Справа № 816/1204/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1204/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання - Петренко О.В.,

представника позивача - Грищенко А.М.,

представника відповідача - Гаспаряна С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новомосковськ Агро" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Новомосковськ Агро" (надалі по тексту також - ТОВ "Новомосковськ Агро", позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі по тексту також - ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21 червня 2016 року № , № , № .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що підставою для винесення оскаржуваного рішення є акт від 08 червня 2016 року № 204/16-31-14-01-09/33014041 про результати проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ "Новомосковськ Агро" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2015 року. Вважає помилковими висновки акта перевірки про порушення позивачем п.п.14.1.36, п.14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.3, п.п. 198.6 ст. 198, п.201.1, п.201.4, п.201.6 ст.201, п.п.209.2, п. 209.5 ст. 209, п.п.209.7 п.209.15.1, п.209.15 ст. 209, п.п. 164.2.11 п. 164.2 ст.164, абз. «е», п.п. 164.2.17 ст. 164, п.164.5 ст. 164, п.п.168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п.170.9 ст.170, абз. «а», п.176,2 ст. 176, п.п.129.1.3 п.129.1 ст. 129, абз. «б» п.176 ст. 176 Податкового кодексу України, п.3.1, 3.2, 7.39, 7.41 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, оскільки собівартість визначається в кінці виробничого циклу виготовлення сільськогосподарської продукції, а саме в останньому кварталі поточного року. Також, до скороченої податкової декларації правомірно внесено суму придбаних послуг, оскільки послуги, що надавало ТОВ «Транс-Груп» включені у вартість сільськогосподарської продукції, що реалізовувалась ТОВ "Новомосковська Агро" згідно контракту. Також зазначає, що ТОВ «Новомосковськ Агро» сумлінно веде бухгалтерський облік, а саме: належним чином оформлені авансові звіти про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт, в яких зазначається підтвердження витрачених підзвітних сум. Всі авансові звіти були надані на перевірку, зауважень щодо їх оформлення не було.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

14 вересня 2016 року до суду надійшли письмові заперечення, в яких на підтвердження правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач посилається на висновки позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Новомосковськ Агро» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2015 року, оформленої актом від 08 червня 2016 року №204/16-31-14-01-09/33014041. Вважає, що позивачем в січні, червні та грудні 2015 року реалізовано товар за ціною нижчою собівартості, в результаті чого занижено податкові зобов'язання на загальну суму податку на додану вартість 44030 грн. Також, не надано всіх підтверджуючих документів по взаємовідносинах з ТОВ «Лан-Агро», в результаті чого позивачем завищено суму податкового кредиту на загальну суму 5331,37 грн та неправомірно включено у січні 2015 року суму придбаних послуг у розмірі 44550,89 грн до скороченої податкової декларації по взаємовідносинах з ТОВ "Транс-Груп". Крім того, ТОВ «Новомосковськ Агро» проведено готівкові розрахунки без подання одержувачем коштів платіжного документа (встановленої форми та змісту), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, в результаті чого підприємством недоутримано податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року в сумі 4335,57 грн.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Новомосковськ Агро", ідентифікаційний код 33014041, зареєстроване як юридична особа /а.с.8-11, т.1/.

У термін з 25 квітня 2016 року по 25 травня 2016 року, з продовженням перевірки на 5 робочих днів з 26 травня 2016 року, ГУ ДФС у Полтавській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Новомосковськ-Агро» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2015 року.

За результатами перевірки складено акт №204/16-31-14-01-09/33014041 від 08 червня 2016 року, в якому зафіксовано порушення позивачем:

- п.п.14.1.36, п.14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.3, п.п. 198.6 ст. 198, п.201.1, п.201.4, п.201.6 ст.201, п.п.209.2, п. 209.5 ст. 209, п.п.209.7 п.209.15.1, п.209.15 ст. 209 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 93910 грн, в тому числі по періодах за серпень 2013 року в сумі 5329 грн, січень 2015 року в сумі 49389 грн, жовтень 2015 року в сумі 887 грн та за грудень 2015 року в сумі 38305 грн;

- п.п. 164.2.11 п. 164.2 ст.164, абз. «е», п.п. 164.2.17 ст. 164, п.164.5 ст. 164, п.п.168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п.170.9 ст.170, абз. «а», п.176,2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо повноти обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб за перевіряємий період на загальну суму 4352,99 грн;

- п.п.129.1.3 п.129.1 ст. 129 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого нарахована пеня по податку на доходи фізичних осіб;

- абз. «б» п.176 ст. 176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено подання з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків і сум утриманого з них податку;

- п.3.1, 3.2, 7.39, 7.41 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року №637 зі змінами та доповненнями: проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів оригіналу платіжного документа (встановленої форми та змісту), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на суму 24568,29 грн /а.с.31-76, т.1/.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Полтавській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 21 червня 2016 року, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 24568,29 грн /а.с.77, т.1/;

- № від 21 червня 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 8006,85 грн, в тому числі за податковим зобов'язанням в сумі 4335,57 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 3194,50 грн, пеня в сумі 476,78 грн /а.с.78, т.1/;

- № від 21 червня 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 117387,50 грн в тому числі за податковим зобов'язанням на суму 93910 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 23477,50 грн /а.с.79, т.1/.

Позивач не погодився із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, у зв'язку з чим оскаржив їх до суду.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню № від 21 червня 2016 року суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що спір між сторонами стосується питання можливості підтвердження факту витрати уповноваженою особою готівкових коштів, виданих підприємством під звіт, копіями платіжних документів.

Так, на переконання відповідача, витрати підзвітною особою грошових коштів мають бути підтверджені відповідними оригіналами платіжних (розрахункових) документів. Відповідно до п. 170.9.2 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку:

а) завершує таке відрядження;

б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

Підпунктом 170.9.3 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України, визначено, що дія цього пункту поширюється також на витрати, пов'язані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, що були оплачені з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів, з урахуванням таких особливостей:

а) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку отримав готівку з застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження;

б) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку застосував платіжні картки для проведення розрахунків у безготівковій формі, а строк подання платником податку звіту про використання виданих на відрядження коштів не перевищує 10 банківських днів, за наявності поважних причин роботодавець (самозайнята особа) може його продовжити до 20 банківських днів (до з'ясування питання в разі виявлення розбіжностей між відповідними звітними документами).

Суд зазначає, що Порядок видачі готівкових коштів під звіт або на відрядження регулюється Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320 (надалі - Положення № 637), пунктом 3.1 якого визначено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Розрахунковий документ - документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну (пункт 1.2 Положення № 637).

Згідно з пунктом 7.39 Положення № 637 під час перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань особлива увага приділяється дотриманню підзвітними особами встановлених термінів складання та подання до бухгалтерії відповідних звітів, своєчасність повернення до каси підприємств залишку невикористаних коштів (одночасно з відповідним звітом), наявність оригіналів підтвердних документів, їх погашення тощо. Крім того, ураховується те, що подання звітів про використання коштів із порушенням установлених термінів може дозволятися лише у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю підзвітної особи або за інших обставин, що мають документальне підтвердження.

Пунктом 7.41 Положення № 637 визначено, що під час перевірки правильності оформлення видачі готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів.

Для перевірки використовуються потрібні касові та розрахункові документи підприємства (підприємця) (касова книга, касові ордери, журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, звіти працівників щодо витрачання підзвітних сум), а також документи, що підтверджують здійснені покупцем (замовником) витрати готівки під час придбання товарів, оплати наданих послуг та виконаних робіт (касові та товарні чеки, розрахункові квитанції, квитанції до прибуткових касових ордерів, інші розрахункові документи, а також рахунки-фактури, податкові накладні, договори на поставку продукції, надання послуг, виконання робіт, товарно-транспортні накладні тощо) (пункт 7.47 Положення № 637).

Зміст наведених положень у їх системному зв'язку свідчить про те, що доказом здійснення витрат готівки під час придбання товарів, оплати наданих послуг та виконаних робіт є касові та товарні чеки, розрахункові квитанції, квитанції до прибуткових касових ордерів тощо.

Судом встановлено, що працівниками ТОВ "Новомосковськ Агро" подано звіти про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт з доданими документами, копії яких наявні в матеріалах справи.

Суд зазначає, що Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 1 грудня 2000 р. N 614 (далі - Положення № 614), визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб'єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, крім розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Установлені в даному Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов'язкові реквізити розрахункових документів. У разі відсутності хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери призначення, документ не є розрахунковим (пункт 2.1 Положення № 614).

