Справа № 808/3081/16
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року о/об 17 год. 34 хв.Справа № 808/3081/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Гудименко Я.А., за участю позивача ОСОБА_1, представників відповідача Єлісеєва Д.С., Бєлік О.А., розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4

до Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 (надалі - позивач) до Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області (надалі - відповідач, Комунарський РВ УДМС в Запорізькій області), в якому позивач просить суд: 1) зобов'язати Комунарський районний відділ Управління ДМС України в Запорізькій області видати її неповнолітній донці ОСОБА_4 паспорт громадянина України раніше встановленого зразка (1992 року) у вигляді паспортної книжечки, форма якої затверджена постановою Верховної Ради України №2503, без використання засобів Реєстру (надання згоди на обробку персональних даних, без присвоєння УНЗР, включення цих даних до ЄДЦР та здійснення будь-яких маніпуляцій з тілом особи (сканування обличчя, тощо)); 2) зобов'язати Комунарський районний відділ Управління ДМС України в Запорізькій області вести паспортний облік щодо її дитини ОСОБА_4 за раніше встановленими формами виключно за прізвищем, іменем та по батькові (ст.ст.28, 294, 296 ЦК України (при потребі використовувати інформацію щодо неї з обмеженого переліку: місце фактичного проживання, рік народження, місце роботи/навчання/служби) (а.с.32-40).

