Справа № 820/4677/16
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 р. № 820/4677/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Цибульник Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Харківській області - Блудової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, Атестаційної комісії № 21 Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів і рішення, визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 621 від 10.08.2016 "Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області" в частині оголошення догани підполковнику поліції ОСОБА_3;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 635 від 17.08.2016 "Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області" в частині оголошення суворої догани підполковнику поліції ОСОБА_3;

- визнати протиправними дії Атестаційної комісії № 21 Головного управління Національної поліції України в Харківській області щодо проведення атестації ОСОБА_3 17.08.2016 року без дотримання його прав, гарантованих ч.1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини її основоположних свобод 1950 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Атестаційної комісії № 21 Головного управління Національної поліції в Харківській області, яке міститься в протоколі ОП № 15.00025154.0045994 від 17.08.2016, в якому зазначено "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа, а саме: "4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", прийняте відносно ОСОБА_3;

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 27.09.2016 № 361 о/с в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_3 (М-108510) зі служби в поліції;

- поновити підполковника поліції ОСОБА_3 (М-108510) на посаді начальника слідчого відділення Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області з 27.09.2016;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 08.08.1997 по 06.11.2015 він проходив службу в органах внутрішніх справ. Згідно особистої заяви та на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області № 42 о/с від 07.11.2015 ОСОБА_3, підполковника міліції, призначено на посаду начальника відділення (у складі слідчого відділу) Київського відділу поліції (м. Харків) Головного управління Національної поліції в Харківській області з присвоєнням спеціального звання підполковника поліції. 11.02.2016 року, у зв'язку із реорганізацією наказом ГУНП в Харківській області № 55 ОСОБА_3 призначено начальником слідчого відділення Київського ВП. Наказами № 621 від 10.08.2016 року та № 635 від 15.08.2016 року до ОСОБА_3 необгруновано та безпідставно застосовано дисциплінарні стягнення у вигляді догани та суворої догани за порушення норм КПК України. В подальшому, наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 27.09.2016 № 361 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію". Підставою для прийняття спірного наказу стали висновки Атестаційної комісії №21 Головного управління Національної поліції України. Проте позивач не погоджується із вказаними висновками та наказом, вважає, що дії відповідачів є протиправними, такими, що були спрямовані на створення незаконних підстав для обов'язкового проведення атестування позивача, вчинені з грубим порушенням чинного законодавства щодо порядку і правил проходження служби в поліції, через порушення порядку проведення атестування позивача, а прийнятий Атестаційною комісією, внаслідок таких порушень законодавства висновок - "займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", є протиправним, необґрунтованим, таким, що не ґрунтується на перевірених і встановлених фактах, а відтак підлягають скасуванню.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Харківській області, проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що за результатами проведеної атестації, комісія дійшла висновку, що ОСОБА_3 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. На підставі вказаних висновків, відповідачем і було прийнято оскаржуваний наказ про звільнення. У зв'язку із чим, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні представник позивача та Головного управління Національної поліції в Харківській області свої правові позиції підтримали в повному обсязі.

Представники Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області та Атестаційної комісії № 21 Головного управління Національної поліції в Харківській області, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, правом на надання заперечень не скористались.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

З приводу правомірності прийняття Головним управлінням Національної поліції в Харківській області наказу № 621 від 10.08.2016 "Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області" в частині оголошення догани підполковнику поліції ОСОБА_3, то суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.07.2016 до слідчого управління ГУНП надійшов рапорт начальника слідчого відділу Київського ВП ГУНП в Харківській області підполковника поліції О.Л. Ништик про порушення ОСОБА_3 норм КПК України під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003960 від 18.06.2016 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК за фактом замаху на вбивство гр. ОСОБА_6 (а.с. 88).

25.07.2016 наказом ГУНП в Харківській області № 748 за підписом заступника начальника ОСОБА_7 виданий наказ про призначення службового розслідування відносно працівників слідчого відділу Київського ВП., зокрема щодо слідчого СВ Київського ВП ОСОБА_8 та начальника відділення СВ Київського ВП ОСОБА_3 (а.с. 89).

Зі змісту пояснень начальника відділення СВ Київського ВП ОСОБА_3 від 02.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 було відомо про фактичне знаходження кримінального провадження № 0003960 у слідчого СВ Київського ВП ОСОБА_8

Однак, ОСОБА_3 з 13.06.2016 року по 12.07.2016 року перебував на лікарняному, а після виходу з лікарняного, вивчивши матеріали кримінального провадження, надав ОСОБА_8 вказівки по виконанню окремих слідчих дій.

Відповідно до змісту висновку службового розслідування за фактом неналежного досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0003960 від 18.06.2016 року за ч.2 ст. 15 , ч.1 ст. 115 КК України зазначено, що під час проведення службового розслідування як з боку слідчого ОСОБА_8. так і з боку ОСОБА_3 як безпосереднього його керівника встановлені порушення службової дисципліни, що виразились в поверховому дослідженні обставин учиненого кримінального правопорушення без виконання необхідних слідчих дій, несвоєчасному виконанні необхідних слідчих дій, не проведенні огляду вилучених речей, вилучених під час огляду місця події, не проведення одночасного допиту за участю потерпілого та підозрюваного, несвоєчасного призначення судово-медичної експертизи щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого, не проведення слідчого експерименту з учасниками, події з метою встановлення механізму спричинення тілесного ушкодження та його локалізації, своєчасного не призначення експертних досліджень: судово-медичної, судово-імунологічної та судово-цитологічної та інших експертиз, не зібрання матеріалів, що характеризують особу підозрюваного, не призначення судово - психіатричного дослідження підозрюваного, неприйняття рішення про арешт вилученого майна, що є порушеннями вимог ст.ст. 2,7,9,40,84,93 КП України (а.с. 97-101).

На підставі висновків вказаного службового розслідування, 10.08.2016 за № 621 в ГУНП в Харківській області за підписом заступника начальника ОСОБА_7 видано наказ, яким за порушення службової дисципліни старшому лейтенанту поліції ОСОБА_8 та підполковнику поліції ОСОБА_3 оголошено догану кожному.

Суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII ( надалі - Закон), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, який затверджено Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" від 22.02.2006 року № 3460-ІV та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, яка затверджена наказом МВС від 12.03.2013 року № 230.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону - Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч.1, 2 ст. 7 Закону, під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованихКонституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначенихКонституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України ( ч.1 ст.8 Закону).

Особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові ( ч.1 ст.64 Закону).

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно ст. 19 Закону поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність згідно дозакону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктами 10, 23 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114, визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням. Особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

На момент прийняття оскаржуваних рішень Дисциплінарний статут Національної поліції ще не затверджено, тому, керуючись аналогією закону, суд вважає за можливе застосувати до оскаржуваних відносин норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 9 Закону України від 23.12.2015 року № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.04.2006 року № 3460-ІV (із наступними змінами).

Так, ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що службова дисципліна- дотримання особами рядового та начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно ст. 2 Статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу ( ст.7Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст. 5 Статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом.

За змістом ст.7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Відповідно до ст.8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Враховуючи вищезазначені приписи, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України унормовано порядок накладання дисциплінарних стягнень.

За змістом вказаної статті, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування.

Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Таким чином, службове розслідування в органах внутрішніх справ - це комплекс заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи, яка його вчинила.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об'єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв'язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов'язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника ОВС і його ставлення до вчиненого

Отже, з урахуванням правової позиції, викладеній у постанови колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 11.03.2014 року у справі № 21-13а14, суд при розгляді кожної справи про застосовування дисциплінарних стягнень повинен враховувати фактичні обставини, що мали місце і передували накладенню такого стягнення..

Так, наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 ( Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2013 р. за № 541/23073), затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України ( надалі - Інструкція), яка визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Підпунктом 2.1 Інструкції визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб рядового і начальницького складу чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового і начальницького складу і можуть викликати суспільний резонанс.

У той же час, суд звертає увагу на те, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни.

Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Відповідно до п. 8.1. Інструкції підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Згідно п. 8.7. Інструкції висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником.

Абз. 1 п. 5.4. Інструкції передбачає, якщо вину особи рядового і начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення

Як вбачається з матеріалів справ та зі змісту висновку службового розслідування від 09.08.2016 року, 18.06.2016 року за фактом скоєння кримінального правопорушення, яке передбачене ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України у Єдиному реєстрі досудових розслідувань вчинено запис слідчим СВ Київського ВП ОСОБА_9 за № 0003690.

Постановою про створення слідчої групи від 18.06.2016 року створено для розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003690 від 18.06.2016 року слідчу групу, до складу якої та старшим якої призначено начальника відділення СВ Київського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3.(а.с. 96).

Поряд з цим, суд звертає увагу, що ОСОБА_3 з 13.06.2016 року по 11.07.2016 року перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності серії АГЦ № 603901 від 13.06.2016 року та серії АГЦ № 603936 від 22.06.2016 року (а.с. 15-16).

Суд вважає за потрібне зазначити, що порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, регулюється відповідною Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року № 455, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 року за № 1005/6169 (далі - Інструкція № 455).

Відповідно до п. 1.1. Інструкції № 455 тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Згідно з п. 1.2. Інструкції № 455 видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених пунктами 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. (на спірні правовідносини не поширюються).

Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові приписи, суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами на підтвердження правомірності відсутності позивача на робочому місці в період з 13.06.2016 року по 11.07.2016 року є листки непрацездатності серії АГЦ № 603901 від 13.06.2016 року та серії АГЦ № 603936 від 22.06.2016 року, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 15-16).

Поряд з цим, суд звертає увагу, що під час проведення службового розслідування відносно ОСОБА_3 вказані докази та пояснення ОСОБА_3 з приводу його перебування на лікарняному під час створення слідчої групи та визначення переліку виконання необхідних слідчих дій, ГУНП в Харківській області були розглянуті, однак взяті до уваги не були.

Таким чином, суд зазначає, що на момент створення слідчої групи (18.06.2016 року) для розслідування кримінального провадження за № 0003690 від 18.06.2016 року та призначення її керівником ОСОБА_3, позивач уже перебував на лікарняному з 13.06.2016 року до 11.07.2016 року, тобто фактично тривалий час з поважних причин був відсутній на робочому місці та фізично не міг виконувати свої безпосередні обов'язки, а тим більше не був обізнаний про перебіг вказаного кримінального провадження.

Також, суд вважає за потрібне зазначити, що спірний наказ від 10.08.2016 року № 621 не містить чіткого та конкретного обґрунтування порушення саме позивачем службової дисципліни під час розслідування кримінального провадження за № 0003690 від 18.06.2016 року.

Тобто, необхідною умовою для накладення стягнення є така ознака порушення службової дисципліни, як вина працівника, наявність якої має бути обов'язково доведена роботодавцем.

Окрім того, як було встановлено під час розгляду справи та фактично не заперечувалось відповідачем, ОСОБА_3 на наступний робочий день після виходу на роботу після лікарняного (12.07.2016 року), відразу приступив до виконання своїх службових обов'язків, зокрема по кримінальному провадженню № 0003690 від 18.06.2016 року та всі необхідні термінові слідчі дії були виконані до наступного дня.

На вказані обставини позивачем було звернуто увагу під час проведення службового розслідування в поясненнях від 02.08.2016 року, які, однак, не були взяті до уваги суб'єктом владних повноважень під час прийняття спірного наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

Суд також вважає за потрібне зазначити, що у висновку службового розслідування від 09.08.2016 року зазначено, що саме слідчим Тучаком О.М. з 18.06.2016 року не призначено відповідних експертних досліджень, не допитаного підозрюваного про обставини скоєного, не проведений одночасний допит з потерпілим, не проведений слідчий експеримент щодо механізму спричинених тілесних ушкоджень. Вказані обставини також підтверджено поясненнями ОСОБА_8 ( зворотній бік а.с. 98).