Так, позивач у позовній заяві заперечує неврахування податковим органом платіжних документів, виданих відділеннями ДП "Укрпошта", копії яких були додані позивачем до матеріалів справи.

Суд зауважує, що квитанції на послуги підприємств поштового зв'язку - це розрахункові документи, бланки яких повинні виготовлятися відповідно до вимог, що затверджені наказом Державного комітету зв'язку України від 07.12.98 N 167 "Про затвердження бланків квитанційних книжок форм N 1, N 5, N 47, N П-2, вимог щодо виготовлення та Інструкції про порядок обліку та застосування квитанційних книжок у філіалах підприємства поштового зв'язку та їхніх структурних підрозділах", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.05.99 за N 314/3607 (пункт 11.1 Положення № 614).

Та, в будь-якому випадку, відповідно до пункту 11.3 Положення № 614, квитанції на послуги підприємств поштового зв'язку повинні містити обов'язкові реквізити:

написи, позначення та інші елементи бланка квитанції, визначені затвердженими формами;

ідентифікаційний код за ЄДРПОУ підприємства зв'язку;

номер квитанції;

загальну суму розрахунку;

відбиток календарного штемпеля місця приймання.

Обов'язковість інших реквізитів квитанцій встановлюється Державним комітетом зв'язку та інформатизації України (пункт 11.4 Положення № 614).

З наданих позивачем копій документів, виданих ДП "Укрпошта" вбачається, що розрахункові документи - квитанції про приймання передплати та плати з переадресування періодичних друкованих видань не відповідають формі П-2, вказані документи не містять обов'язкових реквізитів, визначених пунктом 11.3 Положення № 614, тобто не відповідають вимогам пункту 11.1 Положення № 614.

Також, копії чеків відділень ДП "Укрпошта", оформлені не у відповідності до вимог пункту 11.1 Положення № 614 та не містять обов'язкових реквізитів, визначених пунктами 11.3, 11.4 Положення № 614. Отже, вказані документи не можуть вважатися розрахунковими документами, тобто документами, що підтверджують здійснені покупцем (замовником) витрати готівки під час придбання товарів, оплати наданих послуг та виконаних робіт.

Також, позивачем зазначено, що кошти під звіт видавались працівникам підприємства з метою оплати послуг ДП "Укрпошта" з приймання різного виду платежів та плати за додаткові й інші послуги. Відповідно до наказу Державного комітету зв'язку України від 07.12.98 N 167 "Про затвердження бланків квитанційних книжок форм N 1, N 5, N 47, N П-2, вимог щодо виготовлення та Інструкції про порядок обліку та застосування квитанційних книжок у філіалах підприємства поштового зв'язку та їхніх структурних підрозділах", зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.05.99 за N 314/3607 (втратив чинність 14.02.2014) та наказу Міністерства інфраструктури України № 6 від 13.01.2014 "Про затвердження Інструкції про порядок застосування, виготовлення, забезпечення та обліку розрахункових книжок оператором поштового зв'язку", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 січня 2014 р. за N 165/24942, платіжні документи, що підтверджують оплату вказаних послуг мають відповідати формі № 47. Натомість жодний з наданих позивачем документів на підтвердження використання коштів під звіт з метою придбання послуг ДП "Укрпошта" з приймання різного виду платежів та плати за додаткові й інші послуги не відповідає вимогам, встановленим вказаними нормативними актами та пунктами 11.1, 11.3, 11.4 Положення № 614.

Позивачем до матеріалів справи долучено копії чеків, на підтвердження використання коштів, наданих під звіт, які відповідають вимогам розрахункового документа. Зазначені чеки надавалися під час перевірки та зафіксовані в акті перевірки №20416-31-14-01-09/33014041 від 08 червня 2016 року. Проте, матеріалами справи не підтверджено факт витрачання працівниками ТОВ "Новомосковськ Агро" виданих під звіт коштів в повному обсязі.

З податкового повідомлення-рішення № від 21 червня 2016 року вбачається, що до ТОВ "Новомосковськ Агро" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на підставі пункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та абз.6 статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання готівки" /а.с.77/.

Відповідно до абз.6 статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання готівки" установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

Відповідно до пункту 1.2 Положення готівкові розрахунки - платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.

