Справа № 281/529/16-а
Суддя: Денисюк І. І.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/529/16-а
Провадження по справі № 2-а/281/6/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2017 року смт Лугини
Лугинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Денисюк І.І.,
секретаря судового засідання Островської І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Лугини справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання винити певні дії,
21.10.2016 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо не виплати йому щорічної разової грошової допомоги та зобов`язати останнього здійснити перерахунок і виплату щорічної разової грошової допомоги у розмірі 4730,00 грн.
Мотивуючи свої вимоги тим, що він має статус учасника бойових дій і має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У відповідності до вимог ст. 12 зазначеного Закону, учасникам бойових дій повинна щорічно до 5 травня виплачуватися разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Позивач звернувся до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, щодо виплатити недорахованої різниці щорічної разової грошової допомоги у розмірі, передбаченому законом. Однак, відповідачем в усній формі було відмовлено.
Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача подав до суду письмові заперечення, в яких позов не визнав, посилаючись на відсутність правових підстав, а саме, що виплату разової грошової допомоги до 5 травня позивачеві, як учаснику бойових дій в 2016 році було здійснено відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Законом України «Про жертви нацистських переслідувань» в межах бюджетних призначень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», тобто у сумі 920,00 грн.
Відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, оскільки сторони відсутні у судовому засіданні.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 16.09.2015 виданого управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 .
Згідно з довідкою від 20.10.2016 №87/10, виданою Житомирським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, позивач отримав щорічну разову грошову допомогу до Дня Перемоги, як ветеран війни, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №141 за 2016 рік в розмірі 920,00 грн.
Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», визначено деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої вказаними Законами та встановлено, що у 2016 році виплату грошової допомоги здійснює Міністерство соціальної політики, шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв`язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків 920,00 грн.
Згідно п. 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення ст. ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Вищезазначена допомога не є основним джерелом існування позивача.
Згідно ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
В рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. При цьому, рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. У вказаному рішенні Конституційного Суду України враховано положення актів міжнародного права. Так, згідно зі ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державі, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004.
Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03.10.1997 у справі набуття чинності Конституцією України, зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на всій території України.
Таким чином, за наявності декількох нормативно-правових актів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.
Суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача при здійсненні нарахування разової грошової допомоги позивачу, як особі, що має статус учасника бойових дій у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України.
Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 у справі 1-11/2012 встановлено, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та Законів України.

Відповідно до повноважень відповідача, як органу виконавчої влади нижчого рівня, департамент не нараховує розмір цієї щорічної допомоги, а лише здійснює її виплату. Для цього збирає списки ветеранів війни (від Міністерства оборони, Міністерства внутрішніх справ, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Міністерства транспорту та зв`язку, Служби безпеки, Державної судової адміністрації, Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Державного департаменту з питань виконання покарань, Державної охорони, Державної податкової адміністрації, Адміністрації Державної прикордонної служби - щодо осіб, які не перебувають на обліку в органах Пенсійного фонду України; Пенсійного фонду України - щодо осіб, які перебувають на обліку в його органах.); формує виплатні відомості, відповідно до цих списків; відправляє їх до поштових відділень зв`язку або банківських установ; відкриває казначейські рахунки для отримання виділених Міністерством фінансів і Державним казначейством коштів на виплату допомоги для подальшого перерахунку їх одержувачам.

В зв`язку з чим, щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачеві у розмірі 920,00 грн., відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Законом України «Про жертви нацистських переслідувань».

Це свідчити про те, що виплата позивачеві разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 році в сумі 920,00 грн. здійснена в повному обсязі відповідно до вимог діючого законодавства, тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Стосовно посилань позивача на постанову Верховного Суду України №21-6508а15 (справа 537/5837/14-а) від 10.02.2016, суд зазначає, що вказане рішення стосується інших фактичних обставин, які виникли на час виплати разової допомоги до 5 травня за 2014 рік і які регулювалися іншими законами та нормативно-правовими актами, у зв`язку з чим зазначена правова позиція не може застосовуватися у даному випадку.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати відносяться за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 19, ст. 46, ч. 2 ст. 95 Конституції України, ст. ст. 7-9, 11, 41, 69-71, 94, 128, 160-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання винити певні дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції через Лугинський районний суд Житомирської області з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та в порядку, передбачених ч. 4 ст.167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Суддя І.І. Денисюк