Справа № 426/17425/16-а
Суддя: Попова О. М.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року Сватівський районний суд Луганської області в складі:

головуючого - судді Попової О.М.,

при секретарі судового засідання Крикуновій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сватове адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про поновлення виплати пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», -

встановив:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про поновлення виплати пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Просить суд поновити строк звернення до суду за захистом порушеного права, як такий, що пропущений з поважних причин. Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі поновити їй виплату пенсії по інвалідності 3 групи від загального захворювання, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.06.2015 по 31.12.2015 року та з 01.05.2016 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є інвалідом дитинства 3 групи від загального захворювання у зв'язку з чим з 14.01.2008 року їй призначено пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Зазначену пенсію вона одержувала по 31.03.2015 року. З 01.04.2015 року з невідомих для неї причин виплату пенсії було припинено. У грудні 2016 року вона звернулася до відповідача щодо причин невиплати їй пенсії. Відповіддю від 12.12.2016 року їй повідомлено, що припинено виплату пенсії з 01.04.2015 року через прийняття Верховною радою Закону України від 02 березня 2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015 року, та яким відповідно було внесено зміни у тому числі до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та починаючи з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року було припинено виплату пенсій, зокрема, інвалідам III групи, які на сьогодні займають посади державного службовця. Вважає зазначені дії управління про припинення виплати їй з 01.04.2015 року пенсії незаконними, а тому змушена звернутися до суду із зазначеним позовом з вимогою зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області поновити виплату їй пенсії по інвалідності 3 групи, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 01.06.2015 по 31.12.2015 року та з 01.05.2016 року.

В судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду заяву, в якій просить суд розглянути адміністративний позов без її участі.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду в Сватівському районі Луганської області уповноваженого представника у судове засідання не направили та надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, у задоволенні позову просили відмовити за безпідставністю.

В запереченні на адміністративний позов представник відповідача вказав, що позивач пропустив строк звернення до суду відповідно до ст. 99 КАС; також ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року внесено зміни до ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015 у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Надалі Законом України № 911-VIII від 24.12.2015 року припинено виплату цих пенсій у період з 01.01.2016 по 31.12.2016. І норма ст. 47 вказаного вище Закону не визнана неконституційною, тому в Управління пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області відсутні підстави щодо незастосування зазначеної норми Закону № 213-VIII. Законом України № 1774-VIII від 06.12.2016 року припинено виплату цих пенсій у період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх сукупності, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом дитинства 3 групи від загального захворювання, що підтверджено копією довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії (а.с. 11).

З квітня 2009 року та по теперішній час ОСОБА_1 працює на посаді головного спеціаліста сектору соціального обслуговування інвалідів, ветеранів війни, праці відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення УСЗН Сватівської райдержадміністрації та є державним службовцем (а.с. 9-10).

З 1 квітня 2015 року припинено виплату пенсії ОСОБА_1 Не погоджуючись з діями відповідача, в грудні 2016 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі із заявою про відновлення виплати призначеної пенсії по інвалідності. Однак, листом від 15.12.2016 року їй було відмовлено у відновленні виплати пенсії з посиланням на Закон України № 213 від 02.03.2015 року.

Відповідач, застосовуючи до спірних правовідносин Закон України № 213 від 02.03.2015 року, фактично, допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод шляхом скасування та обмеження наданих державою соціальних прав, гарантій, пільг, компенсацій, які були встановлені Законами України.

Зазначене дає підстави вважати, що цим порушено приписи ч. 2 та ч. 3 ст. 22 Конституції України та ч.1 ст. 58, ст. 21 та 24 Конституції України.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової, або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Законом України № 213 (пп. 2 п.12 розділу 1) внесені зміни в ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких: тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

- у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу» "Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, згідно п. 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (утримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на отримання пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим, відповідачем було припинено виплату пенсії позивачу з 1 квітня 2015 року.

Відповідно до роз'яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткове і регламентації її положень законом.

Згідно ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що діями відповідача та положеннями ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» 911-VIII від 24.12.2015 року, та ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774- VІІІ, якими були запроваджені тимчасові обмеження до абзацу 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо виплати пенсій, особам, які працюють на посадах державних службовців, безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване ст.ст. 22,46, 58 Конституції України, ст. 14, ст.1 Першого протоколу Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ст.2 Загальної Декларації Прав Людини, п. 2 ст. 2 та ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права обмеження якого неможливе.

Хоча Закон №213 від 02.03.2015 року та інші законодавчі акти, якими запроваджено обмеження щодо виплати пенсії не визнані в установленому порядку неконституційними, слід врахувати, що рішення Конституційного Суду України, за наслідками розгляду справи про конституційність певних положень закону, набирає чинності з моменту його постановлення та не поширюється на спірні правовідносини, що виникли до моменту його прийняття.

В даному ж випадку, позивач просить захистити її права за період, у якому відповідне рішення Конституційного Суду України про неконституційність зазначених положень закону відсутнє.

За таких обставин, суд при прийнятті рішення повинен керуватися принципом законності, закріпленим у ст. 9 КАС України, ч. 1, 4 та 6 якої передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою. У разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, або іншому акту суд застосовує правовий акт, що має вищу юридичну силу. Якщо міжнародним договором, згода якого надана Верховної Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

З наведеного вбачається, що незалежно від відсутності відповідного рішення Конституційного Суду України, саме суд повинен дати правову оцінку спірним правовідносинам на основі законодавства та здійснити захист порушеного права позивача з врахуванням положень ст. ст. 3, 5, 8, 9, 11 КАС України.

Відтак порушені права позивача підлягають захисту шляхом винесення судом постанови про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати їй пенсії та зобов'язання поновити виплату пенсії.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем визначеного законом строку на звернення до адміністративного суду та застосування у зв'язку з цим наслідків, передбачених ст. 100 КАС України, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Про підстави припинення виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії вона дізналася лише у грудні 2016 року після спілкування з колегами з інших регіонів України та у грудня 2016 року отримавши відповідь УПФУ, оскільки відповідач не повідомив його про припинення нарахування пенсії та його підстави. Таким чином, заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду підлягає задоволенню, а причини пропуску строку визнаються судом поважними.

Проаналізувавши всі надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що право позивача на пенсійне забезпечення підлягає судовому захисту з 01 квітня 2015 року, виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» підлягає відновленню, у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом, ніж зобов'язанням відповідача поновити їй цю пенсію, неможливо. Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 94 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області належить стягнути на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 6-12, 69, 71, 86, 94, 158-163 КАС України, ст.ст. 3, 8, 19, 21-22, 24, 46, 55, 58, 64 Конституції України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про поновлення виплати пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду за захистом порушеного права, як такий, що пропушений з поважних причин.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності 3 групи від загального захворювання, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.06.2015 по 31.12.2015 року та з 01.05.2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сватівський районний суд Луганської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 02 лютого 2017 року.

Суддя О.М. Попова