Справа № 225/1234/13-а
Суддя: Челюбєєв Є. В.
Дата ухвалення: 2013-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/225/73/2013
Головуючий у справі: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 жовтня 2013 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі: головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

при секретарі Бондарчук Т.І.,

за участю

позивача- Харченко А.М.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_6 до виконкому Новгородської селищної ради про визнання рішення незаконним, скасування державного акта на право власності на землю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним рішення Новгородської селищної ради та скасувати державний акт на право приватної власності на землю. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 1965 року він зі своєю сімєю проживає в житловому будинку № 16 по вул.. Толстого в с. Новгородське м.Дзержинська, належного йому на праві власності. Будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0892 га яка знаходиться у нього в користуванні. Цей будинок побудований в 1971 році, при цьому ним було враховано відступ 2 м від межі сусідньої земельної ділянки. По сусідству з ним, в житловому будинку № 14 проживала ОСОБА_7 При будівництві гаражу ОСОБА_7 попросила дозволу побудувати його на межі їх земельних ділянок, однак фактично побудувала на його земельній ділянці. На той час він погодився на вмовляння ОСОБА_7 залишити гараж, так як він йому не заважав. За життя ОСОБА_7, земельна ділянка була приватизована. Він підписував погодження меж земельної ділянки, однак був впевнений в порядності сусідки та законності дій представників землевпорядної організації, яка займалася оформленням приватизації земельної ділянки, так як паркан між їх ділянками стояв на межі правильно.

Після смерті ОСОБА_7 будинок перейшов у спадщину її сину ОСОБА_4, який побудував альтанку за гаражем та душ в кінці ділянки. Ці споруди ним були побудовані на межі з його земельною ділянкою та спричиняють йому неподобства. При цьому при будівництві альтанки ОСОБА_4 захватив 0,45 м його земельної ділянки впродовж стіни альтанки та впродовж душа. Коли він звернувся до ОСОБА_4 з приводу зносу цих споруд, то він відповів, що споруди побудовані законно та відмовився їх зносити. З цих підстав він звернувся до Новгородської селищної ради, яка встановила, що межі земельних ділянок не відповідають даним техпаспортів на будинки. Комісією були приписано відшкодувати завдано йому шкоду та встановити зливостоки. Коли він звернувся до БТІ м.Дзержинська, то довідався, що розміри земельних ділянок змінилися після приватизації ОСОБА_7 своєї земельної ділянки. Він вважає, що ОСОБА_4 самовільно переніс паркан в бік його земельної ділянки, тим самим захвативши частину його земельної ділянки. В технічних паспортах, виданих в 1974 року, в 1978 року, 2001 року вказана різні розміри земельних ділянок, а в державному акті на землю, виданому ОСОБА_7 розміри її земельної ділянки збільшені. Відповідно до цього, він вважає, що після побудови в 1978 році ОСОБА_7 гаража, на теперішній час межа між їх земельними ділянками здвинулася в його бік на 0,45 м впродовж стіни гаража.

У звязку з тим, що порушено його право користування земельною ділянкою, він просить скасувати державний акт на землю, виданий ОСОБА_7 та рішення Новгородської селищної ради, на підставі якого було видано цей державний акт. Крім цього він просить поновити йому строк для звернення до суду, так як державний акт на землю, виданий на імя ОСОБА_7 він отримав в 2012 році і одразу звернувся до суду з приводу зобовязання ОСОБА_4 перенести паркан на місце і лише після рішення апеляційного суду Донецької області від 05.02.2013 року, яким йому було відмовлено у позові, він звернувся до суду з цим позовом.

Позивач і його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала. При цьому вона пояснила суду, що коли ОСОБА_7І Новгородською селищною радою видавався дозвіл на виготовлення технічної документації для оформлення права власності на землю селищна рада діяла в межах наданих їй повноважень. Після надання дозволу на оформлення технічної документації людина звертається до землевпорядною організації. Після чого селищна рада приймає рішення про затвердження даної технічної документації, проводиться виділ земельної ділянки та видається державний акт. Вона вважає, що на той час вся процедура по видачі державного акту була додержана, як самою ОСОБА_7, так і Новгородською селищною радою. Також вона додала, що після звернень ОСОБА_6 до Новгородської селищної ради вони виходили за місцем проживання сторін та проводили заміри фактичних розмірів земельних ділянок. При цьому розміри земельних ділянок не співпадали з розмірами вказаних в технічних паспортах. Однак на той час ОСОБА_7 вже був виданий державний акт на землю, видача якого передувала відповідній процедурі. Заміри, які проводять спеціалізовані організації при оформленні документів є точними, так як проводяться спеціальними приборами. Тому розміри земельних ділянок, які робили вони та інженери БТІ можуть не співпадати. Однак це ніяким чином не порушує прав громадян.

Третя особа ОСОБА_4 та його представник позовні вимоги не визнали. При цьому ОСОБА_4 пояснив суду, що будинок, в якому він проживає був придбаний його батьком в 1972 році. Після смерті батька спадщину прийняла його мати, яка в 1996 році отримала в Новгородській селищній раді державний акт на право власності на землю. Після смерті матері він прийняв спадщину і продовжує проживати в цьому будинку. По сусідству з ним проживає ОСОБА_6 Ще за життя його батьків ОСОБА_6 дозволив його батькам побудувати гараж, альтанку та душ. Після смерті він почав предявляти йому претензії, що він захопив частину його земельної ділянки. Однак він запевняє, що за час проживання в будинку він ніколи не пересував паркан, встановлений між ними. Навпаки ОСОБА_6 особисто без погодження з ним поставив новий паркан.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона працює начальником відділу Держкомзему у місті Дзержинську Донецької області. При цьому вона додала, що коли ОСОБА_7 видався державний акт на право приватної власності на землю діяв старий ЗК України, який не передбачав заведення кадастрових справ, тому надати таку справу суду не є можливим. При цьому вона пояснила, що єдиним правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності на землю є державний акт. Технічний паспорт на будинок не є правовстановлюючим документом на землю. Вона вважає, що при оформлення права власності на землю ОСОБА_7 було дотримано всієї процедури, передбаченої законодавством. Розбіжності у розмірі земельної ділянки ОСОБА_7, зазначених в технічних паспортах та в державному акті можуть бути, так як землевпорядна організація при замірюванні розміру земельної ділянки використовує прибори, які встановлюють дійсні розмірі земельних ділянок, а працівники БТІ використовують рулетку.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 152 ЗК України визначено, що Держава забезпечує громадян та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Згідно п.г ч.1 ст.91 цього ж Кодексу власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Статтею 22 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право .

Важливе значення державної реєстрації документів про право на землю підкріплюється правовим застереженням, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі ( на місцевості ) і до одержання документа, що посвідчує право на неї, та одержання державної реєстрації забороняється.

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) і одержання документу, що посвідчує це право.

Право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державними актами, як це було передбачено пунктом 1.1 Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею( в тому числі на умовах оренди)», затвердженої 15.04.1993 року Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №28 ( чинна з 1993 року по 1999рік).

Як вбачається з договору від 21 квітня 1965 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності (а.с.12-13), рішенням Дзержинської міської ради, ОСОБА_6 надана в безстрокове користування земельна ділянка в сел.Новгородське, вул.. Толстого, 16, площею 799 кв.м. згідно з планом земельної ділянки, один екземпляр якого зберігається у відповідному бюро технічної інвентаризації. Межі земельної ділянки були винесені в натурі на місцевості і визначені на викопіровці в БТІ (а.с.4-8).

Земельна ділянка ОСОБА_9 належить на праві власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7 Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_7, на підставі рішення виконкому Новгородської селищної ради від 13.11.1996 року №112 передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,0863 га. в межах згідно з планом ( а.с.15-16).

Комісією по розгляду межових спорів встановлено, що межа між садибами позивача та відповідача за даними технічного паспорту ОСОБА_9 визначена, як від кута гаража по стіні гаража, далі по прямій лінії до кінця огорода. За даними технічного паспорту ОСОБА_6 межа між садибами сторін, визначена, як від кута гаража ОСОБА_9 по стіні його гаража, далі від кінця стіни гаража на 20 см. в глибину подвір'я ОСОБА_9, далі до кінця огороду по прямій лінії. Фактично земельна ділянка ОСОБА_6 більше на 0,65 м. ( а.с.23-24).

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, які діяли на момент видачі державного акту, суд зазначає, що видача державного акту на право приватної власності на землю від 02.02.1998 року ОСОБА_7 була можлива тільки у випадку оформлення належної технічної документації, яка в обов'язковому порядку повинна була містити обриси обміру земельної ділянки; план земельної ділянки, складений за результатами обміру; збірний план землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площ; матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами, яке це передбачено п.1.10 Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди)», затвердженої 15.04.1993 року Наказом Державного комітету України по земельним ресурсам №28 ( чинна з 1993 по 1999 рік).

Розглядаючи даний спір, судом не встановлено, що при прийнятті відповідачем спірного рішення, була порушена процедура прийняття цього рішення. Спірне рішення було прийнято в межах повноважень відповідача, визначених Земельним кодексом України. Позивачем в судовому засіданні не надано доказів щодо порушення його прав прийнятим спірним рішенням.

Враховуючи вищезазначене, суд не знайшов підстав вважати рішення Новгородської селищної ради від 13.11.1996 року № 112 про передачу в приватну власність земельних ділянок незаконним, а державний акт на право власності на земельну ділянку недійсним.

Що стосується пропущення позивачем строку для звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В той же час згідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Свої вимоги щодо поновлення строку для звернення до суду позивач мотивує тим, що про наявність державного акту про право приватної власності на землю та рішення Новгородської селищної ради від 13.11.1996 року він дізнався при розгляді цивільної справи Дзержинським міським судом за його позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки. Рішення по даній справі було винесене Дзержинським міським судом 12.11.2012 року на його користь. Однак рішенням апеляційного суду від 05.02.2013 року рішення Дзержинського міського суду було скасовано і йому було відмовлено у задоволені позову. Лише після рішення апеляційного суду він звернувся до суду з даним позовом, так як виходячи із змісту рішення апеляційного суду Донецької області йому стало відомо, що перешкодою у здійсненні ним права користування своєю земельною ділянкою є державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_7 і рішення Новгородської селищної ради.

Враховуючи зазначене, та приймаючи доводи позивача про поважність причин пропуску строку для звернення до суду до уваги, суд вважає необхідним поновити позивачу строк для звернення до суду.

В той же час, у звязку з не доведенням позивачем своїх позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні його позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 6-11, 71, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання рішення незаконним, скасування державного акта на право власності на землю відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного адміністративного суду через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: