Справа № 813/3910/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року № 813/3910/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

судді Брильовського Р.М.,

судді Кедик М.В.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Центральної атестаційної комісії №3 Апарату Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Центральної атестаційної комісії №3 Апарату Національної поліції України (надалі - відповідач 1), в якій просить:

-визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії №3 Апарату Національної поліції України від 03.10.2016 року щодо невідповідності ОСОБА_2, 1982 р.н. займаній посаді та переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність, оформлене протоколом ОП №15.00037744.0037152 від 03.10.2016 року.

Ухвалою судді від 09.11.2016 року відкрито провадження у справі. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

17.01.2017 року протокольною ухвалою суду до участі у справі в якості відповідачів було залучено Департамент захисту економіки Національної поліції України (надалі - відповідач 2) та Національну поліцію України (надалі - відповідач 3).

Позовні вимоги мотивовані незаконністю та необґрунтованістю, на думку позивача, оскаржуваного рішення з врахуванням наступного. Зокрема, позивач покликається на те, що ч.2 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію» визначено виключний перелік випадків, коли проводиться атестування поліцейських. Оскільки стосовно позивача не ставились передбачені цією статтею Закону питання про призначення на вищу посаду при заміщені цієї посади без проведення конкурсу, про переміщення на нижчу посаду чи про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, то не існувало визначеної ст.57 Закону підстави для проведення атестації його як поліцейського. Стверджує, що оскільки він відповідав вимогам, які Закон ставить до кандидатів на службу в поліції, його відповідно до вимог п.9, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» було призначено на посаду заступника начальника відділу управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з присвоєнням спеціального звання «майор поліції». Вказує на безстроковість свого призначення на посаду поліцейського, покликаючись на ст.58 Закону України «Про Національну поліцію». Доводячи безпідставність проведення стосовно нього атестування, позивач зазначає, що на момент проведення атестації він відпрацював менше одного року, що суперечить положенню ст.12 Закону України «Про професійний розвиток працівників», в якому зазначено, що атестації не підлягають працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року. Також позивач покликається на процесуальні порушення, зокрема, до початку співбесіди його не було повідомлено про персональний склад атестаційної комісії, чим було порушено його право на відвід члену (членам) атестаційної комісії, передбачене абз.2 п.4 ІІІ розділу Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України №1465 від 17.11.2015 року (надалі - Інструкція про порядок проведення атестування, Інструкція №1465). Крім цього, на переконання позивача, висновки Центральної атестаційної комісії №3 Апарату Національної поліції України суперечать тим, що вказані в змісті атестаційного листа, службовій характеристиці, а також довідці про результати службової діяльності, де відображені особисті показники роботи позивача і її результативність. Звертає увагу, що за весь час проходження служби в органах внутрішніх справ і поліції до дисциплінарної відповідальності не притягувався жодного разу, при цьому, за цей період заохочувався 6 разів. Відтак, позивач наголошує, що всупереч п.16 IV розділу Інструкції про порядок проведення атестування, комісією не було взято до уваги повноту виконання ним функціональних обов'язків (посадової інструкції), показники службової діяльності, не було оцінено його професійну та фізичну підготовку, наявність численних заохочень, відсутність чинних дисциплінарних стягнень. Також позивач стверджує, що в додатку №1 до протоколу засідання атестаційної комісії не внесено усі питання, які ставились йому в ході співбесіди та відповіді на них, і зазначає, що відповідав на усі запитання та намагався їх обґрунтувати. З огляду на це, вважає висновки атестаційної комісії про те, що у нього низький рівень теоретичних знань та професійних якостей голослівними. Оскільки, оскаржуване рішення є безумовною підставою для видання відповідного наказу щодо проходження публічної служби в органах поліції, вважає, що саме рішення (висновок) атестаційної комісії впливає на його права і може бути предметом окремого оскарження до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, які наведені у позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача 2 - Департаменту захисту економіки Національної поліції України у судове засідання не прибув, подав до суду заперечення на позовну заяву та письмові пояснення, у яких просив справу розглядати за відсутності представника та відмовити у задоволені позову. У письмових запереченнях при цьому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними. Зазначив, що рішення про проведення атестації особового складу Департаменту захисту економіки Національної поліції України було прийнято на підставі ст.57 Закону України «Про Національну поліцію» та в порядку визначеному Інструкцією про порядок проведення атестування та відповідно до наказів Національної поліції України «Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві» від 20.11.2015 року №210 о/с та «Про організацію заходів з тестування особового складу Національної поліції України» від 23.11.2015 року №102. Вважає, що факт реєстрації позивачем з власної ініціативи в єдиній централізованій відомчій телекомунікаційній мережі є доказом того, що позивач підтвердив свою згоду на проходження атестування зі встановлення своєї відповідності займаній посаді, а також для визнання перспектив його можливого кар'єрного росту. Відтак, стверджує, що голова Національної поліції України мала право призначати атестування позивача. Додатково зазначає, що позивача було призначено на посаду згідно з тимчасовим штатним розкладом Департаменту захисту економіки Національної поліції України, затвердженим наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №11, а тому існувала необхідність перевірки відповідності позивача займаній посаді, можливості призначення його на вищу посаду, а у випадку не підтвердження відповідності позивача займаній посаді - необхідність вирішення питання про переміщення його на нижчу посаду або звільнення його зі служби з поліції через службову невідповідність. Стверджує, що комісією було враховано усі критерії визначені п.16 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських і прийнято обґрунтоване рішення про невідповідність позивача займаній посаді і звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність.

