Справа № 826/10916/16
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

31 січня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І,

при секретарі Скаленку Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2016 у справі за адміністративним позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа - публічне акціонерне товариство «Київський завод зварювального обладнання» про скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася до суду першої інстанції із позовом, в якому просила:

- скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим провадженим від 13.06.2016 ВП № 51042291, винесену старшим державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кукурічко Л.І. з примусового виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 21.02.2014 № 86/14/7/26-18/2102/02/1;

- скасувати постанову про скасування процесуального документа за виконавчим провадженням від 13.06.2016 ВП № 51042291, винесену старшим державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кукурічко Л.І., якою скасовано документ «Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51042291 від 11.05.2016».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 12.04.2016 Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві звернувся до відповідача із заявою № 10/26-73/1204/05 про прийняття виконавчого документу до виконання.

11.05.2016 постановою старшого державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кукурічко Л.І. відкрито виконавче провадження ВП № 51042291 на виконання постанови № 86/14/7/26-18/2102/02/1 від 21.02.2014.

Постановами відповідача від 13.06.2016 скасовано процесуальний документ, а саме, постанову від 11.05.2016, та відмовлено у відкритті виконавчого провадження. Підставою для прийняття оскаржуваних постанов стало порушення встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач під час винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що постанова, якою скасовано процесуальний документ, а саме, постанову від 11.05.2016 та постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження винесені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

В ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, відповідно до абз. 4 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 № 208/94-ВР (надалі - Закон № 208/94-ВР) не підлягає виконанню постанова, яку не було звернуто до виконання протягом двох років з дня винесення.

Таким чином, строк до пред'явлення до виконання постанови № 86/14/7/26-18/2102/02/1 від 21.02.2014 два роки.

Апелянт, на обґрунтування дотримання строків пред'явлення документу до виконання зазначає на наступне.

Відповідно до п. 29 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 № 244 (далі - Порядок № 244), у якому зазначено, що оскарження постанови про накладення штрафу в установлений строк зупиняє її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Згідно п. 31 Порядку № 244 постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку з дня набрання нею законної сили. У разі оскарження постанови про накладення штрафу та належного повідомлення відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю про її оскарження така постанова направляється до органу державної виконавчої служби для примусового виконання після набрання законної сили відповідним рішенням суду, крім випадків скасування її судом.

Постанову № 86/14/7/26-18/2102/02/1 від 21.02.2014 було оскаржено до суду та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014 у справі № 826/10004/14 було залишено без змін ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.08.2014 про залишення позовної заяви без розгляду.

Таким чином, у відповідності до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України вказана постанова набрала законної сили 16.10.2014.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується, апелянт зазначає, що граничним строком пред'явлення документу до виконання є 16.10.2016.

Однак, колегія суддів вважає вказані вище доводи безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються:

1) пред'явленням виконавчого документа до виконання;

2) частковим виконанням рішення боржником;

3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Як вбачається з зазначеного, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» містить виключний перелік підстав для переривання строків пред'явлення виконавчого документа до виконання і оскарження рішення у судовому поряду до таких підстав не належить.

Щодо посилання апелянта на Порядок № 244, то колегія суддів звертає увагу на те, що у п. 29 вказаного положення зазначено лише про зупинення виконання постанови про накладення штрафу до набрання законної сили відповідним рішенням суду, однак не зазначено про зупинення строків пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, оскільки Державною архітектурно-будівельною інспекцією України було пропущено встановлений строк пред'явлення документів до виконання, то державний виконавець вірно відмовив у відкритті виконавчого провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалене законенне та обгрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процессуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень - довів правомірність своїх дій.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з апелянта судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015).

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору встановлюється в таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано: суб'єктом владних повноважень, юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати; фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру, який подано: суб'єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 розмір мінімальної заробітної плати; фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру; у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору встановлюється в таких розмірах, зокрема: за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» становив 1 378 грн.

З позовної заяви позивача вбачається, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру (скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим провадженим від 13.06.2016 ВП № 51042291, винесену старшим державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кукурічко Л.І. з примусового виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 21.02.2014 № 86/14/7/26-18/2102/02/1; скасувати постанову про скасування процесуального документа за виконавчим провадженням від 13.06.2016 ВП № 51042291, винесену старшим державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кукурічко Л.І., якою скасовано документ «Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51042291 від 11.05.2016»).

Отже, ставка судового збору за подачу позову становила: (1 378 х 2) = 2 756, 00 грн.

Враховуючи, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2017 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення апеляційним судом, то у відповідності до п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» відповідачу потрібно сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 031, 60 грн. (2 756, 00 грн. х 110 %).

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2016 - без змін.

Стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, р/р 1007, код класифікації 22030101) судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 3 031, 60 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 06.02.2017.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.