Справа № 802/2021/16-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 лютого 2017 р. Справа № 802/2021/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Демченка А.М.

представника позивача: Шишковської А.Б.

представника відповідача: Галицького І.А., Білобородової В.Г.

представника 3-ої особи6 Широкоброд А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Немирівського комбінату комунальних підприємств

до: Головного управління держпродспоживслужби у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування рішення, припису

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов Немирівського комбінату комунальних підприємств (Немирівский ККП, комбінат, позивач) до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (ГУ Держпродспоживслужба, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення № 005 від 15.11.2016 р. про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін; визнання протиправним та скасування припису №5 від 15.11.2016 р. про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін.

На обґрунтування позову зазначено, що ГУ Держпродспоживслужби проведено перевірку Немирівського ККП з питань дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування держаних регульованих цін, за наслідком якої виявлені порушення, що відображені у відповідному акті перевірки. Зокрема, перевіркою встановлено завищення комунальним підприємством тарифів на вивезення побутових відходів при їх формуванні та отримання в зв'язку з цим необґрунтованої виручки. Зазначене стало підставою для прийняття рішення про застосування штрафу і повернення необґрунтовано отриманої виручки та складення припису, яким зобов'язано усунути порушення державної дисципліни цін.

З такими рішеннями суб'єкта владних повноважень позивач не погоджується вказуючи на те, що фактично відповідні тарифи сформовано та затверджено органом місцевого самоврядування, а позивач лише здійснив розрахунки таких (тарифів) та подав на затвердження. Відтак, відповідальність за формування відповідних тарифів має нести відповідний виконавчий комітет міської ради. Окрім того, позивач посилається на обов'язковість виконання ним рішень органу місцевого самоврядування та встановлення плати за вивезення відходів у відповідності до затверджених органом місцевого самоврядування тарифів, а тому, на його думку, не можна вважати, що отримана плата за послуги є необґрунтовано завищеною та підлягає поверненню.

Протокольною ухвалою від 11.01.2017 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - виконавчий комітет Немирівської міської ради (далі - виконком, третя особа).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та правову позицію ВСУ висловлену у постанові від 2.07.13 р. справа № 21-158а13.

Представники відповідача позов не визнали, з підстав зазначених у письмових запереченнях. Зокрема вказали, що відповідно до статті 20 Закону України «Про ціни і ціноутворення» до суб'єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін. Оскільки позивачем порушено порядок формування тарифів на вивезення побутових відходів, а саме, перевищено відсоток рентабельності, відповідачем правомірно застосовано санкції та винесено припис про усунення порушень.

Представник третьої особи в своїх поясненнях вказала, що саме виконавчий комітет Немирівської міської ради встановлює та формує тарифи на житлово-комунальні послуги на території міста Немирова.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі суд встановив наступне.

З 20.10.2016 р. по 10.11.2016р. посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області проведено планову перевірку дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін Немирівським комбінатом комунальних підприємств, за наслідком якої складено акт № 006, в якому зафіксовані виявлені перевіркою порушення Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2006 р. №1010.

Так, у акті зазначено, що відповідно до пункту 21 Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів, рівень рентабельності формується з необхідності сплати податку на прибуток підприємства та частини отриманого прибутку на технічне переоснащення і не повинен перевищувати в цілому по підприємству 12 % та для категорій споживачів - бюджетних установ та інших споживачів - 15% та 50% відповідно. Згідно з рішенням виконавчого комітету Немирівської міської ради від 28.04.2015 р. № 26 затверджено тарифи на вивезення твердих побутових відходів для населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств. Зокрема, тарифи на вивезення рідких побутових відходів для населення - 30 грн./м3 з ПДВ, для бюджетних установ 64,8 грн./м3 з ПДВ та для госпрозрахункових підприємств 88,89 грн./м3 з ПДВ. При цьому, за розрахунком Немирівського ККП планова собівартість тарифу вивезення рідких побутових відходів становить 30 грн./м3 з ПДВ. Тобто тариф для населення затверджено з нульовою рентабельністю. В той же час тариф для бюджетних установ із рентабельністю 15% повинен становити не більше 34,50 грн./м3 з ПДВ. Однак, його розмір згідно рішення міської ради становить 64 грн./м3 з ПДВ (із рентабельністю 216%). Різниця складає 30,30 грн. за 1м3.

Згідно наданої довідки обсяг вивезених рідких побутових відходів від бюджетних установ за період з 1.10.15 р. по 1.11.16 р. становив 350,497 м3. Враховуючи дану кількість вивезених рідких побутових відходів та завищення тарифу в розмірі 30,30 грн./м3 сума необґрунтовано отриманої виручки по даному тарифу складає 10618,85 грн.

