Справа № 442/4396/16-а
Суддя: Крамар О. В.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/4396/16-а
Провадження № 2-а/442/9/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа на стороні відповідача Комунальне підприємство «Комбінат міського господарства» м. Дрогобича про визнання протиправними дій щодо винесення рішення та демонтажу будівлі, визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити поворот виконання рішення,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії виконавчого комітету Дрогобицької міської ради щодо винесення рішення від 17.03.2016 року №69 «Про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм на пл.Шевченка в м.Дрогобичі», визнати протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 17.03.2016 року №69 «Про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм на пл.Шевченка в м.Дрогобичі», визнати протиправними дії виконавчого комітету Дрогобицької міської ради щодо демонтажу будівлі за адресою: АДРЕСА_1, що належить йому та зобов'язати відповідача здійснити поворот виконання рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 17.03.2016 року №69 шляхом встановлення демонтованих об'єктів за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він - ФОП ОСОБА_1 є власником нерухомого майна: будівлі торгово-офісного комплексу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 57 кв.м.

30.06.2011 року між ним та відповідачем укладено договір оренди землі.

Наприкінці 2015 року - початку 2016 року він здійснював реконструкцію вищевказаної будівлі, зокрема було закладено бетонні колони, змонтовані несучі стіни, залито монолітне перекриття між першим та другим поверхом, змонтовані несучі колони для перекриття другого поверху. Вважає, що даний об'єкт є капітальною спорудою, оскільки влаштовано фундамент та для експлуатації даного об'єкту він мав намір проходити процедуру введення його в експлуатацію.

22.03.16 року його представники отримали рішення відповідача від 17.03.2016 року №69, яким вирішено «демонтувати до 24 березня 2016 року самовільно встановлені малих архітектурних форм (огорожа, металеві стовпці, навіс) на АДРЕСА_1, що межують з торгово-офісним комплексом (АДРЕСА_1)». Вважає таке рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв'язку із тим, що проведена ним реконструкція не є малою архітектурною формою, та знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка його здійснила, а також за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду. Відтак, приймаючи таке рішення відповідач вийшов за межі своїх повноважень.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить такий задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, покликаючись на обставини, викладені у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи.

Представник третьої особи позов заперечив, вважає такий безпідставним, просить в задоволенні позову відмовити.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно за ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території України. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46, частин 1, 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, зокрема, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Встановлено, що ОСОБА_1 належить будівля торгово-офісного комплексу, загальною площею 594,2 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1

На підставі Договору оренди землі від 30.06.2011 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та Дрогобицькою міською радою, ФОП ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 200 кв.м. на АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 для обслуговування будівлі торгово-офісного комплексу строком на 3 роки.

На підставі рішення Дрогобицької міської ради від 22.07.2015 року №1666 «Про надання в оренду та продовження терміну оренди земельних ділянок» ОСОБА_1 продовжено строк оренди земельної ділянки площею 500 кв.м. на АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 для обслуговування будівлі торгово-офісного комплексу строком на 3 роки.

Рішенням Дрогобицької міської ради від 23.09.2015 року №1724 відмінено п.1 вищевказаного рішення міської ради відмінено у зв'язку з помилкою, водночас продовжено строк оренди земельної ділянки площею 200 кв.м. на АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 для обслуговування будівлі торгово-офісного комплексу ФОП ОСОБА_1 строком на 3 роки.

Нового договору оренди землі не укладено.

В кінці 2015 року - на початку 2016 року позивачем проводились будівельні роботи - встановлено огорожу, металеві стовпці, навіс на пл.Шевченка, що межують з вищевказаною будівлею торгово-офісного комплексу.

17.03.2016 року виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради прийнято рішення №69 «Про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм на пл.Шевченка в м.Дрогобичі», яким вирішено демонтувати до 24.03.2016 року самовільно встановлені малі архітектурні форми (огорожа, металеві стовпці, навіс) на пл.Шевченка, що межують з торгово-офісним комплексом (АДРЕСА_1).

Зі змісту ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вбачається, що реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об'єкта будівництва здійснюється без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані.

Замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларацій про початок виконання будівельних робіт -щодо об'єктів будівництва, що належать до 1-3 категорії складності, або видачі замовнику органом державно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, які належать до 4 і 5 категорій складності.

Згідно ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту.

Відповідно до ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

У ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Порядок надання земельних ділянок комунальної власності в користування регулює ст.123 ЗК України, згідно якої надання земельних ділянок у користування здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Рішення органами місцевого самоврядування приймаються на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Позивачем не представлено суду доказів на підтвердження права на початок проведення будівельних робіт, зокрема рішення відповідача про надання в користування земельної ділянки та дозволу на виконання будівельних робіт.

Будівництво споруди здійснювалось позивачем за межами фундаменту належної йому будівлі. Відтак, позивачем здійснювалась не реконструкція, а зведення нової споруди.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення діяв як власник землі та в інтересах громади, а тому рішення є правомірним, що має наслідком відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 11, 72, 86, 158-163, 171, 256 КАС України, суд, -

вирішив:

В задоволені позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа на стороні відповідача Комунальне підприємство «Комбінат міського господарства» м. Дрогобича про визнання протиправними дій щодо винесення рішення та демонтажу будівлі, визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити поворот виконання рішення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, а у випадку відкладення складення постанови у повному обсязі чи її прийняття у письмовому провадженні - в цей же строк з дня отримання копії постанови.

Постанова виготовлена в нарадчій кімнаті.

Суддя ___________________ О.В. Крамар