Справа № 807/1374/16
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 рокум. Ужгород№ 807/1374/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Кречко Л.В.

за участю представників

позивача: адвокат Сідун В.М., Федоришин В.Д. (довіреність від 07.11.2016 року)

відповідача: Дьоміна Л.Т. (довіреність від 04.01.2017 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово лікарської комісії Державної прикордонної служби України про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 01 лютого 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова складена в повному обсязі 06 лютого 2017 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України (далі відповідач, ЦВЛК Держприкордонслужби), яким просить скасувати постанову ЦВЛК Держприкордонслужби з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 26.01.2016 року та визнати, що причинний зв`язок між пораненням (травмою, контузією, каліцтвом) і смертю ОСОБА_2 є поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, п. 12.4.2 Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що чоловік позивачки ОСОБА_2 був начальником Бердянського прикордонного загону (І категорії) Азово- Чорноморського регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України. 24.12.2015 року в приміщенні адміністративної будівлі відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання своїх посадових обов`язків ОСОБА_2 помер. 26.01.2016 року на засіданні ЦВЛК з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у ОСОБА_2 постановила: "Захворювання і причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби". Вважає вказане рішення незаконним, оскільки пунктом 12.4.2 Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України передбачено, що поранення (травма, контузія, каліцтво), Так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби якщо поранення (травма, контузія каліцтво) одержане за наявності обставин, передбачених частиною третьою ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". ОСОБА_2 на момент смерті виконував службові обов`язки, про що свідчать акти розслідування і діяв за обставин вказаних у п. 1 ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно в даному випадку відповідачеві слід було застосувати положення п. 12.4.2 Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України.

В судовому засіданні представники позивача вимоги позовної заяви підтримали, просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, згідно яких позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що постанова ЦВЛК Держприкордонслужби від 26.01.2016 р. щодо визначення причинного зв`язку смерті підполковника ОСОБА_2 приймалася в межах повноважень та у відповідності з вимогами законодавства. Враховуючи те, що причиною смерті ОСОБА_2 є "Тампонада серцевої оболонки кров`ю. Розрив аневризми аорти. Атеросклероз аорти", що є захворюванням, а не пораненням, ЦВЛК керуючись пунктом 12.4.6 Розділу ІІІ Положення прийнято постанову з формулюванням "Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби".

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, з підстав, вказаних у письмових запереченнях проти позову, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був начальником Бердянського прикордонного загону (І категорії) Азово-Чорноморського регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України.

24 грудня 2015 року в приміщенні адміністративної будівлі відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.

Факт смерті ОСОБА_2 був зафіксований в акті про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, що стався 24 грудня 2015 року близько 13.40 та призвів до смерті військовослужбовця, затверджений т.в.о. начальника Азово-Чорноморського регіонального управління полковником ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 9 вказаного Акту діагноз згідно з довідками лікувально профілактичних закладів: атеросклероз аорти, розрив аневризми аорти, тампонада серцевої оболонки кров`ю.

Комісією, призначеною наказом начальника Азово-Чорноморського регіонального управління від 24 грудня 2015 року № 622-аг, у складі: голови комісії заступника начальника Азово-Чорноморського регіонального управління з ресурсного забезпечення полковника ОСОБА_4 ; членів комісії: старшого офіцера з технічного нагляду та охорони праці сектору по роботі з персоналом Азово-Чорноморського регіонального управління підполковника ОСОБА_5 , начальника сектору медичного забезпечення Азово-Чорноморського регіонального управління підполковника медичної служби ОСОБА_6 , начальника відділення охорони здоров`я Бердянського прикордонного загону старшини ОСОБА_7 , проведено спеціальне розслідування нещасного випадку, що трапився 24.12.2015 року з начальником Бердянського прикордонного загону підполковником ОСОБА_2 .

За результатами розслідування комісією складено акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 24 грудня 2015 року близько 13.40, затвердженого т.в.о. начальника Азово - Чорноморського регіонального управління полковником ОСОБА_3 .

Комісією встановлено обставини, за яких стався нещасний випадок. Так, начальник Бердянського прикордонного загону підполковник ОСОБА_2 у відповідності до службового завдання від 24 грудня 2015 року № 485, з метою перевірки окремих елементів оперативно-службової діяльності відділів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " та "Чонгар" 24 грудня 2015 року працював на визначених відділах прикордонної служби.

24 грудня 2015 року о 13 год 35 хв. полковник ОСОБА_8 , полковник ОСОБА_9 та підполковник ОСОБА_2 , розпочали обхід території підрозділу та огляд службових приміщень. Близько 13 год. 40 хв. група офіцерів піднялася на третій поверх адміністративної будівлі відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Підполковник ОСОБА_2 залишився в коридорі, розмовляв по телефону. Приблизно через 3 хвилини вони почули гучний звук падіння та вибігли до коридору, де побачили, що підполковник ОСОБА_2 лежить на підлозі непритомний. Полковником ОСОБА_8 було прийнято рішення викликати карету швидкої медичної допомоги та фельдшера підрозділу на допомогу. Під час слідування до Генічеської Центральної районної лікарні проводилися реанімаційні заходи, за період транспортування ознак серцевої діяльності та дихання у підполковника ОСОБА_2 не з`явилося. О 14.25 год. карета швидкої допомоги прибула до Генічеської Центральної районної лікарні реанімаційного відділення, де були продовжені реанімаційні заходи. О 14.45 год. медичними працівниками констатована біологічна смерть.

На підставі п. 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", п. 2.6 "Інструкції про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків у Державній прикордонній службі України", затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 11.04.2006 року № 282, комісія дійшла висновку, що нещасний випадок, який трапився з начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , стався у службовий час та пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби.

Центральна військово-лікарська комісія ДПСУ надала належну оцінку всім, представленим на момент проведення військово-лікарської експертизи, медичним документам, про що свідчить розділ ІІ мотивувальної частини протоколу №2 від 26 січня 2016 року (а.с.7-8) та постановила: захворювання підполковника ОСОБА_2 , 1976 року народження послужило причиною його смерті "Тампонада серцевої оболонки кров`ю. Розрив аневризми аорти. Атеросклероз аорти". Захворювання і причина сперті, так, пов`язані з проходженням військової служби.

Спірні правовідносини у даній справі, а саме правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні регулюють Основи законодавства України про охорону здоров`я № 2801 XII від 19.11.1992 року

Відповідно до ст. 70 цього Закону військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

На виконання вказаної норми Закону в структурі Державної прикордонної служби України створені та діють військово-лікарські комісії при клінічних госпіталях, а також Центральна військово- лікарська комісія Держприкордонслужби, як є органом забезпечення Держприкордонслужби, медичною установою спеціального призначення. Їй підпорядковані всі інші ВКЛ з питань військово-лікарської експертизи.

Повноваження ЦВЛК Держприкордонслужби визначені Положенням про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом від 06 травня 2009 року № 333.

Відповідно до розділу І вказаного Положення це Положення визначає порядок проведення військово-лікарськими комісіями Держприкордонслужби медичного огляду громадян призовного віку, військовозобов`язаних та жінок, які приймаються на військову службу за контрактом, кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах, військовослужбовців Держприкордонслужби та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової служби), колишніх військовослужбовців Держприкордонслужби та військових частин прикордонних військ СРСР та їх органів управління, дислокованих на території України, працівників Держприкордонслужби, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання, джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання, мікроорганізмами I, II груп патогенності, працівників суден забезпечення плавскладу та працівників льотного складу Держприкордонслужби з метою визначення їх придатності за станом здоров`я до військової служби (роботи за фахом), установлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв та визначення необхідності і умов застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п. 1.3 розділу ІІ вказаного Положення ЦВЛК та постійно та тимчасово діючі військово-лікарські комісії приймають постанови, які оформлюються свідоцтвом про хворобу (додаток 1), довідкою військово-лікарської комісії (далі - довідка ВЛК) (додаток 2), протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (додаток 3). Строк оформлення ВЛК свідоцтва про хворобу становить не більше 5 робочих днів із дня огляду.

Відповідно до п. 1.4 розділу ІІ вказаного Положення у прийнятті постанов усі ВЛК та постійно та тимчасово діючі військово-лікарські комісії є незалежними. У своїй роботі вони керуються Основами законодавства України про охорону здоров`я, Законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цим Положенням, а також іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до розділу ІІ Положення ЦВЛК є органом вищого рівня із проведення медичного огляду ВЛК в Держприкордонслужбі і здійснює методичне керівництво діяльністю ВЛК Держприкордонслужби з питань проведення медичного огляду осіб, зазначених у пункті 1 розділу I цього Положення.

Підпунктом 1.8 Розділу ІІ Положення визначені права Центральної військово лікарської комісії. Так, ЦВЛК Держприкордонслужби має зокрема право: приймати постанови згідно з цим Положенням, переглядати або скасовувати постанови постійно діючих, тимчасово діючих ВЛК (ЛЛК) нижчого рівня, переглядати власні постанови; розглядати, переглядати та скасовувати, затверджувати (не затверджувати), а також контролювати постанови будь-якої ВЛК (ЛЛК), строк розгляду свідоцтв про хворобу становить не більше 5 робочих днів з дня їх отримання ЦВЛК.

Відповідно до п. 12.4.6 Розділу ІІІ Положення постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв приймається з формулюванням: "Захворювання (поранення, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

Як вбачається з матеріалів справи, причиною смерті ОСОБА_2 є "Тампонада серцевої оболонки кров`ю. Розрив аневризми аорти. Атеросклероз аорти".

Таким чином, оскільки причиною смерті ОСОБА_2 є саме захворювання, а не поранення, у ЦВЛК були відсутні підстави для прийняття постанови з формулюванням, передбаченим пп. 12.4.1 пункту 12.4 Розділу ІІІ, а саме: "Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане за наявності обставин, передбачених частиною третьою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, що підтверджені належними та допустимими доказами, суд приходить висновку, що ЦВЛК Держприкордонслужби при прийнятті оскаржуваної постанови з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв діяла в межах наданих їй повноважень, а таким чином, відсутні підстави для визнання незаконною та скасування такої постанови.

Щодо позовної вимоги визнати, що причинний зв`язок між пораненням (травмою, контузією, каліцтвом) і смертю ОСОБА_2 є поранення (травми, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби згідно п. 12.4.2 Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі, суд зазначає, що він не вправі виходити за межі своїх повноважень та брати на себе повноваження органів державної влади.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

З огляду на положення ст. 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Враховуючи вищенаведене, підстави для встановлення наявності причинного зв`язку між поранням, захворюванням та смертю у суду відсутні, оскільки відповідно до норм чинного законодавства повноваження щодо визначення такого зв`язку є виключною компетенцією уповноваженого органу, фахівців, які мають медичну освіту. Це питання входить до повноважень ЦВЛК Держприкордонслужби та є його дискреційною функцією і суд не може надавати правової оцінки медичним висновкам та висновкам, зробленим на підставі медичних документів.

Крім того, згідно зі ст. 244 - 2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", у якій зазначено, що суди не можуть розглядати заяви про встановлення фактів одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання.

Згідно статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства щодо захисту інтересів осіб від порушень з боку органів державної влади та з огляду на положення ст. ст. 71, 72 КАС України, обов`язок доказування покладається в даному випадку на відповідача. Відповідачем доведено та матеріалами справи підтверджено законність та правомірність винесення оскаржуваного рішення та враховуючи те, що затверджувати (не затверджувати) постанови військово-лікарських комісій входить виключно до компетенції ЦВЛК, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Згідно ч. 2 ст. 94 КАС України та в зв`язку з відсутністю судових витрат відповідача, судові витрати на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 71, 86, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Центральної військово лікарської комісії Державної прикордонної служби України про скасування постанови відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя С.І. Рейті