Однак, порушення службової дисципліни було встановлено як щодо ОСОБА_8, так і щодо ОСОБА_3.(а.с. 100-101).

Таким чином, приймаючи до уваги вищезазначене, суд приходить до висноку, що в ході службового розслідування обставини вчинення дисциплінарного порушення відповідачем не з'ясовані, вина позивача не доведена, а жодні докази вчинення дисциплінарного проступку позивачем як в матеріалах службового розслідування так і в матеріалах адміністративної справи відсутні, а відтак, з огляду на те, що на момент створення слідчої групи по розслідуванню кримінального провадження № 0003690 від 18.06.2016 року, керівником якої було призначено ОСОБА_3 без попереднього повідомлення про це позивача, ОСОБА_3 уже перебував на лікарняному, що в свою чергу унеможливлює виконання позивачем всього комплексу обов`язкових слідчих дій та здійснення ним обов`язків керівника, у зв'язку з чим оскаржуваний наказ № 621 від 10.08.2016 року в частині притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності є протиправним, прийнятий відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та підлягає скасуванню.

Щодо частини позовних вимог про визнання протиправним наказу ГУНП в Харківській області № 621 від 10.08.2016 року, то суд вважає. що достатнім способом захисту порушених прав та законних інтересів позивача є саме скасування вищезазначеного рішення суб`єкта владних повноважень, а відтак вказана частина позовних вимог задоволенню не підлягає.

З приводу правомірності прийняття ГУНП в Харківській області наказу № 635 від 15.08.2016 року в частині оголошення ОСОБА_3 догани, то суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2016 від т.в.о начальника слідчого управління ОСОБА_10 на ім'я т.в.о начальника ГУНП ОСОБА_11 надійшов рапорт про численні порушення вимог КПК України ОСОБА_3 як старшим слідчо-оперативної групи - начальником відділення слідчого відділу та слідчим слідчого відділу ОСОБА_8 під час проведення досудового слідства по кримінальному провадженню № 0002763 від 22.04.2016 за ч. 1 ст. 115 КК України.

У зв'язку з цим відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013, наказом ГУНП від 26.07.2016 № 756 було призначено службове розслідування, проведення, якого доручено підполковнику поліції ОСОБА_12, старшому слідчому в особливо важливих справах-криміналісту слідчого управління ГУНП.(а.с. 104).

Під час проведення службового розслідування у зв'язку із відмовою ОСОБА_3 надати пояснення щодо виявлених порушень кримінального процесуального законодавства відповідно до п. 6.2.2. вказаної Інструкції 08.08.2016 був складений відповідний акт, який зареєстрований в канцелярії слідчого управління за № 8163 09.08.2016 (а.с. 109).

15.08.2016 за результатами службового розслідування складено висновок, який затверджений т.в.о начальника ГУНП ОСОБА_11

На підставі вказаного висновку, наказом ГУ НП в Харківській області від 15.08.2016 року № 635 за порушення службової дисципліни слідчий ОСОБА_8. та підполковник поліції ОСОБА_3 притягнуті до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

Перевіряючи обґрунтованість прийняття оскаржуваного наказу 15.08.2016 року № 635 вимогам чинного законодавства, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом начальника Київського ВП ГУНП в Харківській області від 22.04.2016 року № 87 створена слідчо-оперативна група, старшим якої призначений ОСОБА_3

В подальшому, 22.04.2016 року складено план проведення слідчих (розшукових дій), який погоджено ОСОБА_3 за його особистим підписом.

Відповідно до змісту протоколу № 21 оперативної наради Київського відділу ГУ НП в Харківській області за начальником відділення СВ Київського відділу поліції ОСОБА_3 закріплено численні обов'язки, тобто фактично ОСОБА_3 був обізнаний про необхідність виконання переліку обов'язкових слідчих дій та про свою участь та безпосереднє керівництво діями працівників по розслідуванню та розкриттю особливо тяжкого злочину, однак поставлених на нараді завдань не виконав.

