Справа № 816/106/17
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/106/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко О.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги, рішення , -

В С Т А Н О В И В:

16 січня 2017 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_3Ю.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) , просив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення - рішення від 16.11.2016 № /1809, яким збільшено грошове зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 18 843,76 грн, в тому числі за податковим зобов'язаннями в сумі 15 075,01 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 3 768,75 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2016 № Ф-/22, якою нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 33 564,33 грн;

- рішення від 16.11.2016 № /1808 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, в сумі 3 356,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на незгоду із висновками документальної планової виїзної перевірки Кременчуцької ОДПІ, що набрала форму акту від 24.10.2016 № 555/16-03-13-05-07/НОМЕР_1 про заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 100 500,02 грн за рахунок зайвого віднесення до валових витрат суми оплати послуг охорони ТОВ "Явір-2000" в розмірі 7 166,69 грн та суми закупки матеріалів в розмірі 93 333,33 грн від ТОВ "Поліпласт Україна" в 2015 році, та як наслідок - заниження зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (надалі - ЄСВ) та застосування штрафу за несвоєчасне нарахування ЄСВ.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на правомірність висновків акту перевірки та винесених на його підставі рішень.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Комсомольської міської ради Полтавської області 18.04.2005 (а.с.9), перебуває на податковому обліку в Комсомольському відділенні Кременчуцької ОДПІ на загальній системі оподаткування.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, видами діяльності ФОП ОСОБА_3 за КВЕД є: 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва, 43.39 Інші роботи із завершення будівництва, 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, 46.76 Оптова торгівля іншими проміжними продуктами, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 47.52 роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с. 69-70).

В період з 26.09.2016 по 17.10.2016 на підставі наказу від 12.09.2016 № 743, термін проведення перевірки було продовжено наказом від 07.10.2016 № 784, працівниками Кременчуцької ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1, по питанню повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, законодавства про збір та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2015.

За результатами перевірки складено акт від 24.10.2016 № 555/16-03-13-05-07/НОМЕР_1 (а.с. 12-27), яким зафіксовано, зокрема, порушення позивачем вимог:

- п. 177.4 ст. 177, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи з фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 в розмірі 15074,01 грн;

- п. 2 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 р. ІІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 33 564,33 грн, у тому числі за 2015 рік на суму 33 564,33 грн.

За висновками перевірки, платником податків до складу валових витрат зайво віднесено суму оплати послуг охорони ТОВ "Явір-2000" в розмірі 7 166,69 грн без ПДВ згідно актів наданих послуг № 854 від 31.01.2015 в сумі 500,00 грн, № 3359 від 28.12.2015 у сумі 500,00 грн, № 7440 від 31.03.2015 в сумі 500,00 грн, № 8490 від 30.04.2015 в сумі 500,00 грн, № 10022 від 31.05.2015 у сумі 500,00 грн, № 11194 від 30.06.2015 в сумі 666,67 грн, № 13005 від 31.07.2015 на суму 666,67 грн, № 13996 від 31.08.2015 на суму 666,67 грн, № 15168 від 30.09.2015 на суму 666,67 грн, № 16369 від 31.10.2015 на суму 666,67 грн, № 17668 від 30.11.2015 у сумі 250,00 грн, № 19010 від 31.12.2015 у сумі 666,67 грн. Згідно п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України вартість оплачених послуг з охорони приміщень не включаються до складу витрат фізичної особи - підприємця, яка застосовує загальну систему оподаткування у 2015 році.

Крім того, платником податків до складу валових витрат віднесено суму закупки матеріалів в розмірі 93 333,33 грн від ТОВ "Поліпласт Україна", що не були використані в господарській діяльності, оскільки знаходилися в складі залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2015 підтверджується інвентаризаційним описом ТМЦ станом на 01.01.2016 наданим на перевірку, накладними та рахунками на оплату.

Таким чином, платником податку неправомірно включено до складу витрат закупку товару в розмірі 93 333,33 грн, що жодним чином не вплинуло на формування одержавного валового доходу у 2015 році, тобто не було задіяно в операціях з оподаткування, а отже відсутній зв'язок використання даних послуг з фінансово-господарською діяльністю платника податку, чим порушено п.п. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України "...До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, як можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку 5 до податкової декларації, встановлено заниження задекларованої суми чистого оподатковуваного доходу в періоді з 01.01.2015 по 31.12.2015 в розмірі 100 500,02 грн,в тому числі за 2015 рік в розмірі 100 500,02 грн.

Також перевіркою встановлено, що вищевказане порушення мало вплив на заниження позивачем у перевіряємому періоді суми єдиного соціального внеску в розмірі 33 564,33 грн, як різниця між даними перевірки 38 858,21 грн та даними звітів позивача в сумі 5293,88 грн, або суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу у розмірі 34,7 %.

В матеріалах справи наявна відповідь Кременчуцької ОДПІ на заперечення ФОП ОСОБА_3 (а.с. 28-31) на акт перевірки від 24.10.2016 № 555/16-03-13-05-07/НОМЕР_1, за наслідками розгляду якого висновки акту залишені без змін (а.с. 32-34).

На підставі висновків даного акту перевірки Кременчуцькою ОДПІ прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення - рішення від 16.11.2016 № /1809 (а.с. 35), яким збільшено грошове зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 18 843,76 грн, в тому числі за податковим зобов'язаннями в сумі 15 075,01 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 3 768,75 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2016 № Ф-/22 (а.с. 36), якою нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 33 564,33 грн;

- рішення від 16.11.2016 № /1808 (а.с.37) про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, в сумі 3 356,43 грн.

Позивач, не погоджуючись з винесеними щодо нього рішеннями, оскаржив їх в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Полтавській області, за результатами розгляду скарг оскаржувані рішення залишено без змін (а.с. 38-48).

Вважаючи неправомірними вищевказані рішення, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням, суд виходить із такого.

В акті перевірки відповідач дійшов висновку, що позивач зайво відніс до складу валових витрат суму оплати послуг охорони ТОВ «Явір-2000» в загальному розмірі 7 166,69 грн, які відповідно до п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат фізичної особи підприємця, яка застосовує загальну систему оподаткування.

В заперечення встановлених в ході перевірки порушень представник позивача пояснила наступне.

Облік доходів і витрат ФОП ОСОБА_3 ведеться касовим методом з документальним підтвердженням всіх операцій.

Одним з видів діяльності ФОП ОСОБА_3 є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с. 10).

Позивач володіє на праві приватної власності нежитловим приміщенням за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Героїв Дніпра (раніше Леніна), 78 загальною площею 219,8 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2013,посвідченого приватним нотаріусом Комсомольського нотаріального округу ОСОБА_4 за р. № 2619. На підтвердження даного факту до матеріалів справи надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.07.2013, індексний номер 5648420 (а.с. 53).

В межах власної господарської діяльності позивач надавав частину вказаного приміщення площею 190 кв.м. в оренду ФОП ОСОБА_5 на підставі договору оренди від 01.11.2011 № 1/11 строком до 01.11.2014, який було продовжено (а.с. 54-55).

16.10.2013 між ТОВ «Явір-2000» (Виконавець) та ОСОБА_3 (Замовник) укладено договір № ЯКМ/1488-Т про центральну охорону (а.с. 49-52), згідно предмету якого Замовник передає, а Виконавець приймає під охорону обєкти та майно, що знаходиться на цих обєктах, згідно переліку наведеного в Дислокації (Додаток № 1 до Договору), а саме: магазин «Мрія» за адресою: м. Комсомольськ, вул. Леніна, 78. За охорону обєкта Замовник виплачує Виконавцю грошові кошти, згідно виставлених рахунків.

На підтвердження реальності понесених витрат на оплату охорони в 2015 році до матеріалів справи позивачем надано рахунки за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на оплату послуг охорони згідно договору від 16.10.2013 № ЯКМ/144-Т з ТОВ "Явір-2000", акти надання послуг (а.с. 101-112) та платіжні доручення на оплату послуг охорони (а.с. 113-128).

Правила оподаткування фізичних осіб - підприємців у перевіряємому періоді визначалися Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент вчинення господарських операцій).

Пунктом 177.2 статті 172 вказаного Кодексу визначено, що обєктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, повязаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.

Відповідно до п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Приймаючи до уваги той факт, що витрати на охоронну сигналізацію власного нежитлового приміщення позивача спрямовані на забезпечення його експлуатації, яке використовується в межах господарської діяльності щодо надання в оренду приміщень, то витрати є такими, що безпосередньо повязані з отриманням доходів.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача про правомірність включення до складу витрат позивача витрати в сумі 7 166,69 грн за отримані послуги охорони від ТОВ "Явір-2000".

Іншим порушенням в акті перевірки відповідачем встановлено завищення валових витрат на суму закупки матеріалів в розмірі 93 333,33 грн від ТОВ «Поліпласт Україна», що не були використані в господарській діяльності, оскільки знаходились в складі залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2015, що підтверджується інвентаризаційним описом ТМЦ станом на 01.01.2016 наданим на перевірку, накладними та рахунками на оплату. На думку перевіряючого, понесення вищевказаних витрат жодним чином не вплинуло на формування одержаного валового доходу у 2015 році, а отже відсутній обовязок використання даних послуг з фінансово-господарською діяльністю платника податку, чим порушено п.п. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

Як пояснив представник позивача, одним із видів діяльності ФОП ОСОБА_3 є виготовлення виробів із бетону для будівництва. В 2015 році ФОП ОСОБА_3 започаткував діяльність із виробництва плиток для будівництва, уклавши з цією метою низку договорів.

Так, 21.05.2015 між позивачем (Покупець) та ФОП ОСОБА_6 (Продавець) укладено договір купівлі-продажу № 7 (а.с. 71-74), за умовами якого Продавець зобовязався передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити обладнання і матеріали в асортименті, кількості, якості та в строки згідно зі Специфікацією № 1 (Додаток № 1 до Договору). Відповідно до вказаної специфікації, ФОП ОСОБА_3 придбавав у ФОП ОСОБА_6 форми із поліфасада, пластифікатор, бетонозмішувач, вібростол в кількості та по ціні цієї специфікації.

23.06.2015 ФОП ОСОБА_6 поставив ФОП ОСОБА_3 продукцію (обладнання для виробництва) на суму 61 650,00 грн згідно накладної № 44 від 03.06.2015 (а.с. 76).

01.06.2015 між ФОП ОСОБА_3 як орендарем та ФОП ОСОБА_7 як орендодавцем укладено договір оренди № 25 (а.с. 77) згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду для підприємницької діяльності приміщення столярної майстерні площею 61,4 кв.м. за адресою: Полтавська область, м. Комсомольськ, вул. Будівельників, 73. Відповідно до п. 2.1 договору оренди, строк його дії встановлено з 01.06.2015 по 30.04.2016.

Також, протягом 2015 року ФОП ОСОБА_3 здійснив купівлю таких товарів у ТОВ Поліпласт-Україна» згідно накладних (а.с. 78-85):

№ 755 від 27.07.2015, поліпласт на суму 23 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 3 833,33 грн (рахунок № 792 від 24.07.2015);

№ 805 від 04.08.2015, поліпласт на суму 22 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 3 666,66 грн (рахунок № 833 від 31.07.2015);

№ 991 від 14.09.2015, реламікс на суму 22 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 3 666,67 грн (рахунок № 1029 від 14.09.2015);

№ 1104 від 05.10.2015, реламікс, поліпласт на суму 45 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 7 500,00 грн (рахунок № 1129 від 01.10.2015).

Саме залишки цих товарів на складі станом на 31.12.2015, що підтверджується інвентаризаційним описом ТМЦ на суму в 93 333,33 грн контролюючий орган вважає зайво понесеними витрати (а.с. 99).

Згідно пояснень, наприкінці 2015 року ФОП ОСОБА_3 почав виробництво виробів із закуплених матеріалів (плитки, бордюри тощо) та в 2016 році частково реалізував їх. Наведені обставини підтверджуються, зокрема:

- видатковою накладною № 44 від 24.05.2016 (а.с. 87), згідно якої ФОП ОСОБА_3 поставив ТОВ «Монтажник» термопанелі на пінопласті на суму 12 936,00 грн, рахунок-фактура № 44 від 05.05.2016 (а.с.86) на оплату ТОВ «Монтажник» суми 12 963,00 грн; платіжні доручення ТОВ «Монтажник» № 92 від 05.05.2016 та № 107 від 24.05.2016 на суму 5000,00 грн та 7936,00 грн відповідно (а.с. 96-97);

- видатковою накладною № 34 від 07.04.2016 (а.с. 89), згідно якої ФОП ОСОБА_3 поставив ТОВ «БФ Хімзахист» плиту поліфасадну на суму 2691,00 грн; рахунок-фактура № 34 від 06.05.2016 (а.с. 88) на оплату ТОВ «БФ Хімзахист» суми 2691,00 грн; платіжне доручення ТОВ «БФ «Хімзахист» № 1620 від 06.05.2016 на суму 2691,00 грн (а.с. 98);

- видатковою накладною № 81 від 07.09.2016 (а.с. 91), згідно якої ФОП ОСОБА_3 поставив ТОВ «Наше тепло» бордюр на суму 1800,00 грн; рахунок-фактура № 81 від 02.09.2016 (а.с. 90) на оплату ТОВ «Наше тепло» суми 1800,00 грн; платіжне доручення № 185 від 02.09.2016 на суму 1800,00 грн (а.с. 94);

- видатковою накладною № 80 від 07.09.2016 (а.с. 93), згідно якої ФОП ОСОБА_3 поставив ТОВ «Наше тепло» бордюр на суму 1920,00 грн; рахунок-фактура № 81 від 01.09.2016 (а.с. 92) на оплату ТОВ «Наше тепло» суми 1920,00 грн; платіжне доручення № 182 від 01.09.2016 на суму 1920,00 грн (а.с. 95).

Таким чином, позивач за касовим методом відніс витрати в сумі 93 333,33 грн до складу витрат 2015 року за фактом придбання товарів, а доходи за наслідками господарської діяльності з виготовлення виробів з бетону частково отримав в 2016 році.

До 01.01.2015 пункт 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України мав відсилання до розділу ІІІ цього Кодексу («Податок на прибуток підприємств») та вказував, що до переліку витрат фізичних осіб підприємців, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно розділу ІІІ Податкового кодексу. В свою чергу, пункт 138.4 статті 138 Податкового кодексу України (розділ ІІІ Податкового кодексу України) визначав, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Однак, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, що набули чинності з 01.01.2015, пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визначає, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Станом на момент формування позивачем спірних витрат в податковому законодавстві була відсутня привязка до пункту 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України щодо обовязковості визнання витрат саме того періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів. Визначальним же моментом залишається повязаність цих витрат з господарською діяльністю фізичної особи підприємця відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

Оскільки, позивачем доведено, що зазначені витрати понесені в зв'язку із здійсненням ним господарської діяльності, відтак, витрати на суми закупки матеріалів підлягають включенню до складу валових витрат позивача, а підстави для донарахування позивачеві грошового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб за 2015 рік у відповідача відсутні.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У відповідності до ч. 11 ст. 8 вищевказаного Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) єдиний внесок для зазначених вище платників встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (тобто, суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб).

Відповідно до положень п. 6 ст. 1, ч.3 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Так, згідно з ч. 11 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з пп. 3) п. 2 розділу VІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Мінфіну від 20.04.2015 № 449 (далі по тексту - Інструкція), за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми, а після 01 січня 2015 року - 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за формою згідно з додатком 13 до цієї Інструкції. Підставою для прийняття відповідного рішення є акт перевірки платника єдиного внеску.

Однак, як зазначалось вище, доводи відповідача про заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а відтак, відсутні підстави для висновку про заниження позивачем суми єдиного внеску, що підлягає сплаті ФОП ОСОБА_3 за 2015 рік.

Слід відмітити, що висновок відповідача про заниження належної до сплати суми єдиного внеску ґрунтується лише на твердженні про заниження чистого оподатковуваного доходу. Інших зауважень з приводу обчислення грошового зобовязання з єдиного внеску в акті перевірки не викладено.

Враховуючи викладене вище, суд вважає безпідставним донарахування позивачеві зобовязання зі сплати єдиного внеску за 2015 рік в сумі 33 564,33 грн та застосування штрафних санкцій за донарахування в сумі 3 356,43 грн.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкового повідомлення - рішення від 16.11.2016 № /1809, яким збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 18 843,76 грн, в тому числі за податковим зобов'язаннями в сумі 15 075,01 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 3 768,75 грн, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2016 № Ф-/22, якою нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 33 564,33 грн; рішення від 16.11.2016 № /1808 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, в сумі 3 356,43 грн, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, а отже, вищевказані рішення Кременчуцької ОДПІ є протиправними та підлягають скасуванню.

Отже, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги, рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 16.11.2016 № /1809, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 18 843,76 грн, з яких за основним платежем - 15 075,01 грн,за штрафними санкціями - 3 768,75 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу від 16.11.2016 № Ф-/22 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 33 564,33 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 16.11.2016 № /1808 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 3 356,43 грн.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640,00 грн (шістсот сорок гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2017 року.

Суддя Л.О. Єресько