У позові (а.с.32-40) зазначено, що неповнолітня дитина ОСОБА_1, у зв'язку з настанням 16-тиріччя, звернулась із заявою до Комунарського РВ УДМС в Запорізькій області з проханням про оформлення та видачу паспорта у вигляді паспортної книжечки. Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. ОСОБА_4 бажає отримати паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки. Абзацом першим пункту 3 «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого 26.06.1992 постановою Верховної Ради України №2503, визначено: «3. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України». Право на отримання такого паспорта визначено також постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302, а саме - пунктом 3 установлено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України оформляється з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки. З огляду на викладене, в своєму зверненні до відповідача, в інтересах її неповнолітньої дитини, ОСОБА_1 просила: видати її доньці паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки, форма якої затверджена постановою Верховної Ради України №2503 без використання засобів Реєстру (надання згоди на обробку персональних даних, а саме - на присвоєння УНЗР, включення цих даних до ЄДДР та здійснення будь-яких маніпуляцій з тілом особи (сканування обличчя, тощо)); повідомити строки початку і завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302. При подані вказаної заяви в розмові з працівниками ДМС позивачем встановлено, що 16-ти річним особам видається паспорт громадянина лише у вигляді пластикової картки типу ID-1, а усім іншим віковим категоріям громадян - паспорт у вигляді книжечки. Така відповідь працівників шокувала позивача, оскільки громадяни різних вікових категорій повинні користуватись рівними правами. Дискримінація за віковими ознаками неприпустима відповідно до конституційних прав громадян України. Тобто, при оформлені паспорта громадянина України для різних вікових категорій громадян, працівники одного і того ж територіального органу ДМС використовують різні нормативно-правові акти: оформлення паспорта для 16-ти річної особи відбувається відповідно до «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302, а оформлення паспорта для іншої вікової категорії - відповідно до «Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», затвердженого 13.04.2012 наказом МВС України №320. Листом від 11.03.2016 №2312/1322 ОСОБА_1 повідомлено про розгляд заяви, проте відповіді по суті питання ОСОБА_1 так і не отримала, лист містив перелік нормативно-правових актів та цитував окремі їх норми. Заява позивача, на її думку, розглянута однобоко, використовуючи дискримінаційний підхід до осіб, які досягли 16-ти річного віку, повністю ігноруючи норми законодавства України, згідно яких її дитина має право на отримання паспорта у вигляді книжечки. Крім того, не надано відповіді на запитання про строки початку і завершення роботи із запровадження оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302. Отже, якщо завершено - видається лише паспорт у вигляді пластикової картки типу ID-1, оскільки оформлення у вигляді книжечки здійснюється лише «до завершення...». Проте, відповідач видає для інших вікових категорій паспортні книжечки. Отже, якщо паспорт громадянина України видається одним і тим же територіальним органом у вигляді і книжечки, і картки типу ID-1, термін «… до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби необхідними матеріально-технічними ресурсами …», на думку позивача, слід розуміти і трактувати як «завершення установки цього обладнання по всій Україні». Крім того, у зверненні до органів ДМС позивач повідомила про відмову від оформлення ОСОБА_4 внутрішнього паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-1, порядок отримання якого із застосуванням засобів Реєстру грубо порушує конституційні права громадян, оскільки передбачає: автоматичне формування унікального номеру запису в Реєстрі при оформлені заяви-анкети в електронній формі - УНЗР (фактично це особистий прижиттєвий та посмертний номер); вимогу щодо надання згоди на обробку персональних даних, а фактично - на їх внесення до електронного реєстру (ЄДДР); внесення персональних даних особи до електронного реєстру (ЄДДР) якому здійснюється в штрих-кодовому вигляді; здійснення маніпуляцій з тілом людини на обладнанні ДМС (сканування обличчя, тощо). ОСОБА_1 вважає це порушенням прав і свобод ОСОБА_4, передбачених ст.ст.8, 32 Конституції України. Позивач вважає, що норми ст.10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та п.8 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 про присвоєння особі унікального номеру у реєстрі при заповненні заяви-анкети є неприйнятними, оскільки порушують право особи на ім'я, закріплене, на думку позивача ст.28 Цивільного кодексу України. У світовій історії нумерація людей застосовувалася в умовах фашизму і геноциду, в концентраційних таборах і гетто, і була пов'язана з грубим знехтуванням прав, свобод і гідності людини, з перетворенням особи людини в безправний об'єкт державної дії. Постанова Верховної Ради України від 19.04.2011 №3248 закликає нас пам'ятати про дійсність вироку міжнародного Нюрнберзького трибуналу, який ще у 1946 році визнав присвоєння людині персонального номеру злочином проти людства, що не має терміну давності. Внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС, яка ведеться для обліку даних. Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зміст якої, на думку позивача, порушує вимоги ч.1 ст.7 Закону України «Про захист персональних даних». Позивач вважає, що можна не надавати згоду на автоматизовану обробку персональних даних, що також регламентується ст.8 Конвенції про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованою Законом України від 06.07.2010 №2438. Оскільки обробка персональних даних особи здійснюється з використанням УНЗР (ідентифікатора особи), а автоматизована - з використанням ідентифікатора у вигляді штрих-коду, тому позивач, в інтересах неповнолітньої дитини, не може дати згоду на обробку її персональних даних. Запис інформації в електронних реєстрах, в Єдиному державному демографічному реєстрі здійснюється за допомогою цифрового ідентифікатора (в даному випадку - УНЗР) та частково відтворюється на електронному документі у вигляді «індивідуального штрих-коду», який може бути виконаний з вмонтованим чіп-модулем. Для електронної системи ідентифікатор особи є цифровим ім'ям людини. Ідентифікатор (кодифікатор) особи, записаний в стандарті EAN-13 UPS у вигляді штрих-коду, містить ключову послідовність цифр «666». ОСОБА_1 та її дитина є віруючими громадянами та вірними чадами Української Православної Церкви. На основі Священного Писання, в тому числі Одкровення Апостола Іоанна Богослова (гл.13 та 14), цифрова кодифікація має безпосереднє відношення до духовного стану людини та її спасіння у житті вічному. Добровільне прийняття цифрових ідентифікаторів (що є відреченням від християнського імені та ототожненням свого імені з будь-яким кодифікатором) позбавляє людину можливості наслідувати Царство Небесне. На думку позивача, для відповіді Богу ОСОБА_1 з ОСОБА_4 повинні зберегти ім'я, дане їм у Святому Хрещенні. ОСОБА_1 та її донька бажають отримати документ, оформлення якого не суперечить їх переконанням як православних християн, вважають дискримінаційними дії органів ДМС щодо примушення громадян на оформлення заяви для отримання внутрішнього паспорту громадянина України лише у вигляді пластикової картки типу ID-1.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідач надав до суду письмові заперечення (а.с.72-77), згідно яких Комунарський районний відділ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області діє відповідно до Закону України №5492-VI від 20.11.2012 «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Відповідно до ст.14 Закону України №5492-VI від 20.11.2012 форма кожного документа встановлюється цим Законом, а ст.21 цього Закону передбачено форму, зміст та обсяг інформації паспорта громадянина України. На виконання цього Закону Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №302 від 25.03.2015, якою затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України. Відповідно до п.2 і п.3 цієї постанови запроваджується: з 1 січня 2016 pоку оформлення і видача паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 pоку №2503-ХІІ; з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», затвердженого цією постановою. У лютому 2016 року до відповідача з питання отримання паспорта громадянина України вперше у зв'язку з досягненням 16-річного віку звернулась ОСОБА_4 Відповідно до всіх вищезазначених нормативних актів ОСОБА_4 та її матері ОСОБА_1 надана усна консультація та додаткові роз'яснення з урахуванням їх релігійних переконань. 11.03.2016 до відповідача надійшло письмове звернення ОСОБА_4 про оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки та заборону передачі персональних даних до ЄДДР. У визначений законодавством термін ОСОБА_4 була надана відповідь та додаткові роз'яснення порядку оскарження. 08.04.2016 ОСОБА_1, як законний представник ОСОБА_4, звернулась до вищестоящого органу - Державної міграційної служби України (ДМС) з того ж питання. ДМС України не визнано дії відповідача неправомірними. Крім того, Комунарський районний відділ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій станом на 01.01.2016 забезпечено у повному обсязі матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою. Отже, що стосується першої частини позовної заяви ОСОБА_1, то відповідач не може видати паспорт громадянина України у вигляді книжки враховуючи чинне законодавство та оскільки такі бланки в підрозділі відсутні. Стосовно релігійних переконань позивача, то Законом України №5492-VI від 20.11.2012 гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. У випадку позивача, при оформленні документів обличчя не сканується, а фотографується фотоапаратом, який долучений до обладнання. Також згідно ст.8 Закону України №5492-VI від 20.11.2012 гарантовано захист і безпеку інформації Єдиного державного демографічного реєстру. Надання інформації, відомостей або інших персональних даних про особу, що містяться у Реєстрі, здійснюється виключно у випадках, передбачених законами України, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини або за згодою самої особи. Стосовно другої частини позовної заяви, то ведення «паспортного обліку» на окрему особу або на групу осіб законодавством - не передбачено. Відповідач посилаючись на ст.24 Конституції України наполягає на тому, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками релігійних чи інших переконань.

У судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечували, просили у задоволенні позову відмовити.

Сторони, під час розгляду справи, у судовому засіданні, повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд з'ясував наступне.

У лютому 2016 року до Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області з питання отримання паспорта громадянина України вперше у зв'язку з досягненням 16-річного віку звернулась ОСОБА_4 якій надана усна консультація та додаткові роз'яснення з урахуванням її релігійних переконань.

02.03.2016 до Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області надійшло письмове звернення ОСОБА_4 про оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки та заборону передачі персональних даних до ЄДДР (а.с.12-16).

Вказане письмове звернення ОСОБА_4 оформлено «Заявою щодо оформлення паспорта громадянина України раніше встановленого зразка (1993 року) у формі книжечки; щодо заборони передачі персональних даних до ЄДДР, щодо заборони присвоєння УНЗР, будь-якого ідентифікатора», в якому зазначені витяги з нормативно-правових актів, релігійних догм, міститься прохання не порушувати її законні права та вимога відповідно до Закону України «Про звернення громадян» надіслати їй письмову відповідь на вказану у Заяві адресу.

Жодних додатків у Заяві ОСОБА_4 - не зазначено.

Листом від 11.03.2016 №2312/1322 ОСОБА_1 повідомлено про розгляд заяви, надана відповідь та додаткові роз'яснення порядку оскарження (а.с.20-22). Також, ОСОБА_4 запропоновано особисто звернутись до Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області.

Судом досліджено відповідь Державної міграційної служби України (вих.№Ч-1337/6/1096-16 від 21.04.2016), в якій ОСОБА_4, з посиланням на п.5 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302, роз'яснено про те, що реалізувати право заявник може шляхом подання заяви про відмову від отримання документа, що містить безконтактний електронний носій (а.с.23-24).

Крім того, Державною міграційною службою України вказаною відповіддю (за вих.№Ч-1337/6/1096-16 від 21.04.2016) ОСОБА_4 поінформовано, що: «… відповідно до п.2 і 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» запроваджено з 11 січня 2016р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992р. №2503-ХІІ. Встановлено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України оформляється з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки. Таким чином, наразі паспорт громадянина України оформляється з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки тими територіальними підрозділами ДМС, які не забезпеченні в повному обсязі необхідними матеріально-технічними ресурсами для видачі паспорта громадянина України у формі картки. Одночасно інформуємо, що відповідно до ст.24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками …».

Також, судом досліджено довідки, надані Архімандритом Василієм (Безпалим), про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є прихожанками Свято-Миколаївської православної церкви Запорізько-Мелітопольської єпархії (а.с.18-19).

Судом досліджені висновки аналітичної експертної оцінки, підготовлені Вінницьким Інститутом Міжрегіональної Академії Управління Персоналом, Вінницьким Національним аграрним Університетом, Інститутом Електродинаміки Національної Академії Наук України з питань, зазначених позивачем у позові, пояснення ОСОБА_1 (а.с.79-87, 90-104, 128-132).

Позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наведеного вище те через наступне.

1. Як зазначено у преамбулі Закону України №5492-VI від 20.11.2012 «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», цей Закон визначає правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи.

Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина (абз.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»).

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування (абз.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»).

Відповідно до п.6, п.7 ч.1 ст.3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» для цілей цього Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо; ім'я особи - прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи.

Фізична особа має право на ім'я (ч.1 ст.294 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Твердження позивача про присвоєння ОСОБА_4 унікального коду (індивідуального штрих-коду) замість ім'я та використання цього числового коду замість ім'я, позивачем документально не доведено.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України (…).

Згідно з ч.3 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.

Отже, законодавцем чітко визначено, що паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Як зазначено у п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», для цілей цього Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: безконтактний електронний носій - імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов'язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб електронного цифрового підпису у випадках, передбачених законом.

У ч.4 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» зазначено, що особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб'єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія.

Відтак, ч.4 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» чітко визначено, які саме дані можуть не вноситись до безконтактного електронного носія.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч.1 ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»).

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України (ч.2 ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»).

Як з'ясовано судом, ОСОБА_4 не виконала обов'язок, встановлений ч.2 ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», з релігійних міркувань.

Проживання громадян, зобов'язаних мати паспорт громадянина України, без паспорта громадянина України є адміністративним правопорушенням, передбаченим ст.197 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.3 «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого 26.06.1992 постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Як було зазначено у ч.1 ст.16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (у редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_4 до відповідача), оформлення, видача, обмін, переоформлення, продовження строку дії документів (у тому числі для осіб, які не досягли шістнадцятирічного віку, осіб з фізичними вадами, недієздатних та обмежено дієздатних осіб), їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються у порядку, встановленому законодавством України, якщо інше не передбачено цим Законом. Особам, які через свої релігійні переконання відмовляються від внесення інформації до безконтактного електронного носія, що імплантований у відповідний бланк документа, гарантується право на відмову від отримання такого документа або від внесення інформації до безконтактного електронного носія. Таке право реалізується шляхом подання заяви до відповідного центрального органу виконавчої влади про відмову від отримання документа, що містить безконтактний електронний носій, або від внесення інформації до такого носія. У цьому випадку особі у порядку та строки, встановлені Кабінетом Міністрів України, видається відповідний документ, що не містить безконтактного електронного носія, чи задовольняється заява про відмову від внесення інформації до такого носія.

Однак, пп.13 п.3 Закону України №1474-VIII від 14.07.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» викладено у новій редакції ст.16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», яка вже не містить гарантії права на відмову через свої релігійні переконання від отримання документа з імплантованим у бланк безконтактним електронним носієм, або від внесення інформації до безконтактного електронного носія.

Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій (ч.4 ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»).

Як зазначено у ч.5 ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб'єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Відповідно до ч.7 ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» до паспорта громадянина України вноситься така інформація: 1) назва держави; 2) назва документа; 3) ім'я особи; 4) стать; 5) громадянство; 6) дата народження; 7) унікальний номер запису в Реєстрі; 8) номер документа; 9) дата закінчення строку дії документа; 10) дата видачі документа; 11) уповноважений суб'єкт, що видав документ (код); 12) місце народження; 13) відцифрований образ обличчя особи; 14) відцифрований підпис особи; 15) податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків проставляється слово «відмова».

Згідно з ч.9 ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України, який досяг вісімнадцятирічного віку, вносяться засоби електронного цифрового підпису в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. До безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України, вноситься додаткова (змінна) інформація.

Жодних виключень за релігійними переконаннями громадян стосовно форми та порядку видачі паспорту ані Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», ані «Положення про паспорт громадянина України», затверджене 26.06.1992 постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ, на день звернення позивача до суду - не містять.

2. Надаючи правову оцінку діям Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області щодо розгляду заяви ОСОБА_4 стосовно отримання паспорту за формою і з урахуванням її релігійних переконань суд виходить з такого.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (у редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_4 до відповідача) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

Також, п.2 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 (у редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_4 до відповідача) запроваджено з 1 січня 2016 р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. №2503-XII.

Крім того, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 (у редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_4 до відповідача) установлено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України оформляється з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки.