Також ОСОБА_3 особисто отримано ухвали слідчого судді Київського району м. Харкова від 28.04. 2016 року (строк дії до 28.05.2016 року) про тимчасовий доступ до речей та документів, які виконані також не були.

Поряд з цим, ОСОБА_3 особисто отримав письмові вказівки СУ ГУНП в Харківській області від 28.04.2016 року № 11495/114-24/2016 року, однак 32 пункти вищезазначених вказівок позивачем не виконано без зазначення причин, які перешкоджали такому виконанню.

Між тим, слідчий СВ Київського ВП ОСОБА_8 пояснив, що ним особисто були провені численні слідчі дії по кримінальному провадженню № 0002763 від 22.04.2016 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Водночас, ОСОБА_8 був позбавлений можливості виконати вимоги ухвали слідчого судді Київського району м. Харкова від 28.04. 2016 року, оскільки у вказаних рішеннях безпосереднім виконавцем зазначено ОСОБА_3

Суд також звертає увагу, що ОСОБА_3 відмовився надавати пояснення з приводу службового розслідування та надати відповіді на перелік питань ОСОБА_12 під час службового розслідування без жодних роз'яснень такої відмови, що зафіксовано в акті від 08.08.2016 року.

Також, як було встановлено в ході судових засідань зі слів свідка ОСОБА_12, останнім неодноразово були вчинені намагання отримати пояснення від ОСОБА_3 з приводу розслідування кримінального провадження № 0002763 від 22.04.2016 за ч. 1 ст. 115 КК України та причин не виконання ОСОБА_3 безпосередніх службових обов'язків. Однак, ОСОБА_3, посилаючись на велику завантаженість та значний об'єм роботи, не знаходив час на надання письмових пояснень та відповідей на запитання ОСОБА_13

Окрім того, як було встановлено під час судового засідання, доказів того, що вказана кримінальна справа перебувала в провадженні ОСОБА_3 лише до 09.05.2016 року матеріали справи не містять, а жодних коригувань щодо передачі справи до іншого слідчого до ЄРДР не було внесено, а відтак вказані доводи позивача судом вважаються необґрунтованими.

Вказані обставини також знайшли підтвердження в судових засіданнях за поясненнями свідка ОСОБА_13

Таким чином, підсумовуючи вищезазначене, суд вважає за потрібне зазначити, що ОСОБА_3, як начальник відділення СВ Київського ВП усвідомлював свою роль в контролі за додержанням службової дисципліни та необхідності виконання своїх безпосередніх обов'язків у відповідності до строків та вимог чинного законодавства, не провів необхідний обсяг всіх слідчих дій по кримінальному провадженню № 0002763 від 22.04.2016 за ч. 1 ст. 115 КК України, при цьому знаючи про весь перелік вказаних дій, що в свою чергу вказувало на поверхневе дослідження обставин учиненого кримінального порушення, що призвело до порушення позивачем службової дисципліни.

Відтак, з огляду на те, що ОСОБА_3 відмовився від надання пояснень під час проведення службового розслідування, доказів на спростування чого позивачем до суду також не надано та з огляду на порушення позивачем службової дисципліни, а відтак застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани за наказом № 635 від 17.08.2016 року, яке є заходом дисциплінарного впливу вчинено за наявності правових підстав.

Щодо частини позовних вимог з приводу визнання протиправними дії Атестаційної комісії №21 Головного управління Національної поліції України в Харківській області щодо проведення атестації ОСОБА_3 17.08.2016 без дотримання його прав, гарантованих ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини її основоположних свобод 1950 року, то суд звертає увагу на наступне.

Наказом Національної поліції України від 12 лютого 2016 року № 102, з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, керуючись статтею 57 Закону України "Про національну поліцію України" та вимогами Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженою наказом МВС від 17.11.15 № 1465, призначено проведення атестації поліцейських Головного управління Національної поліції в Харківській області.

На підставі вищезазначеного наказу проведено атестацію позивача - підполковника поліції ОСОБА_3, що підтверджує відповідний атестаційний лист.

Як вбачається з атестаційного листа, за висновком прямого керівника від 25.07.2016, підполковник поліції ОСОБА_3 охарактеризований посередньо, відсутні організаційні та морально-ділові якості керівника, не користується повагою серед підлеглих.

При цьому, суд враховує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо підтвердження вищезазначених обставин.

Разом з тим, як вбачається з висновку прямого керівника від 25.07.2016, за період з 07.11.2015 року під керівництвом ОСОБА_3 направлено кримінальниї проваджень до суду з обвинувальним актом - 41, закрито 297 кримінальних проваджень.

Також, суд зазначає, що як було встановлено в ході судового засідання зі слів свідка ОСОБА_12 ( старшого слідчого з особливо - важких справ, криміналіста слідчого управління ГУНП), який особисто знайомий з ОСОБА_3 та проводив службове розслідування щодо позивача, ОСОБА_3 характеризується як кваліфікований і грамотний фахівець в тяжких, особливо тяжких злочинах проти життя та здоров`я людей, має численні професійні досягнення, звання "підполковник поліції".

Водночас, згідно з висновком Атестаційної комісії № 21 ГУНП в Харківській області від 17.08.2016 року, останній займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області по особовому складу №361 о/с від 27.09.2016 року за наслідками проведеної атестації позивача звільнено згідно з Законом України від 02.07.2015 №580-УІІІ "Про Національну поліцію" за п.5 ч.1 ст.77 (через службову невідповідність) з посади начальника слідчого відділення Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області на підставі висновку атестаційної комісії ГУНП в Харківській області № 21 від 17.08.2016 року.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За визначенням статті 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частина перша статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" визначає, що атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Згідно з частиною другою статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Аналогічні норми в частині підстав для атестування містить також Інструкція про порядок проведення атестування поліцейських, котра затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року №1465 (далі - Інструкція), зокрема її пункт 3 розділу І.

Відповідно до частини третьої статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Частина четверта статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Згідно з частиною п'ятою статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

Виходячи з наведених норм законодавства та мети проведення атестації, суд дійшов висновку, що прийняття рішення про проведення атестації відносно конкретного поліцейського та, власне, проведення атестації може мати місце у виключних випадках, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому, такі підстави для проведення атестації, як для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, є наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді, зокрема: в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби; метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Зазначене вище узгоджується із висновком Верховного Суду України, що викладений у постанові від 11 березня 2014 року у справі №21-13а14.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 розділу IV Інструкції, організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню. Таким чином, до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, підлягають включенню лише ті поліцейські, відносно яких наявні підстави для проведення атестації, що передбачені частиною другою статті 57 Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Разом з тим, відповідачем, на якого покладено тягар доказування, не доведено, що позивач підлягав атестації та, відповідно, включенню до списку поліцейських, які підлягають атестації, оскільки не наведено підстав для проведення атестації ОСОБА_3, що передбачені частиною другою статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", та не надано відповідних доказів, які б підтверджували, що позивач мав бути призначений на вищу посаду без проведення конкурсу, або щодо нього виявлено ознаки службової невідповідності, наприклад за станом здоров'я чи у зв'язку із не виконанням службових обов'язків.

Також, суд зазначає, що відповідно до пункту 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Пункт 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" встановлює, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Наведені правові норми вказують, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Як підтверджують матеріали справи, наказом № 42 о/с від 07.11.2015 відповідно до п.9 та п. 12 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" призначено прибулих з Міністерства внутрішніх справ з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування та встановлення посадових окладів відповідно до штатного розпису з 07.11.2015, у т.ч. ОСОБА_3 (М-108510), який мав спеціальне звання "підполковник міліції" призначено посаду начальника відділення (у складі слідчого відділу) Київського відділу поліції (м. Харків) Головного управління Національної поліції в Харківській області з присвоєнням спеціального звання підполковник поліції" (підстава - заява ОСОБА_3 від 07.11.2015 року).

Проте, суд зазначає, що зазначеному вище наказі міститься словосполучення "в порядку переатестування", однак, звертає увагу, що норми Закону України "Про Національну поліцію", у тому числі розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення", не передбачають процедури переатестації та не встановлюють додаткових підстав для атестації.

