Справа № 809/1927/16
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"31" січня 2017 р. Справа №809/1927/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Микитин Н.М.,

при секретарі Хомі О.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Корнутія М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області, в якому просить нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку, а саме з 12.02.2016 року по 13.05.2016 року.

05.01.2017 року представник відповідача подав до суду клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв'язку з пропущенням строків звернення до суду. Клопотання обґрунтоване тим, що у відповідності до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Вказує на те, що позивач дізнався про порушення своїх прав 12.02.2016 року, а адміністративний позов поданий ним 26.12.2016 р. без зазначення причин пропуску звернення до суду, відповідно позивачем пропущені строки звернення до суду. Враховуючи вищевикладене, просить суд адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду на підставі статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлене клопотання підтримав повністю з підстав, наведених у ньому. Крім того, звернув увагу суду на те , що із затримкою позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, яка не входить до складу заробітньої плати позивача, тому строк звернення до суду в даному випадку застосовується.

В судовому засіданні позивач з приводу задоволення поданого клопотання заперечив. Суду пояснив, що нарахована вихідна допомога відповідачем в розмірі 32312,92 грн. не була виплачена йому у день звільнення 12.02.2016 р., а лише 13.05.2016 р., чим порушено норми ст. 117 КЗпП України. Заначив, що згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, а тому ним не порушено строк звернення до суду. Просив відмовити в задоволенні клопотання відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду з підстав його не обґрунтованості та не відповідності приписам ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За змістом ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4, щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також, у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі №6-116цс15, яка в силу ст.244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні вищенаведених норм права.

Згідно ч.1 ст.233 КЗпП, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як роз'яснив Верховний Суд України у пункті 25 постанови пленуму від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Отже, при зверненні працівника до суду із заявою про вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку перебіг строку розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

В судовому засіданні досліджено, що згідно із наказом Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області від 12.02.2016 р. № 49 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції з 12.02.2016 року, згідно п.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» за п.п.2 (через хворобу). На день звільнення в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 18 років 06 місяців 28 днів, у пільговому обчисленні 18 років 08 місяців 29 днів (а.с.7).

Судом встановлено, що повний розрахунок було проведено 13.05.2016 року шляхом перерахування на картковий рахунок позивача в ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» 32312,92 грн. нарахованої вихідної допомоги, про що позивачу було відомо і він міг про це дізнатись цього ж дня (а.с. 5).

Отже, тримісячний строк звернення до суду із заявою стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні закінчився 13.08.2016 року, тоді як із даною позовною заявою ОСОБА_1 звернувся лише 26.12.2016 року.

Відповідно п. 9 ч.1 ст. 155 КАС України України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Суд також зазначає, що позивачем на надано і в матеріалах справи немає жодних обґрунтувань та доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що передбачений статтею 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не являється заробітною платою (грошовим забезпеченням) працівника, а є способом (видом) відповідальності підприємства, установи, організації за невиконання свого обов'язку провести зі звільненим працівником повний і своєчасний розрахунок.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні підлягають залишенню без розгляду, у зв'язку з пропущенням строку звернення до суду.

Керуючись статтями 99, 155, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання відповідача Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 - задовольнити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про зобов'язання до вчинення дій - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до статті 254 КАС України ухвала набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.

Ухвала складена в повному обсязі 06.02.17 року.