У спірних правовідносинах має місце видача працівникам під звіт коштів, що не є платежем підприємства і не є готівковим розрахунком в розумінні норм даного Положення.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з порушенням позивачем п. 3.1, 3.2, 7,39, 7,41 "Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні" на підставі не підтвердження проведених готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (встановленої форми), який би підтверджував сплату покупцем коштів на суму 24568,29 грн., яка є додатковим доходом працівника і повинна оподатковуватися податком з доходів фізичних осіб, позивачу податковим повідомленням-рішенням № від 21 червня 2016 року донараховано ТОВ "Новомосковськ Агро" податок на доходи фізичних осіб у сумі 4335,57 грн, штраф у сумі 3194,50 грн та пеню - 476,78 грн.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 21 червня 2016 року про донараховання ТОВ "Новомосковськ Агро" податку на доходи фізичних осіб всього у сумі 8006,85 грн, в тому числі 4335,57 грн за податковим зобов'язанням, 3194,50 грн штраф та 476,78 грн пені суд виходить з наступного.

Як визначено підпунктом 164.2.11 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до пункту 170.9 статті 170 цього Кодексу.

Згідно абзацу "е" пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до п. 164.5 статі 164 Податкового кодексу України під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою: К = 100 : (100 - Сп), де К - коефіцієнт; Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування.

У такому самому порядку визначаються об'єкт оподаткування і база оподаткування для коштів, надміру витрачених платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму.

За приписами пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Як встановлено в ході проведення перевірки, позивачем суми податку на доходи з фізичних осіб з суми 24568,29 грн не утримувався, тому підприємством недоутримано податку на доходи з фізичних осіб за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року у сумі 4335,57 грн. Крім того, на підставі абз. 1, 2, 3 пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України застосовано штраф у розмірі 3194,50 грн, та на підставі підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України нараховано пеню у розмірі 476,78 грн.

Оскільки, відповідачем не доведено факту порушення позивачем пунктів п. 3.1, 3.2, 7.39, 7.41 "Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні" та відповідно отримання доходу фізичних осіб у загальній сумі 24568,29 грн, то суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, штрафних (фінансових) санкцій та пені в розмірі 8006,85 грн застосовано до позивача безпідставно та неправомірно.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 21 червня 2016 року та податкове повідомлення-рішення № від 21 червня 2016 року винесені ГУ ДФС у Полтавській області без урахування всіх обставин, необхідних для прийняття рішень, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21 червня 2016 року, суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено, що ТОВ "Новомосковськ Агро" фактично не отримавши послуг від ТОВ "Лан-Агро" по обмолоту ячменю та не використано їх у виробництві сільськогосподарської продукції, у зв'язку з чим ТОВ "Новомосковськ Агро" завищено суму податкового кредиту (по скороченій декларації) на загальну суму 5331 грн, в тому числі за червень 2013 року - 4487,46 та липень 2013 року - 841,91 грн.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені положення Податкового кодексу України, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати належним чином оформлені податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Статтею першою Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Згідно з вимогами статті 4 Закону № 996-XIV одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

В період, що перевірявся, в бухгалтерському та податковому обліку позивача відображено взаємовідносини з ТОВ "Лан Агро". За наслідками здійснення господарських операцій позивачем було віднесено до складу податкового кредиту (скорочена декларація) суму податку на додану вартість у розмірі 5331 грн.

Судом встановлено, що 03 січня 2012 року між ТОВ "Лан-Агро" (виконавець) та ТОВ "Новомосковськ Агро" (замовник) укладено договір про надання послуг №98/ЛН, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надавати за плату послуги по передпосівному обробітку земель с/г призначення, посіву с/г культур, догляд за посівом (коткування та оприскування посівів сої), збирання врожаю сої, а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги /а.с.46-47, т.2/.

Додатковою угодою №1 до вказаного договору від 04 січня 2012 року визначено, що фактичний об'єм наданих послуг та фактична вартість наданих послуг визначається сторонами в акті здачі-прийняття робіт (наданих послуг), які є невід'ємною частиною цього договору. Заправка сільськогосподарської техніки здійснюється за рахунок замовника /а.с.48, т.2/.

