Справа № 335/11509/16-а(2-а/335/420/2016)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2017 рокусправа № 335/11509/16-а(2-а/335/420/2016)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Мельника В.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року

у адміністративній справі № 335/11509/16-а(2-а/335/420/2016) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя щодо розрахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за 2007 рік, та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 квітня 2016 року із застосуванням показника середньої заробітної плати з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком (2011-2013 роки) та про виплату позивачу різниці між фактично отриманою та призначеною пенсією, а також стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1. Олексійовича судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,21 грн., і залишено без задоволення вимоги позивача в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати витрат на правову допомогу в розмірі 1 200 грн.

Зазначена постанова суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача оскаржена до апеляційної інстанції відповідачем по справі з підстав помилкового застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в позові ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, а відповідно до особисто поданої ним заяви від 10.01.2014 року, його з 06.01.2014 року було переведено на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058), тому згідно з п.3 ст.45 Закону № 1058 при переведенні з одного виду пенсії на інший було застосовано аналогічний показник середньомісячної заробітної плати (доходу) за 2007 рік, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

При цьому, відповідач обґрунтовує неможливість застосування до позивача положень ч. 2 ст. 40 Закону № 1058 тим, що середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення, враховується для обчислення пенсії лише при першому зверненням за призначенням пенсії, а чинне законодавство України не передбачає можливості призначення пенсії більше одного разу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених ст.195 КАСУ, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України „Про пенсійне/ забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ.

За поданою позивачем ОСОБА_1 особисто до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя заявою від 10.01.2014 року, його було переведено з 06.01.2014 року на пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058), яка була обчислена відповідно до положень ст.45 Закону №1058.

30.09.2016 року позивачем до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя було подано заяву про перерахунок його пенсії відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2011-2013 роки).

Проте, листом від 06.10.2016 року за № 291/К-9 Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя роз'яснив позивачу, що при перерахунку його пенсії за віком був врахований показник середньої заробітної плати (доходу) за 2007 рік, оскільки згідно із п.3 ст.45 Закону № 1058 при переведенні з одного виду пенсії на інший застосовується показник, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Задовольняючи вимоги позивача у цій справі, суд першої інстанції, з позицією якого погоджується судова колегія апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 раніше було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-XII), котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, і після звільнення позивач продовжував працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058 позивач у січні 2014 року звернувся вперше.

Тобто, суд першої інстанції встановив, що у справі, яка розглядається, мало місце призначення у січні 2014 року позивачу ОСОБА_1 іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону.

На підставі аналізу положень ст.9, ст.40 та ст.45 Закону № 1058-ІV, колегія суддів дійшла висновку правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права щодо спірних правовідносин, та про обґрунтованість висновків суду у цій справі, які не спростовуються доводами апеляційної скарги відповідача, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін, а апеляційна скарга відповідача - без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, судова колегія -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року - залишити без змін

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, що визначені ст.212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов