Справа № 214/1997/16-а
Суддя: Хомініч С. В.
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/1997/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 лютого 2017 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Хомініч С.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Соколовської Т.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Новікової С.А.,

представника відповідача - Калітвєнцевої Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дії суб'єктів владних повноважень, стягнення недоотриманої грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, який уточнив 29.06.2016, проханням визнати протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів щодо надання грошової компенсації замість путівки на санаторно-курортне лікування за 2012-2015 роки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути солідарно з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів на окрасить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 недоотриману грошову компенсацію вартості санаторно-курортного лікування за 2012-2015 роки в сумі 25560 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що позивач є інвалідом війни 2 групи та відповідно до пункту 3 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право на отримання забезпечення санаторно-курортним лікуванням або грошову компенсацію замість путівки. Грошову компенсація замість путівок за 2012-2013 роки він отримав 02.10.2014 в розмірі 360 грн. За 2014-2015 роки на час звернення до суду (01.04.2016) грошової компенсації взагалі не отримував. Суму грошової компенсації на путівки розрахував таким чином: бюджетний варіант санаторно-курортної путівки з тривалістю лікування у 18 днів складає 12960 грн. (720х18=12960), за період 2012-2013 роки компенсація складає 12960 грн. за 2014-2015 роки також 12960 грн. за мінусом отриманих 360 грн., що в результаті становить 25560 грн. Механізм забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів визначений постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 27.04.2011 якою затверджений «Порядок про забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей». Він звернувся до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив виплатити йому компенсацію за невикористані санаторно-курортні путівки 2012-2015 роки в сумі 255560 грн. Листом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області № 9/Ч-4 від 03.03.2016 позивачеві була надана відповідь, в якій зазначено, що середню вартість санаторно-курортної путівки щорічно визначає Міністерство праці та соціальної політики України. Виплату компенсації здійснює Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інваліді. Середня вартість путівки в 2014 році була затверджена Наказом Міністерства соціальної політики України від 08.04.2014 № 203, у сумі 360 грн. Дана виплата була проведена позивачу. Списки на виплату грошової компенсації за невикористані санаторно-курортні путівки в 2014-2015 роках будуть надані до відділення Фонду соціального захисту інвалідів після затвердження середньої вартості санаторно-курортної путівки в 2016 році. Вважає дії відповідачів неправомірними, такими що спільно завдали позивачу шкоди, тому останні несуть солідарну відповідальність перед позивачем.

Представник позивача в судовому засіданні уточнений позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, зазначених в ньому.

Представник відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, правонаступником якого є Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців а.с.113) заперечувала проти задоволення позову з підстав, наданих в письмових запереченнях (а.с.23-27, 59-60, 111-112), суду пояснила, що управління не здійснювало виплати грошової компенсації за санаторно-курортне лікування інвалідам війни. Порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 № 785 (далі Порядок). Відповідно до пункту 7 Порядку середню вартість санаторно-курортної путівки визначає Мінсоцполітики за поданням Фонду соціального захисту інвалідів та погодженням з Мінфіном щороку до 15 березня в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України про Державний бюджет на поточний рік.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

Від представника відповідача Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів надійшли письмові заперечення (а.с.71-72).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно змісту ст. 70 КАС України, належним доказами є такі, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є інвалідом війни 2 групи (а.с. 9) та відповідно до пункту 3 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право на отримання забезпечення санаторно-курортним лікуванням або грошову компенсацію замість путівки. На протязі 2010-2015 років санаторно-курортні путівки не отримував (а.с. 10).

Згідно повідомлення № 60 про виплату територіальним відокремленим безбалансовим відділенням І-типу №10003/0448 грошової компенсації за невикористані санаторно-курортні путівки в 2012-2013 роках інвалідам ОСОБА_4 02.10.2014 отримав 360 грн. (а.с. 18), що також не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні.

27.07.2016 ОСОБА_4 виплачена грошова компенсація за 2014-2015 роки у сумі 400 грн., кошти перераховані платіжним дорученням № 1 на рахунок обласного управління АТ «Ощадбанк» для подальшого їх зарахування на особовий рахунок ОСОБА_4 (а.с. 87, 88).

Матеріали справи також свідчать, що від отримання путівки до санаторію протягом 2012 - 2015 років позивач відмовлявся.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги, зокрема, безоплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.

Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 13 вищевказаного Закону інваліди війни забезпечуються путівками відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах охорони здоров'я, соціального захисту населення, захисту державного кордону, та іншими органами за місцем перебування інваліда на обліку або за місцем його роботи. За бажанням інвалідів замість путівки на санаторно-курортне лікування вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: інваліди війни I-II груп - у розмірі середньої вартості путівки, інваліди війни III групи - у розмірі 75 процентів середньої вартості путівки. Грошова компенсація надається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань. Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення закріплені і в п. 2 Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 року № 785 (далі - Порядок). Вказаний порядок прийнятий на виконання Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в України встановлюється Кабінетом Міністрів України. Розмір щорічної грошової допомоги, щорічний розмір середньої вартості путівки в України визначаються законом про Державний бюджет на відповідний рік.

Відповідно до пункту 7 Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 785 від 17 червня 2004 року середню вартість санаторно-курортної путівки для виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування визначає Мінсоцполітики за поданням Фонду соціального захисту інвалідів та погодженням з Мінфіном щороку до 15 березня в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України про Державний бюджет на поточний рік.

Відповідно до Наказу Міністерства соціальної політики України № 203 від 08.04.2014, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.04.2014 за № 462/25239 середня вартість санаторно-курортної путівки для виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлена у розмірі 360 грн. (а.с. 85).

Відповідно до Наказу Міністерства соціальної політики України № 226 від 09.03.2016, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 15.03.2016 за № 390/28520 середня вартість санаторно-курортної путівки для виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлена у розмірі 3400 грн. (а.с. 86).

Вище вказані Накази Міністерства соціальної політики України № 203 від 08.04.2014 та № 226 від 09.03.2016 є чинним, не скасовані, ні ким не оскарженні та діючі на дату розгляду справи.

Судом встановлено, що відповідачем Дніпропетровським обласним відділенням фонду соціального захисту інвалідів 16.09.2014 перераховано позивачу 360 грн. компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості санаторно-курортного лікування за 2012-2013 роки, 27.07.2016 перераховано позивачу 400 грн. компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості санаторно-курортного лікування за 2014-2015 роки.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 р. № 785 розмір середньої вартості путівки для виплати грошової компенсації встановлює Міністерство праці та соціальної політики України. Крім того, за поданням Фонду соціального захисту інвалідів та за погодженням з Мінфіном, в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України про Державний бюджет на поточний рік. Тому вартість путівки не повинна співпадати з її розміром для виплати компенсації, а встановлюється центральним органом виконавчої влади.

За таких обставин, позивачем повністю отримано передбачені законодавством виплати у розмірі 360 грн. та 400 грн., що підтверджується платіжним документами (а.с. 17, 87, 88).

Крім того, позивач самостійно не організовував своє санаторно-курортне лікування, а тому вимоги про виплату грошової компенсації не відповідають вимогам чинного законодавства.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що ні Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ні «Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей», затверджений Постановою Кабінету міністрів України № 446 від 27 квітня 2011 року на який посилається позивач не передбачають компенсації за не надані путівки, тому дані норми не можуть бути тут застосовані, оскільки дані правовідносини регулюються спеціальним порядком, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 785 від 17 червня 2004 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні №3-рп від 25.01.2012 Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомоги які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем повністю отримано передбачені законодавством виплати у розмірі 360 грн. та 400 грн. згідно Порядку, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постановою Кабінету міністрів України № 785 від 17 червня 2004 року,ст.ст. 7-9, 11, 69-71, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дії суб'єктів владних повноважень, стягнення недоотриманої грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом десяти з дня отримання копії постанови до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Хомініч С.В.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2017 року.