немає можливості. У зв`язку з цим роботу рамника я виконував сам у присутності господаря лісу. На даний час я захворів і прийшлося запросити двох людей зробити невелику кількість роботи в обмін на придбання дров або транспортні послуги. Гроші я їм за зроблене не плачу" (а.с.40).

В судовому засіданні наведені вище обставини позивачем не заперечувалися.

В письмових поясненнях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказали, що працюють на пилорамі у ОСОБА_1 удвох на стрічковому верстаті за домовленістю з оплатою дровами з 04.08.2016 р. (а.с.41-42). Будучи допитаним як свідок, ОСОБА_7 вказав, що дійсно виконував трудові функції на пилорамі ОСОБА_1 і отримував оплату лісовими матеріалами.

З метою усунення виявлених порушень, 05.08.2016 р. головним державним інспектором Управління Держпраці у Чернівецькій області Митрофан П.Т. видано припис № 24-11-39/183, яким приписано позивачу: укласти трудові договори з найманими працівниками, які виконують трудові функції на пилорамі, строком до 20.08.2016 р. (а.с.39).

Як підтверджується матеріалами справи, припис одержано позивачем наручно 05.08.2016 р., про що свідчить його підпис в приписі. На виконання вимог припису, 09.09.2016 р. позивач надав головному державному інспектору Управління Держпраці у Чернівецькій області Митрофан П.Т. письмову інформацію щодо оформлення приватними підприємцями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з 09.09.2016 р., з якими укладено договори на виконання робіт з розпилювання деревина (а.с. 33).

На підставі виявлених порушень, зафіксованих в акті перевірки № 24-11-39/225 від 05.08.2016 р., відповідачем 11.08.2016 р. направлено позивачу повідомлення про розгляд справи за ст. 265 КЗпП України за результатами проведення перевірки дотримання законодавства про працю та зайнятість населення, яким повідомлено, що позивачу або його представнику необхідно з'явитися за адресою: м. Чернівці, вул. Поповича, буд. 2, каб. 35 на 11 год. 00 хв. 23.08.2016 р.

Вказане повідомлення отримано позивачем 18.08.2016 р., що підтверджується відміткою про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Розглянувши акт перевірки, 23.08.2016 р. начальником Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцаком І. Г. згідно абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України винесено постанову № 24-11-39/224/117 про накладення штрафу на позивача у розмірі 87000,00 грн. (а.с. 32).

Судом встановлено, що вказану постанову одержано позивачем 23.08.2016 р. та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

Вважаючи незаконною постанову про накладення штрафу № 24-11-39/224/117 від 23.08.2016 р., позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Судом також встановлено, що на підставі висновків викладених в акті перевірки № 24-11-39/225 від 05.08.2016 р., відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 41 ч. 3 КУпАП України відносно позивача, який своїми діями не забезпечив дотримання законодавства про працю, що призвело до порушення вимог трудового законодавства, а саме: не укладено трудові договори з працівниками ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які виконували роботу на стрічковому верстаті, що є порушенням ст. КЗпП України (а.с. 78).

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, постановою Путильського районного суду Чернівецької області від 15.09.2016 р. у справі № 721/729/16-п, залишеною без змін постановою апеляційного суду Чернівецької області від 28.10.2016 р., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 41 ч.1 КУпАП. На підставі ст. 22 КУпАП ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням (а.с. 32, 71).

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 1 ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 цього Кодексу визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ст. 23 КЗпП України).

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

При укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю (ст. 26 КЗпП України).

До початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони (ст. 29 КЗпП України).

У відповідності до ст. 253 КЗпП України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Стаття 208 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Враховуючи наведені вище норми права, суд приходить до висновку, що договори з громадянами на використання їх праці можуть укладатися за трудовим або цивільно - правовим договором. Основною відмінністю договорів цивільно - правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються Цивільним кодексом України (ст. 208 - письмова форма, ст. 626 - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків), а трудові - Кодексом законів про працю України (ст. 21 - 24). Правова основа цивільно - правових договорів полягає у тому, що трудові відносини між сторонами за наслідком укладання договору не виникають. Сторонами таких договорів є замовник і виконавець, а не працівник і роботодавець. Таким чином, за цивільно - правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом на роботу.