Для госпрозрахункових підприємств тариф на вивезення рідких побутових відходів із рентабельністю 50% та плановою собівартістю 25грн./м3 повинен становити 45 грн./м3 з ПДВ. Однак тариф затверджено в розмірі 88,89 грн./м3 (сформовано з рентабельністю 296%). Різниця виручки складає 43,89 грн./м3. Згідно довідки обсяг вивезених рідких побутових відходів від госпрозрахункових підприємств за період з 1.10.15 р. по 1.11.16 р. становив 460,927 м3, що стало наслідком отримання необґрунтованої виручки у розмірі 20230,09 грн.

Згідно рішення виконавчого комітету Немирівської міської ради від 28.04.15 р. №46 затверджено тарифи на вивезення твердих побутових відходів: для населення 6,60 грн./м3 з ПДВ, бюджетних установ -151,8 грн./м3 з ПДВ, та госпрозрахункових підприємств - 179,50 з ПДВ. При цьому, за розрахунком Немирівського ККП планова собівартість тарифу вивезення твердих побутових відходів становить 56,56 грн./м3 з ПДВ. Враховуючи затверджену виконкомом норму накопичення твердих побутових відходів в кількості 1,4 м3 тариф на одну людину складає 6,60 грн./м3.

Рішенням виконавчого комітету Немирівської міської ради від 16.06.15 р. № 67 внесено зміни до рішення №46, та затверджено тариф на вивезення твердих побутових відходів для населення в розмірі 6,60 грн. в місяць на одну людину. Тобто тариф на вивезення твердих побутових відходів для населення сформовано із нульовою рентабельністю. В той же час тариф для бюджетних установ із рентабельністю 15% повинен становити не більше 65,04 грн./м3. Однак, його розмір згідно рішення виконкому становить 151,80 грн./м3 з ПДВ (із рентабельністю 216 %). Різниця складає 86,76 грн./м3.

Згідно з наданою довідкою обсяг вивезених твердих побутових відходів від бюджетних установ за період з 1.10.15 р. по 1.11.16 р. становить 195,3 м3. Отже враховуючи кількість вивезених твердих побутових відходів та завищення тарифу, сума необґрунтовано отриманої підприємством виручки склала 16944,23 грн.

Тариф на вивезення твердих побутових відходів для госпрозрахункових підприємств затверджено в сумі 179,50 грн./м3 з ПДВ (рівень рентабельності становить 317 %). В той час як тариф для госпрозрахункових підприємств із рентабельністю 50% повинен становити не більше 84,84 грн./м3 з ПДВ. Різниця складає 94,67 грн./м3. Згідно довідки обсяг вивезених твердих побутових відходів від госпрозрахункових підприємств за період з 1.10.2015 р. по листопад 2016 р. становив 467,965 м3. Враховуючи дану кількість вивезених твердих побутових відходів та завищення тарифу в розмірі 94,67 грн./м3 - необґрунтовано отриманої підприємством виручки по даному тарифу склало 44302,25 грн.

Таким чином загальна сума необґрунтовано отриманої виручки Немирівським ККП за період з 1.10.2015 р. по 1.11. 2016 р. склала 92095,42 грн.

За результатом проведеної перевірки та складеного акта ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області прийнято рішення № 005 від 15.11.2016, яким за порушення вимог порядку формування державних (регульованих) тарифів на вивезення рідких та твердих побутових відходів застосовано штраф в сумі 67372,27 грн. (за період з 1.11.15 по 1.11.2016 р.) у розмірі 100% від суми необґрунтовано отриманої виручки та зобов'язано Немирівський комбінат комунальних підприємств повернути споживачам суму необґрунтовано одержаної виручки в розмірі 67372,27 грн. Окрім того, складено припис №5 від 15.11.16р., яким вимагається в місячний термін усунути порушення державної дисципліни цін в частині застосування завищених тарифів на вивезення рідких та твердих побутових відходів для бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств, а саме: надати виконавчому комітету Немирівської міської ради розрахунки згаданих тарифів для їх затвердження, врахувавши при цьому вимоги пункту 21 Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1010 від 26.07.2006 р. в частині граничних рівнів рентабельності для бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств, а також повернути необґрунтовану виручку в сумі 24723,15 грн. бюджетним установам та госпрозрахунковим підприємствам одержану від них внаслідок застосування до них завищених тарифів в період з 1.10.2015 р. по 1.12.2015 р.

Не погоджуючись із такими рішеннями позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог суд керується та виходить з наступного.

