Справа № 165/1559/16-а,2-а/165/68/16
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року Справа № 876/7037/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 26 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 12.08.2016 року звернулася до Нововолинського міського суду Волинської області з адміністративним позовом до Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання неправомірними дій, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії у розмірі, не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у відповідності до ч. 1 ст. 28 ЗаконуУкраїни «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до оплати суму пенсії за період з 01 вересня 2015 року до моменту здійснення перерахунку пенсії.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 15 серпня 2016 року вищезазначений адміністративний позов ОСОБА_1 до Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії в частині заявлених вимог за період з 01 вересня 2015 року по 11 лютого 2016 року залишено без розгляду.

Постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 26 серпня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв'язку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність. Зобов'язано Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зобов'язано Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Волинській області виплатити ОСОБА_1 різницю між фактично отриманою та належною до оплати суму пенсії за період з 12 лютого 2016 року до моменту здійснення перерахунку пенсії.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального права та просить скасувати її, прийнявши нову про визнання дій відповідача правомірними. В апеляційній скарзі зазначає, що судом не прийнято до уваги положення постанови КМ України № 265 від 26.03.2008 р. «Про деякі питання пенсійного забезпечення» через пріоритетність норм Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». Разом з тим, вказаною постановою КМ України не передбачено встановлення щомісячної державної адресної допомоги до розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, для достроково призначених пенсій відповідно до п. 7-2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Така позиція відповідає висновкам Конституційного Суду України, викладених у рішеннях по відповідних справах.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія судів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 17 червня 2014 року призначено пенсію за віком на підставі п. 7-2 Прикінцевих положень 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом УПФ України в м.Нововолинську від 02.08.2016 року, позивачу повідомлено, що підстав для перерахунку їй пенсії у зв'язку із збільшенням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, немає.

Не погодившись з такою відповіддю позивач звернулася до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог Законів України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», «Про прожитковий мінімум» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідач зобов'язаний призначити та виплачувати позивачу мінімальний розмір пенсії у разі зміни прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який затверджується законом про державний бюджет. Також суд не прийняв до уваги постанову КМ України № 265 від 26.03.2008 р. «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», оскільки вона суперечить ст. 8 Конституції України. Крім того, норми Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» є пріоритетними над вищевказаною постановою КМ України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Приписами ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Приписами ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на пенсію за віком мають жінки, які народилися в період з 01 квітня 1959 року по 30 вересня 1959, у віці 58 років.

Відповідно до п. 2 постанови КМ України № 265 від 26.03.2008 р. «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач скористалася правом на достроковий вихід на пенсію, за умов якого розмір її пенсії зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію. При цьому, пенсійним органом у зв'язку із зміною прожиткового мінімуму здійснено з 01.09.2015р. відповідний перерахунок пенсії позивача до суми 1074 грн., з якого проведені відповідні зменшення за достроковий вихід на пенсію.

Водночас, чинним законодавством в імперативному порядку встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком повинен відповідати розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Покликання апелянта на положення п. 2 постанови КМ України № 265 від 26.03.2008 р. «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі норми не можуть суперечити ст. 46 Конституції України та Законам України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», «Про прожитковий мінімум», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Також допущена КМ України невідповідність вимог п. 2 згаданої постанови приписам вищевказаних законодавчих актів в частині недосягнення суми 949 грн. рівню прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, не може позбавляти особу її конституційного права на належний рівень життя, який не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, нарахування ОСОБА_1 та виплату пенсії за віком проведено відповідачем без дотриманням рівня прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що не відповідає приписам Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Щодо часу, починаючи з якого відповідач зобов'язаний здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача, колегія суддів враховує, що ухвалою суду від 15.08.2016 р. залишено без розгляду позовні вимоги за період з 01.09.2015 р. по 11.02.2016 р. у зв'язку з пропуском строку звернення до суду із розглядуваним позовом (а.с. 15).

Наведена ухвала сторонами не оскаржувалася, а відтак набрала законної сили.

З огляду на викладене, починаючи з 12.02.2016 р., належить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача.

Проте суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог до моменту здійснення перерахунку пенсії, оскільки спірні щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому у разі виникнення підстав для її перерахунку розмірів пенсії визначається лише дата, з якої особа має право на її перерахунок чи отримання пенсії у певному розмірі. Обмеження періоду, протягом якого суб'єкт владних повноважень має здійснювати обчислення пенсії відповідно до вимог закону, є безпідставним та суперечить вимогам ст.19 Конституції України.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен був визнати такі дії, рішення незаконними і зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість та підставність заявленого позову, через що останній підлягає до часткового задоволення.

При цьому, в порядку ст. 94 КАС України належить стягнути із державного бюджету на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 551 грн. 21 коп. сплаченого судового збору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області задоволити частково.

Постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 26 серпня 2016 року у справі № 165/1559/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв'язку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зобов'язати Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі, не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 12 лютого 2016 року, та провести виплату нарахованих сум (за виключенням проведених виплат).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 21 (двадцять одну) копійку сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 09 лютого 2017 року.