Статтею 259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 р. № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв'язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п'ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Судовим розглядом встановлено, та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, що позивач не повідомляв територіальні органи Державної фіскальної служби про допуск 04.08.2016 р. двох осіб до роботи без укладення трудових договорів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 265 КЗпП України зазначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України та ч. ч. 2- 7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. № 509 (далі - Порядок № 509).

Приписами п. 2 Порядку № 509 встановлено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі, в т.ч: акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Згідно п. 3 та 4 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника (п. 6 Порядку № 509).

Судом встановлено, що на підставі виявлених порушень, зафіксованих в акті перевірки № 24-11-39/225 від 05.08.2016 р., відповідачем 11.08.2016 р. направлено позивачу повідомлення про розгляд справи за ст. 265 КЗпП України за результатами проведення перевірки дотримання законодавства про працю та зайнятість населення, яким повідомлено, що позивачу або його представнику необхідно з'явитися за адресою: м. Чернівці, вул. Поповича, буд. 2, каб. 35 на 11 год. 00 хв. 23.08.2016 р. (а.с. 107).

Вказане повідомлення отримано позивачем 18.08.2016 р., що підтверджується відміткою про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.107 на звороті).

За приписами п. 7 Порядку № 509 справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до п. 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Відповідно до п. 8 Порядку № 509 розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітитки, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб'єкт господарювання або роботодавець повідомляють Держпраці чи її територіальний орган ( п. 9 Порядку № 509).

Як свідчать матеріали справи та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, на встановлений час та дату позивач на розгляд справи за ст. 265 КЗпП України за результатами проведення перевірки дотримання законодавства про працю та зайнятість населення прибув, що свідчить відмітка про отримання постанови наручно 23.08.2016 р.

Судом встановлено, що за результатами розгляду акту перевірки № 24-11-39/225 від 05.08.2016 р. щодо порушень у фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 законодавства про працю, 23.08.2016 р. начальником Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцаком І.Г. згідно абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України винесено постанову № 24-11-39/224/117 про накладення штрафу на позивача у розмірі 87000,00 грн., за допущення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень.

Оскільки на момент виявлення порушення, розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом складав 1450,00 грн., суд вважає, що відповідач правомірно застосував до позивача штраф у розмірі 87000,00 грн. (1450,00 грн. х 30 х 2) за фактичне допущення двох працівників до роботи без оформлення трудових договорів.

Таким чином, управління Держпраці у Чернівецькій області правомірно винесло оскаржувану постанову. Відтак, позовна вимога про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Доводи позивача та його представників про належне оформлення та працевлаштування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд не бере до уваги з наступних підстав.

Приписами п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" передбачено, що роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії спрямовані на приховування трудових відносин.

Як зазначалося вище, в письмових поясненнях наданих позивачем під час проведення перевірки, а також в судовому засіданні, останній не заперечував, що використовував найману працю двох працівників ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Крім того, суд звертає увагу на те, що постановою, Путильського районного суду Чернівецької області від 15.09.2016 р. у справі № 721/729/16-п, залишеною без змін постановою апеляційного суду Чернівецької області від 28.10.2016 р., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 41 ч.1 КУпАП. На підставі ст. 22 КУпАП ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням (а.с. 32, 71).

Судовими рішеннями у справі №721/683/16-к встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, ОСОБА_8 01.08.2016 р. укладено цивільно-правові договори на виконання робіт №1 та №2 на розпилювання деревини з оплатою 50 грн. 1 м3, строком на один рік до 01.08.2017 р. В цих договорах не встановлено об'єму роботи, яку необхідно виконати. Крім цього, з виду роботи на виконання якої укладено договори видно, вона потребує дотримання техніки безпеки праці. Вказане свідчить про те, що дані цивільно - правові договори містять ознаки трудового договору і укладені для того, щоб замаскувати дійсні відносини між сторонами, внаслідок чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не отримують прав, гарантій, передбачених законодавством про працю.

Згідно ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та встановлено судом, що позивач допустив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до роботи без оформлення трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Ця обставина підтвердилася показами свідка ОСОБА_7, а також не заперечувалась позивачем в судовому засіданні.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність оскаржуваного рішення (постанови), а тому позов не підлягає задоволенню.

Оскільки, спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат відповідача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України стягненню з позивача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69 - 71, 86, 94, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У відповідності до ст. ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно ст.254 КАС України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.К. Левицький

Постанова в повному обсязі складена 06 лютого 2017 р.