Отже, посилання в наказі Національної поліції України № 42 о/с від 07.11.2015 року на не передбачену Законом процедуру переатестації не може створювати правових наслідків та не приймається судом до уваги.

Таким чином, позивач прийнятий на службу до поліції шляхом видання наказу про призначення за його згодою; при цьому такий наказ не містить умов про проведення конкурсу та тимчасовість призначення на посаду.

Крім того, відповідно до норм статті 58 Закону України "Про Національну поліцію", призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Разом з тим, враховуючи, що позивач добровільно погодився на проходження атестації, та за власним бажанням зареєстрував свою анкету у внутрішній мережі МВС, пройшов процедуру атестації, підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо проведення атестації поліцейського ОСОБА_3 відсутні.

Щодо позовних вимог в частині скасування рішення рішення Атестаційної комісії № 21 Головного управління Національної поліції в Харківській області, яке міститься в протоколі ОП № 15.00025154.0045994 від 17.08.2016, в якому зазначено "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа, а саме: "4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", прийняте відносно ОСОБА_3, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 розділу I Інструкції, атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

У відповідності до положень пунктів 10-13 розділу IV Інструкції, з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест) та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

Атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.

За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

Якщо поліцейський, який атестується, не з'явився на співбесіду з атестаційною комісією, то комісія приймає рішення без проведення співбесіди, про що робиться відповідний запис у протоколі засідання атестаційної комісії.

Атестаційна комісія за підписом голови має право робити відповідно до законодавства запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності поліцейського, який атестується.

Поліцейські, які проходять атестування, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі.

Пункт 15 розділу IV Інструкції встановлює, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Відповідно до пункту 16 розділу IV Інструкції атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії:

1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій);

2) показники службової діяльності;

3) рівень теоретичних знань та професійних якостей;

4) оцінки з професійної і фізичної підготовки;

5) наявність заохочень;

6) наявність дисциплінарних стягнень;

7) результати тестування;

8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

За правилами, встановленими пунктами 17-20 розділу IV Інструкції, атестаційна комісія проводить розгляд матеріалів за відсутності особи, щодо якої приймається рішення.

Голосування проводиться за відсутності особи, щодо якої приймається рішення, і запрошених осіб.

Рішення атестаційної комісії приймаються більшістю голосів присутніх на засіданні членів атестаційної комісії.

У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови атестаційної комісії.

Усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.

Наведені норми Інструкції свідчать, що висновок атестаційної комісії про відповідність чи не відповідність поліцейського займаній посаді приймається за результатами розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, у тому числі: результати тестування за професійним тестом та тестом на загальні здібності та навички; атестаційний лист; матеріали співбесіди; документи, що надійшли на запити атестаційної комісії, результати тестування на поліграфі та матеріали особової справи поліцейського, з яких можна встановити повноту виконання функціональних обов'язків, показники службової діяльності, наявність заохочень та дисциплінарних стягнень.

Суд встановив, що відповідно до змісту атестаційного листа, ОСОБА_3 табельною зброєю володіє упевнено, службову таємницю зберігати вміє, службою в Національній поліції дорожить, діловою українською мовою володіє добре, за період з 07.11.2015 року під керівництвом ОСОБА_3 направлено кримінальниї проваджень до суду з обвинувальним актом - 41, закрито 297 кримінальних проваджень, у провадженні знаходиться 734.

Відповідачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували, що при прийнятті рішення про невідповідність займаній посаді враховувались обов'язкові критерії згідно з пунктом 16 розділу IV Інструкції, і, що за сукупністю оцінки усіх критеріїв позивач виявив себе як некваліфікований працівник, зокрема щодо низьких показників хоча б одного із встановлених критеріїв.

Отже, всупереч наведеним нормам та вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, і не довів правомірності прийнятого ним рішення у формі висновку - "займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність".

За таких підстав суд дійшов висновку, що рішення (висновок) атестаційної комісії № 21 Головного управління Національної поліції в Харківській області Національної поліції України від 17.08.2016 року та зазначене в розділі IV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії) атестаційного листа", а саме: "4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", прийняте відносно ОСОБА_3 прийняте без врахування професійних якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, не підтверджується належними доказами, а тому має бути скасоване як протиправне.

Суд також зазначає, що пункт 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через службову невідповідність.

У свою чергу визначення терміну "службова невідповідність" Закон України "Про Національну поліцію" не надає, тим не менше, виходячи із вимог та обмежень, що ставляться до поліцейського та загального розуміння понять, можна дійти висновку, що під службовою відповідністю мається на увазі відповідність поліцейського встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість. Отже, службова невідповідність - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги ОСОБА_3 в частині скасування рішення (висновок) атестаційної комісії № 21 Головного управління Національної поліції в Харківській області Національної поліції України від 17.08.2016 року та зазначене в розділі IV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії) атестаційного листа", а саме: "4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність" підлягають задоволенню.

З приводу заявлених позовних вимог щодо визнання противним висновку атестаційної комісії № 21 ГУНП в Харківській області від 17.08.2016 року, то суд зазначає, що достатнім способом захисту прав та законних інтересів позивача є саме скасування вищезазначеного рішення, а відтак суд відмовляє у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Щодо позовних вимог позивача в частині скасування наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 27.09.2016 року № 361 о/с в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_3 зі служби в поліції суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 19 Закону України "Про Національну поліцію", у разі вчинення протиправних діянь, поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися дисциплінарні стягнення, зокрема, у вигляді звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з порядком накладання дисциплінарних стягнень, визначеним у статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Отже, на думку суду, поліцейський може бути звільнений через службову невідповідність на підставі пункту 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" лише в крайньому випадку та за умови дотримання порядку накладення дисциплінарного стягнення.

Разом з тим, відповідачем не доведено неможливості залишення позивача на службі в поліції, необхідності застосування крайньої міри у вигляді звільнення та порядку дотримання накладання дисциплінарного стягнення.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги безпідставність рішення атестаційної комісії, суд приходить до висновку, що звільнення позивача через службову невідповідність за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" відбулось незаконно, відтак наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 27.09.2016 року № 361 о/с в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_3 зі служби в поліції є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи протиправність наказу про звільнення позивача, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 належить поновити на посаді начальника слідчого відділення Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області з 27 вересня 2016 року.

Щодо позовної вимоги в частині зобов'язання Головного управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає судовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, постанову суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, слід звернути до негайного виконання.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Положеннями частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги ОСОБА_3 такими, що підлягають частковому задоволенню з підстав викладених вище.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, Атестаційної комісії № 21 Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів і рішення, визнання протиправними дій - задовольнити частково.

Скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 621 від 10.08.2016 "Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області" в частині оголошення догани підполковнику поліції ОСОБА_3.

Скасувати рішення Атестаційної комісії № 21 Головного управління Національної поліції в Харківській області, яке міститься в протоколі ОП № 15.00025154.0045994 від 17.08.2016, в якому зазначено "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа, а саме: "4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", прийняте відносно ОСОБА_3.

Скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 27.09.2016 № 361 о/с в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_3 (М-108510) зі служби в поліції.

Поновити підполковника поліції ОСОБА_3 (М-108510) на посаді начальника слідчого відділення Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області з 27.09.2016.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, 5, м. Харків, 61002, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 27.09.2016 по 23.01.2017 (84 робочих дні) у сумі 18106 (вісімнадцять тисяч сто шість) грн 20 коп.

Звернути до негайного виконання постанову суду в частині поновлення підполковника поліції ОСОБА_3 (М-108510) на посаді начальника слідчого відділення Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області з 27.09.2016.

Звернути до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, 5, м. Харків, 61002, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 27.09.2016 по 23.01.2017 в межах суми стягнення за один місяць (21 робочий день) в сумі 4526 (чотири тисячі п'ятсот двадцять шість) грн 55 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 30 січня 2017 року.

Суддя Р.В. Мельников