Так, на виконання умов Договору №98/ЛН від 03 січня 2012 року, укладеного між ТОВ "Лан-Агро" та ТОВ "Новомосковськ Агро", 30 червня 2013 року підписано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №П-000070 та 31 липня 2013 року підписано акт здачі приймання виконаних робіт (надання послуг) №П-000077 /а.с.49-51, т. 2/.

Відповідно до п. 209.1, п. 209.2, стаття 209 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 209.7 статті 209 209.7 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Згідно підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит, зокрема, товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

Так, основним видом економічної діяльності позивача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур /а.с.11, т.1/.

ТОВ "Лан Агро" у червні та липні 2013 року надано послуги ТОВ "Новомосковськ Агро" по обмолоту ячменю /а.с.49,51/.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що господарські операції позивача з ТОВ "Лан Агро" мали реальний характер, спрямовані на здіснення позивачем господарської діяльності що пов'язана з вирощуванням зернових культур, тому позивачем правомірно віднесено до податкового кредиту суму придбаних послуг у розмірі 5331 грн до по скороченій декларації.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 21 червня 2016 року в частині донарахування податку на додану вартість у сумі 5331 грн та нарахування штрафної санкції у розмірі 25 % у сумі 1332,25 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, у перевіряємому періоді ТОВ "Новомосковськ Агро" мало взаємовідносини з ТОВ "Транс -Груп" щодо отримання транспортно-експедиційних послуг.

Так, 29 грудня 2014 року між ТОВ "Новомосковськ Агро" (клієнт) та ТОВ "Транс - Груп" укладено договір №042/Н на транспортно-експедиційне обслуговування /а.с.88, т.1/.

Відповідно до умов зазначеного договору клієнт доручає, а експедитор зобов'язується за рахунок клієнта надати транспортно-експедиційні послуги, пов'язані з перевезенням вантажу (зернових) клієнта (п.1.1 Договору №042/Н).

В ході виконання умов договору ТОВ "Транс-Груп" надано позивачу податкові накладні №24, №3, на загальну суму 267305,29 грн, в тому числі ПДВ 44550,89 грн /а.с.94-95, т.1/.

На підстави вищевказаних податкових накладних ТОВ "Новомосковськ Агро" включено до податкового кредиту суму в розмірі ПДВ 44550,89 грн за січень 2015 року по скороченій декларації.

Так, на виконання умов Договору №042/Н від 29 грудня 2014 року між сторонам підписано акт №1 12 січня 2015 року /а.с.49-51, т. 2/.

Оплата за надані послуги здійснена шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Транс-Груп", про що свідчить копія виписки по рахунку, яка долучена до матеріалів справи /а.с.93, т.1/.

Суд, не погоджується з доводами позивача про те, що ним правомірно включено суму ПДВ у розмірі 44550,89 грн до скороченої декларації по взаємовідносинах з ТОВ "Транс-груп" з огляду на наступне.

В письмових поясненнях /а.с.231-233, т. 1/ позивач зазначає, що 08 серпня 2014 року між ТОВ "Новомосковськ Агро" та Компанія "Ніллес Трейдін ДМСС" укладено контракт №10/СRN_8/08 по поставці кукурудзи для кормових цілей /а.с.237, т.1/. Згідно п. 3.1 контракту, товар буде поставлено залізничним або автомобільним транспортом на умовах СРТ (перевезення оплачено до) Миколаївський морський порт, Україна або Одеса-Порт-Екс, ОдЗд Україна, Прат "Укрелеваторпром" згідно Інкотемс 2010. Як вказує позивач, на виконання вищевказаного контракту ТОВ "Новомосковськ Агро" укладено договір №042/Н від 29 грудня 2014 року з ТОВ "Транс-Груп" на транспортно-експедиційне обслуговування. На підтвердження виконання зазначеного договору підписано акт №1 від 12 січня 2015 року.

Так, досліджуючи акт №1 від 12 січня 2015 року, встановлено, що він складений про виконання робіт ТОВ "Транс-Груп" у січні 2015 року по транспортно-експедиційних послугах згідно договору №042/Н від 29 грудня 2014 року на загальну суму 267305,29 грн, в тому числі ПДВ - 44550,88 грн /а.с.91, т.1/.

