Справа № 464/7041/16-а, 2-а/464/321/16
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 р. № 876/8870/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 13 жовтня 2016 року у справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до інспектора патрульної поліції лейтенанта поліції Бундз Степана Степановича, Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 15.09.2016 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції лейтенанта поліції Бундз Степана Степановича, Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ДР №097590 від 29.08.2016, а справу про адміністративне правопорушення направити на новий розгляд.

Постановою Сихівського районного суду міста Львова від 13 жовтня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому вважає що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що під час спілкування з відповідачем, останній повідомив ОСОБА_1, що не буде притягувати його до відповідальності в разі усунення недоліку ( не горіла лампа лівої фари ближнього світла) на місці зупинки. ОСОБА_1 не заперечив щодо усунення вказаного недоліку, проте відповідач притягнув його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення. Окрім цього, в судовому засіданні під час перегляду відеозапису, встановлено, що ОСОБА_1 не повідомлявся про місце, дату та час розгляду справи за таке правопорушення, а також самого розгляду справи не було як такого, проте в оскаржуваній постанові вказано про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні вищевказаного правопорушення. Вважає, що судом не надано оцінки порушенню відповідачем порядку проведення провадження у справах про адміністративне правопорушення, а отже суд не перевірив чи таке рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст.196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 29.08.2016 на вул. Галицька, 40 у м. Львів-Винники, керував автомобілем НОМЕР_1, у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, а також останній не мав при собі і не пред'явив поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п. 31.4.3. в); 2.1 ґ); 2.4 а) Правил дорожнього руху України.

За цим фактом ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 121 КУпАП на підставі постанови у справі про адміністративне порушення серії ДР №097590 від 29.08.2016, згідно з якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки відсутні належні та достатні підстави для скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ДР №097590 від 29.08.2016.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського , а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. «а» п. 2.4. Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

На підставі ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією їз страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону. До них належать учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності.

З вищезазначеного видно, що відповідно до законодавства України на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності, водій транспортного засобу повинен мати при собі такий поліс і на вимогу працівника поліції пред'явити цей поліс для перевірки.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб , а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена карта»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Склад правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є формальним, отже вчинення цього проступку вважається закінченим, з моменту відмови водія від пред'явлення такого полісу.

В оскаржуваній постанові достовірно зафіксовано адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не було надано інспектору поліції поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що в підтвердження того, що ОСОБА_1 29.08.2016 вчинив вказані адміністративні правопорушення представником відповідача наданий відеозапис із якого видно, що ОСОБА_1 визнав те, що у його автомобіля не горіла ліва фара ближнього світла, а також останній не надав працівнику поліції поліс обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на вимогу інспектора патрульної поліції.

Справи про порушення правил дорожнього руху розглядаються органами Національної поліції (ст. 222 КУпАП). У переліку, який міститься в статті, передбачено ч.1 ст. 126 та ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Згідно п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі передбачених ч.1 ст. 126 та ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що посилання позивача про неправомірність накладення на нього адміністративного стягнення у зв'язку з необхідністю розгляду матеріалів за місцем знаходження органу, до компетенції якого віднесено розгляд справи, а не на місці його вчинення, свідчить про суб'єктивне, на власний розсуд, тлумачення позивачем норм чинного законодавства України та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Як видно із змін внесених до КУпАП від 14.07.2015, які набрали чинність 07.11.2015 та не могли бути враховані в рішенні Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015, уповноваженими органами та посадовим особам прямо передбачена можливість складати постанови на місці вчинення правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 та ч. 1 ст. 121 КУпАП та відсутності підстав для скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ДР №097590 від 29.08.2016.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів переконана, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 41 ч. 1, 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 року у справі №464/7041/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М.Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І.Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 07.02.2017 року.