Справа № 813/6447/15
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року Справа № 876/9180/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

за участю (представника) відповідача Лещук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Головного управління Національної поліції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Франківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Франківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ГУ МВС України у Львівській області протиправно звільнив позивача із займаної посади старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, у зв'язку зі скороченням штатів, без з'ясування можливості подальшого використання позивача на службі, тобто з порушенням абз. 8, 10 п.8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114 (далі Положення). Позивач зазначає, що він подав рапорт про прийняття його на службу в ГУ НП у Львівській області. Проте, у задоволенні вказаного рапорту позивачу відмовлено, у зв'язку з зазначенням на ньому резолюції «заперечую» ОСОБА_3, начальником сектору карного розшуку Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області. Позивач вважає, що наявність такої резолюції не може бути підставою для відмови в задоволенні його рапорту та наголошує на тому, що ГУ НП у Львівській області є правонаступником ГУ МВС України у Львівській області, а тому його необхідно працевлаштувати відповідно до п.9 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області №831о/с від 06.11.2015 року «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_2 з посади старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Франківського районного відділу ЛМУ ГУМВС.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Франківського районного відділу ЛМУ ГУМВС з 07 листопада 2015 року. В цій частині звернено до негайного виконання. Стягнено з Франківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2015 року по 26.10.2016 року в розмірі 29325,56грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. Постанову суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 2605,35грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допущено до негайного виконання.

Зобов'язано ГУ НП у Львівській області розглянути рапорт ОСОБА_2 від 06.11.2015 року про прийняття на службу до органів Національної поліції України відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію України».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з позиції Верховного Суду України у постанові від 19.01.2016 року (справа №810/1783/13а), що в подібних спірних правовідносинах слід з'ясовувати окрім дотримання трудового законодавства при звільненні працівників, також фактичність ліквідації юридичної особи публічного права.

Аналізуючи Закон України «Про Національну поліцію України» та постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» відсутня відмова держави від виконання завдань та функцій, які покладались на органи міліції, відтак мала місце реорганізація, а не ліквідація зазначеного правоохоронного органу.

З огляду на позицію Верховного Суду України від 27.05.2014 року (справа №21-108а14) та пункти 8-11 Прикінцевих та перехідних положень вказаного вище Закону, поскільки не передбачено процедури пропонування працівникам міліції посад в органах Національної поліції, тому слід враховувати ст.49-2 КЗпП України як загального законодавства.

З матеріалів справи не вбачається, що роботодавець пропонував позивачу будь - яку посаду в новоутвореному органі, разом з тим, не є доведеним той факт, що позивач не виявив бажання працювати дальше, оскільки подібне спростовано його рапортом від 06.11.2015 року (а.с.4). Подібне підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3

Відсутність рапорту в матеріалах особової справи позивача не свідчить про неподання рапорту останнім, а про неналежне виконання службових обов'язків працівників відповідача.

Крім того, на дату звільнення позивача, 06.11.2016 року ГУ НП у Львівській області створено не було, тому бажання з приводу проходження служби в поліції позивач міг реалізувати лише після створення відповідного органу, відтак звільнення відбулось передчасно.

Судом застосовано практику Європейського суду з прав людини із застосуванням принципу юридичної визначеності.

Відтак, позивач підлягав поновленню на роботі, скасування наказу та стягнення середньомісячного заробітку.

У позовній вимозі щодо поновлення позивача на службі в органах внутрішніх справ в ГУ НП у Львівській області на посаді, що є рівнозначною, вищою або нижчою щодо посади, яку він займав раніше відмовлено, позаяк рапорт у встановленому законом порядку він не подавав та у вказаному органі він не працював. Однак, виходячи за межі позову, є підстави, на думку суду, зобов'язати розглянути наявний рапорт позивача від 06.11.2015 року.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачі - ГУ МВСУ у Львівській області та ГУ НП у Львівській області подали апеляційні скарги, де на їх думку вказується на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просять його скасувати та постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУ МВСУ у Львівській області зазначає, що судом не враховано, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 року, наказом МВСУ від 06.11.2015 року №1388 «Про організаційно - штатні питання», було передбачено, що всі штати ГУМВС та його структурні підрозділи є скасовані у зв'язку із ліквідацією, відтак жодної штатної посади в ГУМВС чи будь - якому його структурному підрозділі від 07.11.2015 року немає. У зв'язку із ліквідацією державної установи, умови та порядок звільнення всіх діючих працівників міліції з ОВС були чітко передбачені Законом України «Про Національну поліцію».

