Справа № 807/1915/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 р. № 876/413/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на ухвалу судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №807/1915/16 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління юстиції у Закарпатській області в особі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

28.11.2016 ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Головного управління юстиції у Закарпатській області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, просив визнати протиправними дії Головного управління юстиції у Закарпатській області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області при винесенні постанови від 25.10.2016 про закінчення виконавчого провадження №524379152; скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області Секерня В.М. від 25.10.2016 про закінчення виконавчого провадження №524379152 з виконання виконавчого листа №807/600/16, виданого Закарпатським окружним адміністративним судом 29.09.2016, а виконавчий лист повернути у Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області для подальшого його виконання.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.11.2016 позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_2, представник ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.11.2016 та направити справу для продовження розгляду у суд першої інстанції. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №807/600/16 на сьогоднішній день належним чином не виконано в установленому порядку, що є неприпустимим. Висновок судді суду першої інстанції, що позивач мав достатньо часу та можливість з 07.11.2016 по 15.11.2016 самостійно оскаржити дії ДВС, не відповідає нормам Конституції України та нормам міжнародного права, оскільки в цей період позивач як інвалід війни, людина, яка не має юридичної освіти, шукав юриста чи адвоката, який б підготував позовну заяву. Ужгородським місцевим центром безоплатної вторинної правової допомоги видано доручення від 17.11.2016 яким призначено адвоката. 25.11.2016 позивач надав всю необхідну наявну в нього інформацію та одразу було підготовлено позовну заяву з клопотанням про поновлення строку звернення до суду.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу судді суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суддя суду першої інстанції виходив з того, що позивач як сторона виконавчого провадження, а саме стягувач, отримав оскаржувану постанову 07.11.2016, отже термін на оскарження такої сплинув 17.11.2016. При цьому суддя суду першої інстанції зазначив, що суд не може взяти до уваги доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, а саме: перебування останнього на лікуванні з 16.11.2016 по 25.11.2016, оскільки у позивача з 07.11.2016 до 15.11.2016 було достатньо часу для оскарження рішення Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області в термін наданий йому законом.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з такими висновками судді суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зі змісту з ч. 2 ст. 99 КАС України випливає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.181 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення ОСОБА_3 із позовом до суду стало отримання постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Закарпатській області Секерня В.М. від 25.10.2016, відповідно до якої закінчено виконавче провадження №52437915 з виконання виконавчого листа №807/600/16, виданого Закарпатським окружним адміністративним судом 29.09.2016, встановлено фактичне, повне виконання виконавчого документа, що підтверджує довідка УМВС України в Закарпатській області від 10.10.2016 видана ОСОБА_3 про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках у відповідності до вимог Постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7 з розрахунку на 12-годинний робочий день.

Вважаючи, що Довідка про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках від 10.10.2016 №558/106103/5-2016 не відповідає Постанові Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7 з розрахунку на 12-годинний робочий день та наказу Міністерства соціальної політики України «Про затвердження форми Довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках», а тому не було правових підстав для закінчення виконавчого провадження, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду.

Одночасно з позовною заявою, ОСОБА_3 подано клопотання про поновлення пропущеного строку, яке обґрунтоване тим, що з 16.11.2016 по 25.11.2016 позивач хворів на підтвердження чого додано довідку СМЗ УМВС в Закарпатській області від 16.11.2016. Як зазначено у вказаному клопотанні неподання в строк скарги на дії ДВС було для позивача об'єктивно непереборним, не залежало від його волевиявлення та пов'язане з дійсними істотними перешкодами, оскільки хворобливий стан позбавив позивача можливості самостійно підготувати та подати скаргу.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідним вказати, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 6 грудня 2016 року (справа п/800/9/16) зазначено, що у розумінні статті 100 КАС України поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом другої групи, відповідно до довідки СМЗ УМВС в Закарпатській області від 16.11.2016 звертався з приводу загального захворювання з 16.11.2016 по 25.11.2016.

Згідно з апеляційною скаргою 17.11.2016 Ужгородським місцевим центром безоплатної вторинної правової допомоги видано доручення за яким адвоката ОСОБА_2 зобов'язано прибути для надання безоплатної вторинної правової допомоги 17.11.2016 на 17:45. З заявою до Центру безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_3 звернувся 14.11.2016 з посвідченням інваліда війни та без будь-яких документів, які необхідно було оскаржити. З 15.11.2016 позивач хворів, що унеможливило отримання будь-якої інформації та документів. 25.11.2016 позивач надав всю необхідну наявну в нього інформацію, на підставі якої підготована позовна заява.

Наведені обставини в своїй сукупності під час прийняття процесуального рішення залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Таким чином, суддею суду першої інстанції дано невірну правову оцінку причинам пропуску позивачем строку звернення із позовом до суду, не враховано складність розглядуваних правовідносин, непереборний характер зазначених обставин та їх не залежність від волевиявлення позивача.

Наведені обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, вказують на помилковий висновок судді суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до ч.1 ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження).

Судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Водночас, як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини «Іліан проти Туреччини» (заява №22277/93) правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що оцінюючи обставини справи, що перешкоджали реалізації права особи на звернення до суду, а також обставини, на які позивач покликається як на поважні, суддя суду першої інстанції не надав таким належну оцінку, не врахував всіх наведених у позові та клопотанні про поновлення строку доводів, що дозволило б дати відповідь на питання про те, чи позивач за встановлених обставин мав дійсну можливість своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду. Таким чином, суддя суду першої інстанції не надав належну оцінку всім обставинам у справі та прийшов до помилкового висновку щодо залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що приймаючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суддею суду першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, що є наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 199, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №807/1915/16 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Ухвали складено 07.02.2017р.