Як видно спірні правовідносини виникли у зв'язку з непогодженням позивача з позицією відповідача, яка полягає у тому, що саме суб'єкт господарювання формує тарифи на житлово-комунальні послуги та несе відповідальність за порушення порядку такого формування. На думку позивача, формування тарифів на ЖКП здійснюється органом місцевого самоврядування.

Досліджуючи це питання суд виходить з настпного.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі -Закон № 1875-IV).

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ч. 1,2, ст. 3 Закону № 1875-IV).

Згідно визначення, наведеного у частині першій статті 1 Закону № 1875-IV, комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Порядок формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги визначає стаття 31 Закону № 1875-IV, у частині першій якої зазначено, що порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

В свою чергу, в пункті 2 частини першої статті 14 Закону № 1875-IV вказано, що до другої групи відносяться - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території.

Сторонами не заперечується, що житлово-комунальні послуги, формування тарифів на які є предметом спору, відносяться до другої групи.

Отже, виходячи з процитованих вище норм, порядок формування тарифів на житлово-комунальні послуги другої групи визначає Кабінет Міністрів України. При цьому, затвердження таких тарифів здійснює орган місцевого самоврядування.

Так, Кабінет Міністрів України своєю Постановою №1010 від 26.07.2006 р. відповідно до статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", постановив затвердити Порядок формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів (далі - Порядок №1010), який визначає механізм формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів (далі - послуги). До послуг належать операції поводження з побутовими відходами (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення), що здійснюються у населеному пункті згідно з правилами благоустрою, затвердженими органом місцевого самоврядування (п.1, 2 Порядку №1010).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку №1010, формування тарифів на послуги підприємством здійснюється відповідно до річних планів надання послуг і економічно обґрунтованих планованих витрат, визначених на підставі державних і галузевих нормативів (норм) витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів, ставок податків і зборів (обов'язкових платежів) та цін у планованому періоді, встановлених на підставі прогнозних індексів цін підприємства.

Аналізуючи зазначений Порядок, суд доходить висновку, що законодавець однозначно встановив, що формування тарифів другої групи житлово-комунальних послуг здійснюється виключно відповідним підприємством, що надає послуги, адже саме (підприємство) в ході формування певного тарифу/ціни до складу витрат, крім іншого, включає: витрати з операційної діяльності, безпосередньо пов'язані з наданням послуг, зокрема, з оплатою праці та сплатою внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оплати службових відряджень персоналу; планову собівартість реалізованих послуг; витрати з ремонту, реконструкції та іншого відновлення основних фондів у межах, визначених законодавством та інше, визначене у розділах ІІ та ІІІ Порядку №1010. Про такі витрати орган місцевого самоврядування не знає, оскільки вони стосуються лише суб'єкта господарювання.

Додатково на підтвердження цієї позиції, суд вказує, що згідно визначення, наведеного у пункті 7 частини першої статті 1 Закону України «Про ціни і ціноутворення», норматив рентабельності - це рівень прибутковості, що визначається суб'єктом господарювання під час формування ціни. І знову ж таки, відповідно до пункту 21 розділу ІІ Порядку №1010, рівень рентабельності формується підприємством з урахуванням необхідності сплати податку на прибуток підприємств та спрямування частини отриманого прибутку на технічне переоснащення підприємств....

Як з процитованого визначення так і наведеною за ним норми випливає, що формування ціни здійснюється саме суб'єктом господарювання - підприємством.

Обґрунтовуючи свою позицію позивач посилається на положення частини другої статті 14 Закону № 1875-IV, відповідно до якої ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Відтак вважає, що законодавець встановив, що формування тарифів відбувається, у даному випадку, саме органом місцевого самоврядування.

З такою позицією суд не погоджується виходячи з наступних міркувань.

По-перше, як зазначено у цій нормі, формування і затвердження тарифів відбувається певними органами виключно згідно їх повноважень, визначених законом.

Так, відповідно до підпункту 2 пункту «а» частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін належить лише встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Слід зазначити, що «встановлення ціни», в розумінні, пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про ціни і ціноутворення», - це затвердження (фіксація) рівня ціни; а «формування ціни», відповідно до пункту 14 цього ж Закону, - механізм визначення рівня ціни товару.

Отже, «формування» та «встановлення» не є тотожними за своїм значенням поняттями. І в цьому випадку Закон, що встановлює засади організації та діяльності, правового статусу органів та посадових осіб місцевого самоврядування, до повноважень виконавчого комітету не відносить формування тарифів/цін, а лише їх встановлення тобто затвердження.

По-друге, як вже зазначалось вище, нормотворець спеціальним порядком визначив, що формування тарифів здійснюється саме підприємствами.

Щодо посилань представника позивача на те, що підприємство здійснює лише розрахунок тарифів, як це встановлено частиною другою статті 31 Закону

№ 1875-IV, відповідно до якої виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. А тому, на думку позивача, вказане виключає формування суб'єктом господарювання певних тарифів, а лише зобов'язує надати відповідні розрахунки, то з цього приводу слід зазначити наступне.

На думку суду, здійснення розрахунку, зазначених у процитованій нормі витрат, не виключає формування підприємством тарифів/цін на житлово-комунальні послуги, а є в цьому випадку частиною процесу формування.

Більш того, відповідно до Порядку №1010, в Розділі «розрахунок тарифів на послуги» також встановлено, які витрати включаються до тарифів на послуги при здійснені розрахунку та останній є частиною процедури формування тарифів вцілому.

Стосовно пояснень представника третьої особи, які полягають у тому, що саме виконкомом здійснюється формування тарифів, то такі судом до уваги не беруться, так як спростовані вище наведеними нормами чинного законодавства, а також виходячи з того, що третьою особою не надано жодних документів, які б підтверджували з чого виходив орган місцевого самоврядування під час «формування» відповідних тарифів та яким чином здійснювалось таке формування ним, чи досліджувались та перевірялись відповідні витрати підприємства, що включаються до тарифу згідно Порядку №1010. Суду надано лише розрахунок, що здійснений позивачем та протокол засідання виконавчого комітету Немирівської міської ради №4 від 28.04.15 р., в якому зафіксовано, що розглядалось питання про затвердження тарифів на житлово-комунальні послуги, що, слід зазначити, відповідає повноваженням органу місцевого самоврядування, визначеним законом.

Отже, підсумовуючи викладене, суд зазначає, що саме на суб'єкта господарювання - підприємство покладено обов'язок щодо формування тарифів на житлово-комунальні послуги.

Визначаючись щодо наявності підстав для прийняття оскаржуваних рішень, суд виходить з наступного.

Регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, і здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення, а також визначає основні засади цінової політики Закон України «Про ціни і ціноутворення» (далі - Закон № 5007-VI).

Дія цього Закону, відповідно до статті 2, поширюється на відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, органами, що здійснюють державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій, органами місцевого самоврядування та суб'єктами господарювання, які провадять діяльність на території України, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Так, відповідно до пунктів 5-7 частини першої статті 18 Закону № 5007-VI, уповноважені органи мають право: вимагати від суб'єктів господарювання, що перевіряються, усунення виявлених порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; надавати органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

В свою чергу, згідно пункту 10 Положення про Головне управління Держпродспоживслжби у Вінницькій області, відповідно до покладених завдань у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, Управління здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; надає суб'єктам господарювання обов'язкові до виконання приписи про усунення порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; приймає рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Керуючись наведеним ГУ Держпродспоживслжби у Вінницькій області, як зазначалось вище, і проведено перевірку Немирівського ККП за результатом якої встановлено порушення пункту 21 Порядку № 1010 при формуванні тарифів на вивезення рідких та твердих побутових відходів для бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств, а саме: застосування рівнів рентабельності від 216 до 317 відсотків, в той час як законодавець встановив для категорій споживачів - бюджетних установ та інших споживачів - до 15 та 50 відсотків відповідно. Зазначене призвело до отримання підприємством необґрунтованої виручки за період з 1.10.2015 р. по 1.11.2016 р. на загальну суму 92095,42 грн.

Враховуючи наявність вказаного порушення та керуючись положеннями частини першої статті 20 Закону № 5007-VI, відповідно до якої до суб'єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за: порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необґрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки, - відповідач прийняв рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін №005 від 15.11.16 р.

Водночас, згідно частини другої цієї ж статті, сума необґрунтованої виручки, одержаної суб'єктами господарювання, які на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача, повертається споживачам.

З аналізу процитованої статті видно, що за порушення вимог щодо формування державних регульованих цін застосовується штраф, а сума необґрунтованої виручки повертається споживачам у разі коли суб'єкт господарювання на постійній основі надає житлово-комунальні послуги, що має місце у досліджуваній ситуації.

Враховуючи наведене, а також строки встановлені статтею 250 Господарського кодексу України, оскаржуваним рішенням до відповідача застосовано штраф у розмірі 67372,27 грн. та зобов'язано повернути споживачам суму необґрунтовано одержаної виручки в розмірі 67372,27 грн., що відповідає вимогам вище процитованої статті 20 Закону № 5007-VI.