Виходячи із матеріалів справи, до 06.11.2015 року включно, відповідач не мав відомостей про наявність волевиявлення від позивача щодо проходження служби в поліції, що рівнозначно відмові від проходження служби в поліції та останній не був прийнятий на службу до поліції.

Заява позивача від 06.11.2015 року, а не рапорт як зазначає суд першої інстанції, подана з пропущенням строків, встановлених п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та не до належного органу. Відтак, належних та допустимих доказів бажання продовжити службу позивачем до 06.11.2015 року не подано.

Крім того, позивач попереджений про майбутнє звільнення через скорочення штатів в силу вказаного Закону (п.8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень).

Працевлаштування працівника в окремій юридичній особі Національної поліції України, пропозиція посад чи надання будь - яких гарантій прийому на службу до поліції не є обов'язком територіального органу Міністерства внутрішніх справ та не віднесено до його повноважень жодним нормативно - правовим актом України.

У своїй апеляційній скарзі ГУ НП у Львівській області покликається на те, що позивач не скориставшись наданим йому Законом України «Про Національну поліцію» правом на добровільне волевиявлення щодо проходження служби в поліції в строки, встановлені даним Законом, так як він не звертався до ГУ МВС з рапортом про звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом до Національної поліції України. Подана заява позивачем адресована не тому органу та не в строк, визначений для цього.

Крім того, відсутність такого рапорту зі сторони позивача призведе до неможливості виконання рішення в частині його розгляду.

Відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є:

1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;

2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 перебував на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС.

Позивач подав рапорт від 06.11.2015 року на імя т.в.о. начальника ГУ НП у Львівській області Загарії Д.Д. про прийняття його на службу в органи Національної поліції. На вказаному рапорті міститься резолюція «заперечую», накладена ОСОБА_3, начальником сектору карного розшуку Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області (а.с.4).

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 06.11.2015 року №831о/с «По особовому складу» позивача звільнено з посади старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС в запас Збройних Сил України на підставі п.64 «г» Положення з 06.11.2015 року.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію України», Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

ОСОБА_9 опублікований 06.08.2015 року в газеті «Голос України» та відповідно до його Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.2015 року, крім, зокрема, п. п. 8, 11 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону, тобто 07.08.2015 року.

Так, в пункті 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію України» передбачено, що з дня опублікування вказаного Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. п. 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним вказаним Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування вказаного Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані у вказаному пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням.

Колегія суддів бере до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 27.05.2014 у справі № 21-108а14, згідно з якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи.

Пунктами 8-11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію України» не передбачено порядку пропонування працівникам міліції посад в органах Національної поліції.

Враховуючи таку обставину та наведену правову позицію Верховного Суду України щодо обов'язку роботодавця працевлаштувати працівників ліквідованої установи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати загальні норми трудового законодавства, а саме ст.49-2 Кодексу законів про працю України, частиною 3 якої передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ МВС України у Львівській області у встановлений законодавством строк не запропонувало позивачу жодної посади в новостворених органах Національної поліції.

Покликання апелянта на те, що позивач не скористався правом на добровільне волевиявлення щодо проходження служби в поліції, колегія суддів до уваги не бере, позаяк таке засвідчує неналежне виконання посадових обов'язків працівниками відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх і належних правових підстав в ГУМВС України у Львівській області для прийняття наказу від 06.11.2015 року №831о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача з займаної посади. А тому, оскаржений наказ в частині звільнення ОСОБА_2 з посади є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про поновлення позивача на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 29325,56 грн. з проведенням необхідних відрахувань.

Що стосується позовної вимоги про поновлення позивача на службі в органах внутрішніх справ в ГУ НП у Львівській області на посаді, що є рівнозначною, вищою або нижчою щодо посади старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, то така не підлягає до задоволення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рапорт позивача про призначення його на посаду органах Національної поліції у встановленому п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію України» в порядку та строк до ГУ НП у Львівській області не надходив та відповідно не розглядався. Позивач не працював в ГУ НП у Львівській області, а тому відсутні правові підстави для поновлення його на роботі у вказаному органі.

Колегія суддів враховує покликання апелянта - ГУ МВСУ у Львівській області, що судом першої інстанції невірно зазначено, що позивачем подавався рапорт, оскільки останнім подавалася заява, копія якої знаходиться в матеріалах справи. Таким чином, постанову суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Головного управління Національної поліції у Львівській області задоволити частково.

Змінити постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року по справі № 813/6447/15, виклавши абзац п'ятий резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції у Львівській області розглянути заяву ОСОБА_2 від 06.11.2015 про прийняття на службу до органів Національної поліції України відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію України».

В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 08.02.2017 року.