Представники відповідачів 1 та 3 - Центральної атестаційної комісії №3 Апарату Національної поліції України та Національної поліції України у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення поштових відправлень. Водночас, представник Національної поліції України надав клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого судом було відмовлено.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Судом встановлено, що з 26.09.2005 року по 06.11.2015 року ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ України. Наказом Національної поліції України «По особовому складу Департаменту захисту економіки» №105 о/с від 07.11.2015 року №105 о/с позивач призначений на посаду заступника начальника відділу управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з присвоєнням спеціального звання «майор поліції» на підставі поданої ним заяви від 07.11.2015 року.

На виконання положень ст.57 Закону України «Про Національну поліцію» наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 року №1465 було затверджено Інструкцію про порядок проведення атестування поліцейських (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.11.2015 року за №1445/27890).

Наказом Національної поліції України «Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві» від 20.11.2015 року №210 о/с керівництвом Національної поліції України було прийнято рішення про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України та міжрегіональних територіальних підрозділів, в тому числі і Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Наказом Національної поліції України «Про організацію заходів з тестування особового складу Національної поліції України» від 23.11.2015 року №102 було встановлено умови допуску поліцейських до участі в атестуванні.

ОСОБА_2 на виконання наказів керівництва зареєструвався у єдиній цифровій відомчій телекомунікаційній мережі МВС та 19.09.2016 року пройшов тестування на застосування загальних навичок та професійне тестування, за результатами яких набрав 34 бали та 48 балів відповідно.

03.10.2016 року відбулася співбесіда позивача з Центральною атестаційною комісією №3 Апарату Національної поліції України, за результати якої Центральна атестаційна комісія №3 Національної поліції України прийняла рішення про те, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність.

Як вбачається з протоколу ОП №15.00037744.0037152 від 03.10.2016 року (надалі - протокол атестаційної комісії) до такого висновку атестаційна комісія дійшла, дослідивши атестаційний лист та інші матеріали, які було зібрано на позивача, а саме: декларацію про доходи, послужний список (форма №1), інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України «Про очищення влади» та інформацію з відкритих джерел.

Причинами такого висновку в протоколі зазначено низький рівень теоретичних знань та професійних якостей.

Не погодившись із рішенням Центральної атестаційної комісії №3 Апарату Національної поліції України від 03.10.2016 року, позивач оскаржив його до Центральної атестаційної комісії №1 Апарату Національної поліції України.

Центральною атестаційною комісією №1 Апарату Національної поліції України апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено у зв'язку з «неявкою без поважної причини, низькі результати підсумкових заліків та низький рівень мотивації, недотримання всіх етапів для проходження атестування, недотримання регламенту проходження апеляційної атестаційної комісії».

Аналізуючи приписи законодавства у взаємозв'язку з обставинами даної справи, суд дійшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені в Законі Україні «Про Національну поліцію України».

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію України». Відповідно до вказаної норми права працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Так, як вбачається з матеріалів справи, саме на умовах, визначених пунктами 9 та 12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_2 був прийнятий на службу до поліції.

За змістом статті 58 Закону України «Про Національну поліцію» призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Строкове призначення на посаду здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту (ч.2 ст.58 Закону України «Про Національну поліцію»).

У зв'язку з неподанням відповідачем доказів того, що ОСОБА_2 був призначений на одну з посад, передбачених ч.2 ст.58 Закону, посилання Департаменту захисту економіки Національної поліції України на те, що позивач був призначений у тимчасовий штат на відповідну посаду у порядку переатестування є необґрунтованим, а також не свідчить про прийняття його на службу на тимчасовій основі.

До того ж відповідно до пункту 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», видання наказу про призначення є самостійною і достатньою підставою для призначення колишніх працівників міліції на посади, створені в структурі Національної поліції України. Зазначена норма Закону не передбачає процедури переатестування колишніх працівників міліції на предмет відповідності посаді як під час прийняття, так і після такого прийняття під час подальшого проходження служби в поліції.

На думку суду, випливає, що жодне положення Закону України «Про Національну поліцію» не дає підстав для твердження, що бувших працівників міліції, призначених на посади поліцейських на підставі пункту 9 Прикінцевих та перехідні положень Закону, варто вважати такими, що призначені на посади тимчасово до завершення їх атестування, тобто Закон передбачає спеціальну підставу атестування вказаних колишніх працівників поліції.

Водночас підстави для проведення атестування поліцейських передбачені ч.2 ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якої атестування поліцейських проводиться: 1)при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2)для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3)для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Інших випадків проведення атестації поліцейських Законом не передбачено.

До того ж суд вважає, що кожна з трьох підстав для проведення атестування, які передбачені ч.2 ст. 57 Закону, повинна бути зв'язана з певними передумовами. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили про те, що перед призначенням атестування ОСОБА_2 існували передумови для однієї з визначених ч.2 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію» підстав проведення такого атестування, оскільки стосовно нього не ставились питання про призначення на вищу посаду при заміщені цієї посади без проведення конкурсу, про переміщення на нижчу посаду чи про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Відповідно до ч.4 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію», рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Наведене положення Закону Департамент захисту економіки Національної поліції України в своїх письмових поясненнях тлумачить так, що голова Національної поліції України Деканоідзе Х., відповідно до наказу якої позивача було призначено на посаду, мала право призначати атестування ОСОБА_2

Однак, на переконання суду, положення ч.4 ст.57 Закону визначає особу, яка, за наявності підстав, уповноважена видати розпорядчий документ про проведення атестування.

За таких умов, будь-яку оцінку ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів поліцейських, що проведена Національною поліцією на власний розсуд, без настання обставин, визначених у ч.2 ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію», зокрема й щодо позивача у цій справі, суд вважає безпідставною і, відповідно, протиправною.

Суд погоджується з позицією позивача, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону України «Про професійний розвиток працівників», згідно якого атестації не підлягають, зокрема працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року (ст.12 Закону). Оскільки норми цього Закону не суперечать Закону України «Про Національну поліцію», то можуть бути застосовані і по відношенню до атестації поліцейських. При цьому, суд звертає увагу, що Закон України «Про Національну поліцію» не містить положень щодо періодичності проведення атестацій поліцейських, а тому в даному випадку не діє загальне правило переваги прийнятого пізніше нормативно-правового акту.

З вираховуванням того, що позивача призначено на службу в органи поліції 07.11.2015 року, а атестацію проведено 03.10.2016 року, проведення атестації в цьому випадку суперечить положенню ст.12 Закону України «Про професійний розвиток працівників».

ОСОБА_2 в своєму позові також вказує на процесуальні порушення під час проведення атестації, а саме те, що до початку співбесіди в атестаційній комісії його не було повідомлено про персональний склад атестаційної комісії, чим було порушено його право на відвід члену (членам) атестаційної комісії, передбачене абз.2 п.4 ІІІ розділу Інструкції. Відповідачами у справі вказані доводи не спростовані.

Порядок проведення атестування поліцейських визначено Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 17.11.2015 року №1465 (надалі - Інструкція №1465).

За приписами п.10 розділу IV Інструкції №1465, з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест), та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу (абц.2 п. 10 розділу IV Інструкції №1465).

Відповідно до п.18 розділу V Інструкції №1465 максимальна кількість балів, яку може набрати поліцейський за результатами проходження двох тестувань, - 120, які враховуються рівними частинами (50 % - тестування на знання законодавчої бази (професійний тест) та 50 % - тестування на загальні здібності та навички).

На виконання зазначених приписів, в результаті проходження тестування позивач набрав 82 бали із 120, в тому числі з тестування загальних навичок - 34 із 60, з професійного тестування - 48 із 60 допустимих.

Такий результат тестування позивача, з врахування абц.2 п.10 розділу ІV Інструкції №1465, згідно з яким мінімальний бал за кожен тест складає 25 балів, свідчить про те, що він набрав достатню кількість балів. Однак, всупереч положенням абц.2 п.10 розділу IV Інструкції №1465, результат проведеного тестування позивача Центральна атестаційна комісія №3 Апарату Національної поліції України при прийняті рішення про невідповідність займаній посаді, очевидно, не врахувала.

Згідно з п.12 розділу ІV Інструкції №1465, за рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

У протоколі атестаційної комісії зазначено, що позивачу були поставлені питання, які стосуються професійної діяльності поліцейського і мотивації щодо подальшого проходження служби в Національній поліції та інше. З додатку №1 до протоколу засідання атестаційної комісії вбачається, що ОСОБА_2 відповів не на усі поставлені йому питання. Всупереч цьому, позивач стверджує, що відповідав на усі поставлені питання і намагався їх обґрунтувати. Крім цього, покликаючись на упередженість членів атестаційної комісії, позивач зазначає, що в додатку №1 до протоколу засідання атестаційної комісії не внесено усі питання, які ставились йому в ході співбесіди та його відповіді на них.

Попри це, на переконання суду, поставлені позивачу атестаційною комісією під час співбесіди одинадцять запитань (відповідно до протоколу атестаційної комісії) та відповіді на них не можуть бути показником рівня його теоретичних знань та професійних якостей і бути підставою для прийняття рішення щодо відповідності чи не відповідності займаній посаді.

Відповідно до п. 11 розділу IV Інструкції №1465 атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування. Атестаційні листи на поліцейських, відповідно до п.3 розділу IV Інструкції №1465, складають безпосередні керівники.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог Інструкції №1465 безпосереднім керівником позивача - начальником відділу управління захисту економіки у Львівській Департаменту захисту економіки Національної поліції України Кудлаком А.Б. 21.09.2016 року було підготовленого атестаційний лист ОСОБА_2, в якому його охарактеризовано виключно з позитивної сторони. Зокрема, зазначено, що ОСОБА_2 зарекомендував себе як «дисциплінований, добросовісний та виконавчий працівник і керівник», «у своїй діяльності суворо дотримується вимог чинного законодавства», «працює, не рахуючись з особистим часом. Вболіває за результати своєї праці, розпочату роботу завжди доводить до завершення…», «добре володіє табельною вогнепальною зброєю, фізично розвинутий, у стройовому відношення підтягнутий…». Також наведені персональні результати службової діяльності, а саме - за звітний період ОСОБА_2 особисто за зібраними матеріалами оголошено про підозру 10 посадовим особам лісогосподарських підприємств області, закінчено досудове розслідування по 15 кримінальних правопорушеннях, з них всі скеровані до суду. За ними встановлено збитків на суму 30 млн. гривень, забезпечено відшкодування та накладено арешт на майно на суму 5 млн. грн.

Відповідно до п.9 розділу IV Інструкції №1465 прямі керівники зобов'язані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, з'ясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності поліцейського, який атестується, та внести до відповідного розділу атестаційного листа один з таких висновків: займаній посаді відповідає;

займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Так, згідно з висновком прямого керівника позивача - начальника управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Галаза Р.І. від 22.09.2016 року ОСОБА_2 займаній посаді відповідає (розділ II атестаційного листа).

Відповідно до ч.1. ст.57 Закону України «Про Національну поліцію», атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Пунктом розділу IV Інструкції про проведення атестування поліцейських, затверджено наказом МВС України №1465 від 17.11.2015 року, встановлено, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: займаній посаді відповідає; займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Згідно з п.п.20-23 зазначеної Інструкції усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом.

Із протоколу атестаційної комісії від 03.10.2016 року, вбачається, що комісією (за - 4, проти - 0) прийнято рішення про те, що ОСОБА_2 займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність

Згідно з приписами п.16 розділу IV Інструкції №1465, атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

З огляду на це, суд не може лишити поза увагою той факт, що Центральною атестаційною комісією №3 Апарату Національної поліції України повністю проігнорована викладена в атестаційному листі позитивна характеристика позивача, адже саме в атестаційному листі, відповідно до приписів п.8 розділу IV Інструкції №1465, власне й відображаються результати службової діяльності згідно з функціональними обов'язками; дисциплінованість, авторитет у колективі та серед населення; прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стан здоров'я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю тощо. При цьому атестаційною комісією характеристика, наведена в атестаційному листі, не була спростована належними та допустимими доказами.

Стосовно наявності заохочень та дисциплінарних стягнень, що в силу приписів п.16 розділу IV Інструкції №1465 повинні бути враховані атестаційною комісією при прийнятті рішень стосовно поліцейського, суд зазначає наступне. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно з інформаційною довідкою від 03.11.2016 року, за період проходження служби позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувався жодного разу, при цьому, за цей період заохочувався 6 разів, в тому числі нагрудним знаком «За відзнаку в службі II ст.»(11.04.2011 року).

В силу положення п.15 розділу IV Інструкції №1465, атестаційні комісії приймають висновок на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського.

З протоколу атестаційної комісії вбачається, що під час атестації позивача члени атестаційної комісії досліджували стандартний пакет документів, перелічених у самій формі бланку, а саме: атестаційний лист, декларацію про доходи, послужний список, інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України «Про очищення влади», та інформацію з відкритих джерел.

Однак, попри те, що і зміст атестаційного листа, і службова характеристика, і довідка про персональні результати службової діяльності, і результати тестування позивача підтверджують факт наявності у нього відповідного досвіду, практичних навиків, знань та професійних якостей для належного здійснення своїй функціональних обов'язків, Центральна атестаційна комісія №3 Апарату Національної поліції України прийняла рішення про те, що позивач займаній посаді не відповідає та підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність, при цьому посилаючись на низький рівень теоретичних знань та професійних якостей.

За таких обставин, суд вбачає, що всупереч п.15 розділу IV Інструкції №1465, висновок Центральної атестаційної комісії №3 Апарату Національної поліції України про службову невідповідність позивача не ґрунтується на матеріалах, які були зібрані на поліцейського.

При цьому, причинами висновку атестаційної комісії про службову невідповідність ОСОБА_2 вказано лише низький рівень теоретичних знань та професійних якостей. Такий висновок (рішення) є немотивованим і не підтверджується матеріалами чи доказами. Відомості про те, в чому саме проявляється невідповідність позивача займаній посаді, у висновку відсутні та судом не встановлені.

У відповідь на довід відповідача Департамент захисту економіки Національної поліції України про те, у питанні визначення результатів атестування атестаційна комісія наділена виключними дискреційними повноваженнями та має право самостійно на власний розсуд приймати одне із передбачених Закону України «Про Національну поліцію» рішень, суд зазначає таке. Як вбачається зі змісту п. 15 розділу IV Інструкції №1465, прийняття одного із зазначених у цьому пункті рішень дійсно є дискреційними повноваженнями атестаційної комісії, які не можуть бути реалізовані іншими особами, у тому числі судом. Водночас у справі, що розглядається, позивач не просить суд прийняти рішення про визнання його таким, що відповідає займаній посаді. Натомість позов містить вимогу про визнання протиправним рішення атестаційної комісії, тому суд лише перевіряє правомірність прийнятого відповідачем як суб'єктом владних повноважень рішення. Повноваження суду на вчинення таких дій передбачені статтями 2, 6, 17, 162 КАС України. Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб'єктів владних повноважень, визначені у ч.3 ст. 2 КАС України. Одним із таких критеріїв є критерій обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень.

Із наведеного випливає, що атестаційна комісія повинна мотивувати своє рішення (висновок), воно має бути детальним і повним, відображати всі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття, і суд має право контролювати обґрунтованість такого рішення.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Проте з матеріалів справи, неможливо встановити, яким саме критеріям не відповідав позивач, що в сукупності призвело до прийняття рішення про службову невідповідність.

У той же час, матеріали, що були на розгляді атестаційної комісії, характеризують позивача виключно з позитивного боку, свідчать про його високий професійний рівень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідачі не довели правомірності прийняття оскарженого рішення щодо невідповідності ОСОБА_2 займаній посаді та переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність.

Суд, згідно з ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_2 є підставним, обґрунтованим, а відтак і таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії №3 Апарату Національної поліції України від 03.10.2016 року щодо невідповідності ОСОБА_2, 1982 р.н. займаній посаді та переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність, оформлене протоколом ОП №15.00037744.0037152 від 03.10.2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 21 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Сакалош В.М.

Суддя Брильовський Р.М.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 09 лютого 2017 року.