Справа № 632/2059/16-а
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 р.Справа № 632/2059/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Лях О.П.

Суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.

при секретарі судового засідання Жданюк А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представників відповідачів Короткої О.Ф., Дюміна Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12.12.2016р. по справі № 632/2059/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

21.10.2016 року позивач, ОСОБА_1, звернулась до Первомайського міськрайонного суду Харківської області з позовом до управління Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області, в якому (з урахуванням заяви про часткову зміну позовних вимог) просила:

- поновити строк звернення до суду, пропущений з поважних причин;

- визнати нечинними та скасувати рішення відповідача від 30.09.2016 року №116/Д-14 та від 07.10.2016 року №124/Д-14;

- зобов'язати відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію державного службовця у розмірі 80% від заробітної плати у розмірі 4748,40 грн. за період з 01.12.2015 року по 30.04.2016 року та у розмірі 5416,96 грн. за період з 01.05.2016 року та по життєво, виплатити позивачу недоотримані кошти пенсії за вищевказаний період у розмірі 21822,23 грн.;

- стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору (а.с.3-10,57-59).

Постановою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов'язання перерахувати та виплачувати пенсію державного службовця у розмірі 80% від заробітної плати відповідної категорії державного службовця на підставі зміненого з 01.12.2015 року розміру заробітної плати за період з 01 грудня 2015 року до 21 квітня 2016 року залишені без розгляду. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання перерахувати та виплачувати пенсію державного службовця у розмірі 80% від заробітної плати відповідної категорії державного службовця на підставі зміненого з 01.12.2015 року та окремо з 01.05.2016 року розміру заробітної плати за період з 22 квітня 2016 року до 21 жовтня 2016 року та пожиттєво, а також щодо виплати позивачу недоотриманих коштів пенсії за вищевказаний період у розмірі 21822,23 грн. відмовлено (а.с. 73-75).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернулась з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим просила постанову скасувати та прийняти нову про задоволення позову в повному обсязі, з відмовою від стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору. Апелянт зазначає, що положення п. 5 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосуються лише тих державних службовців, що набули право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України «Про державну службу» після 01.06.2015 року. Отже, посилаючись на положення Постанови КМУ №1013 та положення ст.37-1 ЗУ «Про державну службу» в редакції на час призначення їй пенсії, наголошує на недопущенні звуження, обмеження прав, можливості застосування цих норм, та на наявності у неї законного права на перерахунок пенсії, як державного службовця. Крім того, апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині залишення позову без розгляду постановлено без дослідження всіх суттєвих обставин для встановлення причин поважності пропуску строку (а.с.81-88).

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до приписів частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з грудня 2009 року позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 80% від заробітної плати, яку отримувала на останній перед виходом на пенсію посаді начальника управління Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області, за наявності стажу державної служби - 10 років 1 місяць і 18 днів.

У зв'язку з підвищенням державним службовцям заробітної плати, позивач протягом вересня-жовтня 2016 року як не працюючий пенсіонер звернулася до відповідача із заявами про перерахунок раніше призначеної їй пенсії державного службовця за період з 01 грудня 2015 року.

Листами відповідача від 30.09.2016р. № 116/Д-14, від 07.10.2016р. № 124/Д-14, від 10.10.2016р. № 123/Д-14 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії у зв'язку з відсутністю законодавчо встановлених підстав на перерахунок пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року (а.с.14-17).

Залишаючи без розгляду позовні вимоги за період з 01.12.2015 року до 21.04.2016 року, суд першої інстанції зазначив, що позов був поданий після закінчення строків, установлених частиною 2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, і судом причини пропуску не визнано поважними.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 1 травня 2016 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року, отже відповідачем обґрунтовано відмовлено в проведенні перерахунку пенсії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Статтею 37-1 Закону України "Про державну службу" ( в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Враховуючи, що положеннями ст.37-1 вказаного Закону визначались підстави для проведення перерахунку пенсії, що були пов'язані з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, порядок проведення такого перерахунку врегульовувався Постановою КМ України від 31 травня 2000 р. N 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії".

Зокрема, положеннями пункту 4 вказаної Постанови №865 було встановлено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 р. N 432-IV "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу", визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому:

посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України (для службовців Національного банку України у розмірах, установлених його Правлінням) на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та рангом на момент призначення (перерахунку) пенсії;

надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, за почесне звання "заслужений", за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі;

премія, крім премій, зазначених у другому реченні цього абзацу, та інші надбавки враховуються в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа вийшла на пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. Премія до державних, професійних свят та ювілейних дат, виплачена у місяці підвищення заробітної плати, враховується в розмірі 1/12 середнього розміру цієї премії (премій), визначеного за відповідною посадою (посадами), з якої призначено (перераховано) пенсію.

Відповідно до п.5 вказаної Постанови № 865, перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

Таким чином, умови та порядок перерахунку пенсії були визначені постановою КМ України, які надавали можливість здійснити перерахунок пенсію державним службовця при настанні певних обставин, а саме у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів (підстава). Пункт 5 Постанови регулював питання строку такого перерахунку.