Проте, в документах, які надав позивач не можливо встановити які послуги надавалися ТОВ "Транс-Груп", не надано доказів чи здійснювалися витрати безпосередньо за перевезення та/або лише за транспортно-експедиційне обслуговування, а також не доведено зв'язку із діяльністю позивача, зокрема не надано документів, які б ідентифікували зв'язок вказаних послуг із реалізацію товару позивачем, зокрема зв'язку із контрактом №10/СRN_8/08 по поставці кукурудзи для кормових цілей від 08 серпня 2014 року. В акті наданих послуг із ТОВ "Транс-Груп" не вказано по яких залізничних накладних надано транспортно-експедиційні послуги по доставці вантажу залізничним транспортом, як і не надано самих залізних та видаткових накладних по контракту №10/СRN_8/08 по поставці кукурудзи для кормових цілей від 08 серпня 2014 року із Компанія "Ніллес Трейдін ДМСС".

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 21 червня 2016 року в частині донарахування податку на додану вартість у сумі 44550,08 грн та нарахування штрафної санкції у розмірі 25 % у сумі 12347,25 грн є правомірним та задоволенню не підлягає.

Також, в ході проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що ТОВ "Новомосквоськ Агро" в січні, червні та грудні 2015 року реалізовано продукцію за ціною нижчою за собівартість.

Відповідно до п.44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документально, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України" передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Основні методологічні засади формування бухгалтерському обліку ґрунтуються на затверджуваних Мінфіном стандартах (положеннях) бухгалтерського обліку.

Так, відповідно до пункту 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246 (далі - П(с)БО 9) для цілей бухгалтерського обліку запаси включають, зокрема, готову продукцію, що виготовлена на підприємстві, в установі, призначена для продажу і відповідає технічним та якісним характеристикам, передбаченим договором або іншим нормативно-правовим актом.

Пунктом 8 П(с)БО 9 визначено, що придбані (отримані) або вироблені запаси зараховуються на баланс підприємства/установи за первісною вартістю.

Витрати визначаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені П(с)БО 16.

Згідно пункту 10 П(с)БО 9 первісною вартістю запасів, що виготовляються власними силами підприємства, визнається їхня виробнича собівартість, яка визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати".

Відповідно до пункту 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 (далі - П(с)БО 16), до виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Сільськогосподарська продукція - "біологічні активи".

Облік витрат "біологічні активи" до яких відноситься сільськогосподарська продукція згідно п.17 Доходи і витрати П(С) БО 30 "біологічні активи" ведеться відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати".

Таким чином, база оподаткування з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижчою їх виробничої собівартості, визначеної відповідно до П(с)БО 16.

Під час перевірки контролюючим органом здійснено аналіз статей бухгалтерського обліку, а саме рах. 901 "Собівартість реалізованої готової продукції", рах. 21 "Тварини на вирощуванні та відгодівлі" з урахуванням субрахунків за найменуванням "свині на відгодівлі" за 2015 рік, рах. 27 "Продукція сільськогосподарського виробництва" з урахуванням субрахунків по видах продукції, рах. 701 "Дохід від реалізації готової продукції" у відповідних періодах (місяцях).

Судом встановлено, що в січні 2015 року реалізовано ТОВ "Новомосковськ Агро" кінцевому споживачу свині на відгодівлі в кількості 1655 грн на загальну суму без ПДВ 34479,18 грн (вартість 1 кг без ПДВ - 20,83 грн.).

З матеріалів перевірки вбачається, що кількість реалізованих свиней на відгодівлі - 1865 кг, їх собівартість відображена по рахунку 90 становить - 68105,75 грн (без ПДВ). Тобто собівартість 1 кг свиней на відгодівлі (без ПДВ у 2015 році становить 66105,75/1865=35,45 грн, а вартість реалізації ТОВ "Новомосковськ Агро" згідно видаткових накладних - 20,83 грн.

Таким чином, різниця між собівартістю та ціною реалізації свиней на відгодівлі без ПДВ становить 14,616 грн (35,446грн-20,83грн), різниця в обсягах податкового зобов'язання без урахування ПДВ 24190 грн (14,616грн*1655кг), сума ПДВ не донарахована ТОВ "Новомосковськ Агро" до податкового зобов'язання у січні 2015 року становить 4838 грн (24190грн-20%).

В червні 2015 року позивачем реалізовано ПП "Граніт-Агро" ячмінь в кількості 10,54 т на суму без ПДВ 23715 грн (вартість 1 т без ПДВ - 2250 грн).