Окремо суд зазначає, що санкція, у вказаному в ст. 20 Закону № 5007-VI розмірі, застосовується за наявності хоча б одного з перелічених у пункті порушень: «за формування» або «за встановлення та застосування» державних регульованих цін. У спірній ситуації має місце порушення порядку саме формування цін.

Оцінюючи правомірність прийняття припису, суд вказує на наступне.

В розумінні пункту 8 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V), припис - це обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Як видно з пункту 1 оскаржуваного припису, суб'єкт владних повноважень ним вимагає в місячний термін усунути порушення державної дисципліни цін в частині застосування завищених тарифів на вивезення рідких та твердих побутових відходів для бюджетних та госпрозрахункових підприємств, а саме: надати виконавчому комітету Немирівської міської ради розрахунки тарифів для їх затвердження, врахувавши при цьому вимоги пункту 21 Порядку №1010 в частині граничних рівнів рентабельності для бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств.

Така вимога відповідає положенням Закону № 5007-VI та Положення про Головне управління Держпродспоживслжби у Вінницькій області, якими відповідача наділено правом надавати суб'єктам господарювання обов'язкові до виконання приписи про усунення порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Разом з цим, пунктом 2 оскаржуваного припису відповідач вимагає у позивача повернути необґрунтовану виручку в сумі 24723,15 грн. бюджетним установам та госпрозрахунковим підприємствам одержану від них внаслідок застосування до них завищених тарифів в період з 1.10.15 р. по 1.12.15 р.

На думку суду, припис у цій частині не відповідає вимогам як Закону № 877-V так і Закону № 5007-VI.

Так, як цитувалось вище, повернення необґрунтовано отриманої виручки є санкцією, передбаченою частиною другою статті 20 Закону № 5007-VI. А в силу статті 7 Закону №877-V, припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання.

Отже, суд доходить висновку, що пункт 2 оскаржуваного припису прийнятий не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України а також необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а отже не відповідає критеріям наведеним у частині третій статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Окремо щодо позиції представника відповідача, яка полягає у тому, що припис не є рішенням, яке може оскаржуватись, то з такою суд не погоджується, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Так, суб'єктом владних повноважень є - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 ст. 3 КАС України).

Разом з тим, акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Відповідно до пункту 1.4 Наказу Міністерства юстиції України № 34/5 від 12.04.2005 "Про вдосконалення порядку державної реєстрації нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів" нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

В свою чергу, як зазначалось вище, законодавець чітко встановив, що припис - це обов'язкова для виконання письмова вимога суб'єкта владних повноважень. При цьому, наслідком її невиконання є застосування санкцій.

За таких обставин, припис є актом індивідуальної дії та, відповідно, рішенням суб'єкта владних повноважень, що може бути оскаржене до адміністративного суду.

Щодо посилань представника позивача на постанову ВСУ від 2.07.13 р. у справі №21-158а13, то правова позиція, викладена у ній до спірних правовідносин застосовуватись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як видно з процитованої норми, суди загальної юрисдикції мають враховувати висновок Верховного Суду України щодо застосування саме норм права у відповідному спорі.

Разом з тим, зі змісту аналізуємої постанови видно, що спірні правовідносини виникли у 2009 році навколо застосування до суб'єкта господарювання санкцій за порушення державної дисципліни цін, а саме, за підвищення тарифів на послуги з централізованого опалення без отримання висновку Інспекції щодо їх відповідності економічно обґрунтованому рівню витрат та розміру.

Отже спірна ситуація стосувалась тарифів на послуги з централізованого опалення, формування яких регулювалось Порядком формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, затвердженого постановою КМ України від 12 липня 2006 р. № 959, яка втратила чинність на підставі Постанови КМ № 869 від 01.06.2011 р.

Окрім того, Закон України «Про ціни та ціноутворення» за № 507-XII, що прийнятий 3 грудня 1990 року та втратив чинність 3.08.2012 р. не передбачав відповідальності за порушення порядку формування тарифів на житлово-комунальні послуги.

За таких обставин, враховуючи, що спірні правовідносини, які є предметом дослідження у цій справі не є аналогічними тим, що досліджувались Верховним Судом України, як і законодавство, що застосовується до них, на думку суду, посилання представника на правові висновки вищої інстанції у цій справі є помилковими.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що пункт 2 оскаржуваного припису є протиправним та підлягає скасуванню. Водночас в задоволені решти позовних вимог, а саме визнання протиправними та скасування рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін № 005 від 15.11.2016 р. та визнання протиправним та скасування припису №5 від 15.11.2016 р. про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін в частині пункту першого - слід відмовити. Відтак, вимоги адміністративного позову підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовільнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 припису Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області № 005 від 15.11.16 р.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна