Справа № 824/910/16-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/910/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк О.П.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

07 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л.В.,

представника позивача: не з'явився,

представника відповідача: Решетника В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-агро 2014" до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання відмови нечинною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міністерства доходів і зборів у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, який прибув в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що товариство з обмеженою відповідальністю «Еко-агро 2014» є юридичною особою, що знаходиться за адресою: вул. Сторожинецька, будинок 11-Б, с. Буденець, Сторожинецький район, Чернівецька область.

27 травня 2016 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області прийнято рішення, яким визнано за товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-агро 2014» право власності на будівельні матеріали, які використані у будівництві об'єкта незавершеного будівництва 13 % готовності, залізобетонного каркасу літ "Ф-т" за адресою вул. Сторожинецька, 16-Б, с. Буденець, Сторожинецького району, Чернівецької області та на будівельні матеріали, які використані на будівництві об'єкта незавершеного будівництва 10% готовності, фундаментів під сараї літ. "Фт-1", "Фт-2", "Фт-3", "Фт-4","Фт-5", "Фт-6" за адресою вул. Сторожинецька, 9-А, с. Буденець, Сторожинецького району Чернівецької області.

Вказане судове рішення набрало законної сили 07 червня 2016 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-агро 2014" звернулось до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області із заявою від 30 червня 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років, орієнтовною площею 4,500 га для товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (несільськогосподарські угіддя - господарський двір колективного сільськогосподарського підприємства), що розташована на території Буденецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області по вул. Сторожинецька, 16-Б, с. Буденець Сторожинецького району Чернівецької області.

Також зазначало, що на вказаній земельній ділянці розташоване майно товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-агро 2014", яке складається з залізобетонного каркасу літ. "Ф-т" і використовується для виробництва продукції сільського господарства.

До заяви позивачем було додано наступні документи: позицію Буденецької сільської ради; викопіювання з карти землекористування товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-агро 2014"; копію виписки з ЄДР; копію рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2016 року; копію технічного паспорта.

Листом від 28 липня 2016 року №0-24-0.32-8480/2-16 Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області відмовило позивачу у задоволенні його заяви.

Вказана відмова мотивована тим, що товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-агро 2014" не обґрунтовано площу земельної ділянки та не надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Не погоджуючись з указаною відмовою суб'єкта владних повноважень, товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-агро 2014"звернулось до суду з цим позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частин першої та другої статті 22 Земельного кодексу України ( тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до пункту «б» частини третьої статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно зі частинами першою та другою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини другої статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно абзацу 1 частини третьої статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи зміст норм, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність чи користування земельних ділянок, суд звертає увагу, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи користування є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність чи користування, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність чи користування є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою.

Нормами Земельного кодексу України чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, відмова в наданні дозволу допускається виключно з підстав, визначених у частині третій статті 123 Земельного кодексу України.

Однак, як вбачається з листа від 28 липня 2016 року №0-24-0.32-8480/2-16, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області відмовило позивачу у задоволенні його заяви, в якій він просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, не з указаних вище підстав.

Так, в ході судового розгляду справи відповідач, обґрунтовуючи правомірність оскаржуваного рішення, зазначав, що позивачу було відмовлено в задоволенні поданої ним заяви у зв'язку з тим, що ним не обґрунтовано площу земельної ділянки та не надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Проте положеннями частини третьої статті 123 Земельного кодексу України підстав, на які відповідач посилався в листі від 28 липня 2016 року №0-24-0.32-8480/2-16, а також в судовому засіданні не передбачено.

Отже, в обґрунтування свого рішення відповідач послався на обставини, які чинним законодавством не передбачено в якості підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За таких обставин, суд вважає вказані доводи відповідача безпідставними й такими, що не ґрунтуються на законі. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, передбачений законом.

Згідно частини першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду справи відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів обґрунтованість та правомірність оскаржуваного позивачем рішення.

Таким чином, вирішуючи спір у межах заявлених товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-агро 2014" позовних вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, а тому такий підлягає задоволенню повністю.

Разом з цим суд звертає увагу на наступне.

Частиною першою та другою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Згідно змісту принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі суд зобов'язаний брати активну участь у ході розгляду справи, в тому числі і щодо уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням того способу захисту порушеного права, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право позивача.

Як вбачається з прохальної частини адміністративного позову, товариство з обмеженою відповідальністю «Еко-агро 2014» просить суд визнати відмову Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, що оформлена листом від 28 липня 2016 року №0-24-0.32-8480/2-16 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 4,500 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення (під господарськими будівлями і дворами) на території Буденецької сільської ради по вул. Сторожинецькій, 16-Б, с. Буденець Сторожинецького району Чернівецької області (за межами населеного пункту) нечинною.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7 визнання акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішення або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання оскаржуваного рішення Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області нечинним є неправильним способом захисту порушеного права.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що правильним способом захисту прав позивача з огляду на суть спірних правовідносин та меж заявлених вимог, буде визнання протиправним та скасування рішення відповідача, оформленого листом від 28 липня 2016 року №0-24-0.32-8480/2-16, та зобов'язання його повторно розглянути заяву позивача від 30 червня 2016 року.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 10 лютого 2017 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В. Курко О. П.