В ході перевірки встановлено, що кількість реалізованого ячменя - 10,54 т, його собівартість відображена по рахунку 90 становить 28147,70 грн. Тобто собівартість 1 т ячменя (без ПДВ) у червні 2015 року склала 2670,565 грн, а реалізація згідно видаткової накладеної №Н-0000147 відбулася за ціною 2250 грн.

Різниця між собівартістю 1 т ячменя та ціною його реалізації без ПДВ становить 420,565 грн (2670,565грн-225000грн), різниця в обсягах податкового зобов'язання без урахування ПДВ 4432,76 грн (420,56грн*10,54т), сума ПДВ не донарахована ТОВ "Новомосковськ Агро" до податкового зобов'язання за червень 2015 року становить 886,55 грн (4432,76грн-20%).

Також, в грудні 2015 року ТОВ "Новомосковськ Агро" реалізовано сою товарну в кількості 23,081 т на загальну суму без ПДВ 173663,3 грн, в тому числі ТОВ "Надія-Гранд" в кількості 14.3 т на загальну суму без ПДВ 110825 грн (вартість 1 т 7750 грн без ПДВ, сою товарну ТОВ "ВК Біопрепарат" в кількості 8,781 т на загальну суму без ПДВ 62808,30 грн (вартість 1 т без ПДВ - 8583,33 грн).

Контролюючим органом встановлено, що кількість реалізованої сої ТОВ "Новомосковськ Агро" становить 235,826, собівартість якої відображена по рахунку 90 та становить 3859303,11. Тобто собівартість 1 т сої (без ПДВ) у грудні 2015 року склала 16365,04503 грн, а реалізація згідно видаткової накладної №Н-0000357 від 15 грудня 2015 року відбулася за ціною 7750 грн та №Н-0000371 від 22 грудня 2015 року за ціною 8583,30 грн.

Різниця між собівартістю 1 т сої та ціною її реалізації без ПДВ по видатковій накладній №Н-0000357 від 15 грудня 2015 року становить 8615,05 грн (16365,05грн-7750грн), різниця між собівартістю 1 т сої та ціною її реалізації без ПДВ по видатковій накладній №Н-0000371 від 22 грудня 2015 року становить 7781,75 грн (16365,05грн-8583,30грн), різниця в обсягах податкового зобов'язання без урахування ПДВ 191526,64грн (8615грн*14т+7781,75грн*8,781т=123195,14грн+68331,50), сума ПДВ не донарахована ТОВ "Новомосковськ Агро" до податкового зобов'язання за грудень 2015 року становить 38305,32 грн (191526,64грн-20%).

Таким чином, всього різниця між ціною реалізації та продажу продукції становить 220149,98 грн, не нарахована сума податку на додану вартість ТОВ "Новомосковськ Агро" становить 44030 грн.

Позивачем не заперечується кількість реалізованої продукції в січні, червні та грудні 2015 року та ціна за якою її реалізовано.

Позивач в позовній заяві зазначає, що виробнича собівартість реалізованої продукції не перевищувала чистий дохід (виручку) від реалізації, що відображено у звітності за формою-50сг від 16 лютого 2016 року.

Так, відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визнання об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ Податкового кодексу України.

Форма-50сг не є первинним документом, отже не є підтверджуючим документом для розрахунку собівартості реалізованої продукції ТОВ "Новомосковськ Агро" у січні, червні та грудні 2015 року.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 21 червня 2016 року в частині донарахування податку на додану вартість у сумі 44030 грн та нарахування штрафної санкції у розмірі 25 % у сумі 9798 грн є правомірним і відповідно позовні вимоги в цій частині визнання його протиправним та скасування - задоволенню не підлягає.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Новомосковськ Агро» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Новомосковськ Агро" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 21 червня 2016 року №, №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 21 червня 2016 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 6663,25 грн (шість тисяч шістсот шістдесят три гривні 25 копійок), в тому числі, за основним платежем в розмірі 5331 грн (п'яти тисяч триста тридцять одна гривня) та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 1332,25 грн (одна тисяча триста тридцять дві гривні 25 копійок).

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю () витрати зі сплати судового збору в розмірі 588,58 грн (п'ятсот вісімдесят вісім гривень 58 копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова можу бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 30 січня 2017 року.

Суддя І.Г. Ясиновський