Разом з тим, з 01.05.2015 року набув чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, в зв'язку з чим положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII втратили чинність, в тому числі - статті 37 та 37-1, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, яка набрала чинність з 01.05.2016р., пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 4 статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року визначені порядок та умови проведення перерахунку пенсії, зокрема, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Таким чином, приписи ст.90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" станом на 01.05.2016 року не містять таку підставу для перерахунку пенсії державних службовців, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з заявами про перерахунок пенсії звернулась до управління Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області в вересні - жовтні 2016 року, обґрунтувавши їх постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою з 1 грудня 2015 року встановлені відповідні підвищення розмірів заробітної плати у штатному розписі посадових окладів, в тому числі, що й стосувалося безпосередньо посади позивача.

Однак, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, положення якої застосовуються з 01.12.2015 року, пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 865 виключений, а пункт 5 цієї ж постанови викладений в такий редакції: «Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».

Таким чином, положення пунктів 4 та 5 постанови КМ України № 865, які регулювали питання перерахунку пенсії, з урахуванням положень ст.37-1 Закону, зазнали суттєвих законодавчих змін, що унеможливлюють проведення перерахунку пенсії для позивача з підстав підвищення посадових окладів державних службовців.

Колегія суддів зазначає, що на законодавчому рівні існують різні підстави для проведення перерахунку пенсій. В той же час, такої правової підстави, як підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, відповідно до рішень Кабінету Міністрів на даний час не існує.

Адже, з 01.05.2016 року Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року по іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зазначені положення Закону України «Про державну службу» були чинними як на момент звернення позивача із заявою про здійснення перерахунку пенсії, так і на момент розгляду справи, неконституційними не визнавались.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року не передбачено підстав для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст.90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, з 01.05.2016р. відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016р., тобто після набрання чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, відповідачем обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії.

При цьому, слід враховувати, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (рішення у справах «Аррас та інші проти Італії» (Arras and Others v. Italy), заява № 17972/07, п. 42, від 14 лютого 2012 року, та «Сухобоков проти Росії» (Sukhobokov v. Russia), заява №75470/01, п. 26, від 13 квітня 2006 року).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання відповідача перерахувати та виплачувати пенсію державного службовця у розмірі 80% від заробітної плати відповідної категорії державного службовця, зміненої на підставі постанови КМ України від 09.12.2015 року №1013 з 01.12.2015 р. та окремо з 01.05.2016 р. та пожиттєво(довічно), а також щодо виплати позивачу недоотриманих коштів пенсії за період з 22 квітня 2016 року до 21 жовтня 2016 року у розмірі 21822,23 грн.

Посилання апелянта щодо ненадання судом першої інстанції належної оцінки положенням Конституції України щодо недопущення звуження та обмеження прав, можливості застосування цих норм, як норм прямої дії, наявності у нього законного права на перерахунок пенсії, як державного службовця, є безпідставними. Жодна наведена норма Конституції України, як норма прямої дії, не визначає умови та порядок проведення перерахунку пенсії саме з підстав підвищення заробітної плати.

Відповідно перехідних положень Закону України «Про державну службу», що набрав законної сили з 01.05.2016 року, ст.37 Закону (1993р.) діє щодо призначення та виплати пенсій державним службовцям при призначенні вперше, тоді як ст.37-1 втратила чинність. Тому з 01.01.20016 року перерахунок пенсій повинен здійснюватися у відповідності до Розділу 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що наведено у Перехідних положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-8 від 02.03.2015 року.

Відповідно до зазначеного, відповідач, відмовляючи у проведенні перерахунку пенсії, діяв на підставі, у межах повноважень та згідно чинного законодавства України, а тому не порушив права та законні інтереси позивача. Відповідач не мав правих підстав для застосування до спірних правовідносин положення норм, що регулювали питання проведення перерахунку пенсії, в редакції чинній на час призначення пенсії, норми яких на теперішній час існують в іншій редакції закону, та у інший спосіб регулюють спірні правовідносини. Такої правової можливості не має також і суд.

Щодо рішенням суду першої інстанції в частині залишення позову без розгляду, колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Відповідно до ч.1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Отже, пропущений процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як вбачається з матеріалів справи, в клопотанні про поновлення строків звернення до суду позивач послався на необхідність догляду за хворою матір`ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, як таку, що потребує постійного стороннього догляду. Однак, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, довідка отримувалася ОСОБА_4 самостійно, а не позивачем по справі, що за відсутності доказів соціальних служб та медичного закладу про догляд за матір`ю виключно та безперервно позивачем по справі свідчить, що вказана обставина не є поважною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду. Крім того, перелік діагнозів хронічних захворювань ОСОБА_4 не завадив позивачу звернутись з позовом до суду в подальшому - 21.10.2016 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та правильність рішення суду першої інстанції при застосування строку звернення до суду за захистом своїх прав в період з 01.12.2015 року до 21.04.2016 року.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження колегія суддів не встановила порушень норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12.12.2016р. по справі № 632/2059/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 09 лютого 2017 року.

Головуючий суддя Лях О.П.
Судді Старосуд М.І. Яковенко М.М.