Справа № 592/9798/16-а
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 р.Справа № 592/9798/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.12.2016р. по справі № 592/9798/16-а

за позовом Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради

до ОСОБА_1

про стягнення щомісячної адресної допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь департаменту соціального захисту населення СМР суму безпідставно отриманої грошової допомоги у розмірі 21222,71 грн.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 грудня 2016 року позов Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради безпідставно отриману грошову допомогу у розмірі 21222 грн. 71 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідачка оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, посилаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що згідно висновків звіту про проведення технічного обстеж ; будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта від 22.09.2016 p. за результатами проведення технічного обстеження об'єкта - будівель, розташованих на території садибної ділянки за адресом: АДРЕСА_1, встановлено, що ці будівлі не є житловими приміщеннями і не відповідають вимогам державних будівельних норм і правил - ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та ДБН В.2.2-9-99 «Громадські будинки та споруди», не придатні для проживання; встановлена неможливість їх безпечної експлуатації в стані в якому вони є на період обстеження. Будівлі не експлуатуються, фундаменти, стіни і перекриття перебувають в аварійному стані; вікна і двері відсутні, виявлені тріщини, відшарування елементів стін; будинок не придатний для проживання, внутрішні приміщення будинку і допоміжних будівель не придатні для використання. Таким чином, зазначений житловий будинок у с. Могриця не є житлом фізичної особи у розумінні ЦК України. У зв'язку з нежитловим станом приміщення ОСОБА_1 після переміщення з окупованої території у даному будинку не проживав, не проживає і проживати не буде. Таким чином, незважаючи на те, що у власності ОСОБА_1 формально є житлове приміщення, вона , як на момент призначення адресної допомоги, так і на сьогоднішній день проживає в іншому житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2, і саме на проживання у цьому житлі відповідач скеровував надану їй адресну допомогу. Просить скасувати оскаржувану постанову, прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає що постанова прийнята без порушення норм матеріального і процесуального права, в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення , а постанову суду першої інстанції без змін, розглядати справу без участі представника департаменту.

Від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з іїї хворобою.

Колегія суддів не задовольняє клопотання про відкладення розгляду справи, вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутність у судовому засіданні відповідача за наявними в матеріалах справи достатніми доказами, оскільки обставини, зазначені представником відповідача для відкладення розгляду справи не підтверджені належними доказами.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, дослідивши письмові докази , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково , виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 02.12.2014 р. в зв'язку з виїздом з зони проведення АТО міста м.Донецьк ОСОБА_1 набула статус внутрішньо переміщеної особи.

На підставі заяв ОСОБА_1 від 02.12.2014 р., 02.06.2015 р., 07.12.2015 р., 02.06.2016 р. (а.с.5,8,12,16) їй була призначена та виплачувалась адресна соціальна допомога у відповідності до п.11 Постанови КМУ від 01.10.2014 р. № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги особам,які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 02.12.2014 р. по 01.06.2015 р. (а.с.7), з 02.06.2015 р. по 01.12.2015 р. (а.с.10), з 07.12.2015 р. по 01.06.2016 р. (а.с.14), з 02.06.2016 р. по 01.12.2016 р. (а.с.18).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта за ОСОБА_1 13.12.2012 р. зареєстровано на праві спільної часткової власності 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21-22).

Відповідно до п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та районів проведення антитерористичної операції.

В результаті проведеної перевірки Державної фінансової інспекції у Сумській області, департаментом було отримано акт від 26.09.2016 р. №04-07/6, зі змісту якого вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 30.11.2012 р. за ОСОБА_1 зареєстровано житловий будинок, загальною площею 68,9 кв.м, за адресою: Сумська обл., АДРЕСА_1, що в порушення вимог п.6 Порядку надала недостовірну інформацію про перебування у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та районах проведення антитерористичної операції та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення (а.с.29-32).

Згідно розрахунку від 13.09.2016 р.,- сума переплати допомоги внутрішньо переміщеним особам на ОСОБА_1 за період з 02.12.2014 р. по 01.12.2015 р.; з 07.12.2015 р. по 30.09.2016 р. складає: з 02.12.2014 р. по 31.12.2014 р. - 855,48 грн.; з 01.01.2015 р. по 28.02.2015 р. - 1768 грн.; з 01.03.2015 р. по 16.03.2015 р. - 456,26 грн.; з 17.03.2015 р. по 31.03.2015 р. - 459,19 грн.; з 01.04.2015 р. по 31.08.2015 р. - 4745 грн.; з 01.09.2015 р. по 30.11.2015 р. - 3222 грн.; з 01.12.2015 р. по 01.12.2015 р. - 34,65 грн.; з 07.12.2015 р. по 31.12.2015 р. - 866,13 грн.; з 01.01.2016 р. по 30.04.2016 р. - 4296 грн.; з 01.05.2016 р. по 30.09.2016 р. - 5650 грн. Всього перевиплати - 22352,71 грн. В вересні 2016 р. департаментом листом до банку було повернуто кошти в сумі 1130 грн. (а.с.28).

ОСОБА_1 було направлено лист-повідомлення від 16.09.2016 р., з пропозицією повернути на рахунок департаменту безпідставно отримані кошти за період з 02.12.2014 р. по 01.12.2015 р., з 07.12.2015 р. по 30.09.2016 р. в сумі 21222,71 грн. (а.с.28а).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач подав недостовірну інформацію про обставини, які впливають на призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, а тому така підлягає стягнення як надмірно виплачена.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте , колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписам наведеної норми кореспондують положення частини другої статті 21 КАС України, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, яка була завдана лише суб'єктом владних повноважень; а також такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.

Пунктом 4 частини першої статті 17 КАС України обумовлено, що компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини четвертої статті 50 зазначеного Кодексу іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У зазначеній нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 5 частини четвертої статті 50 КАС України передбачено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Разом з цим позивач не вказав закон, у якому зазначено про можливість звернення суб'єкта владних повноважень з таким адміністративним позовом до фізичної особи, а перелічені у пунктах 1 - 4 цієї норми випадки, коли особа може бути відповідачем у адміністративній справі за позовом суб'єкта владних повноважень, до предмета спору у справі, що розглядається, не відносяться.

Відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

Отримавши щомісячну адресну допомогу як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_1 набула право власності на неї, та йому як власнику цих грошей належать права і обов'язки щодо володіння, користування та розпорядження ними.

Таким чином, колегія суддів вважає оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на виплачену Департаментом щомісячну адресну допомогу та стягнення з нього 21222,71 грн., як з недобросовісного набувача, то цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер, тому враховуючи положення частини 1 статті 17 КАС України його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року №21-2209а15, від 22 вересня 2015 року у справі №П/811/3781/14, від 21 червня 2016 року № 21-618а16 та від 13 вересня 2016 року № 21-1928а16.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

У відповідності до п. 4 ч.1 ст.202 КАС України порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно з ч.1 ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За приписами п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись п. 1 ст. 157, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.12.2016р. по справі № 592/9798/16-а скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 06.02.2017 р.