У той же час, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 (у редакції, чинній на день судового розгляду справи) установлено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

Як зазначено у п.5 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України», затвердженого 25.03.2015 постановою Кабінету Міністрів України №302, паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Особам, які через свої релігійні переконання відмовляються від отримання такого паспорта, оформляється паспорт, що не містить безконтактного електронного носія.

Судом з'ясовано і сторонами не заперечується той факт, що ОСОБА_4 02.03.2016 звернулась до Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області з заявою про оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки та заборону передачі персональних даних до ЄДДР (вх.№2312/3-Ч).

На час судового розгляду справи припинено прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015.

Звідси, 02.03.2016 ОСОБА_4 на момент звернення до Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області з Заявою (вх.№2312/3-Ч) відповідно до приписів ч.1 ст.16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», п.5 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» мала право лише на отримання (оформлення) паспорту громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія.

Водночас, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 (у редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_4 до відповідача) передбачав можливість оформлення паспорта громадянина України з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки - до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою.

Відповідачем доведено, що на 02.03.2016 (день звернення ОСОБА_4 з заявою) Комунарський районний відділ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області був забезпечений матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено 25.03.2015 постановою Кабінету Міністрів України №302.

Зворотного позивач суду не довів, відомості, надані представником відповідача - не спростував.

Згідно з п.4 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України», затвердженого 25.03.2015 постановою Кабінету Міністрів України №302 (у редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_4 до відповідача), паспорт видається не пізніше ніж через 30 календарних днів з дня оформлення заяви-анкети для його отримання або не пізніше ніж через 10 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети для його термінового отримання.

Відповідно до пп.1 п.7 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №745), оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються: особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Як зазначено у п.1.1 «Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», затвердженого 13.04.2012 наказом МВС України №320, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02.07.2012 за №1089/21401 (надалі - «Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України»), цей Порядок розроблений відповідно до Законів України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII.

Особа, яка досягла 16-річного віку та не має паспорта громадянина України і реєстрації місця проживання, може одночасно подати заяви про видачу паспорта та про реєстрацію місця проживання (п.1.5 «Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України»).

Відповідно до п.1.3 «Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», затвердженого 13.04.2012 наказом МВС України №320 для оформлення паспорта особа подає: заяву про видачу паспорта (додаток 1) (далі - заява); свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см (фотокартки, що подаються для оформлення паспорта, мають бути виконані з одного негатива, із зображенням обличчя виключно анфас, без головного убору, виготовленими на тонкому білому або кольоровому фотопапері без кутика; для громадян, які постійно носять окуляри, обов'язкове фотографування в окулярах); платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита; довідку про реєстрацію особи громадянином України або свідоцтво про належність до громадянства України, а в необхідних випадках - інші документи, визначені статтею 5 Закону України "Про громадянство України" (за необхідності); паспорт громадянина України для виїзду за кордон - для громадян України, які постійно проживали за кордоном, після повернення їх на проживання в Україну; посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб). Оригінали документів повертаються особі після прийняття заяви до розгляду. У разі подання заяви до центру надання адміністративних послуг (далі - центр) адміністратор центру перевіряє відповідність копій оригіналам наданих заявником документів, належним чином завіряє копії та повертає оригінали документів заявнику. Територіальний підрозділ приймає рішення на підставі належним чином завірених копій наданих документів. У випадках неналежного оформлення документів або неналежної якості копій територіальний підрозділ приймає рішення про повернення центру наданих документів для усунення недоліків.

При цьому, Заява про видачу паспорта має певну, встановлену форму і є Додатком 1 до «Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України».

До суду не надано доказів подачі ОСОБА_4 до Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області документів, передбачених п.1.3 «Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», та заяви-анкети, передбаченої - п.4 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України», пп.1 п.7 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України».

Відтак, у Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області не було правових підстав для видачі ОСОБА_4 паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, чи то будь-якого іншого паспорту.

Сама по собі «Заява щодо оформлення паспорта громадянина України раніше встановленого зразка (1993 року) у формі книжечки; щодо заборони передачі персональних даних до ЄДДР, щодо заборони присвоєння УНЗР, будь-якого ідентифікатора», подана 02.03.2016 ОСОБА_4 до Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області у довільній формі - не є підставою для видачі паспорту будь-якого зразку (у тому числі і у вигляді книжечки).

Жодних документальних доказів того, що на час звернення ОСОБА_4 до Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області «… 16-ти річним особам видавався паспорт громадянина лише у вигляді пластикової картки типу ID-1, а усім іншим віковим категоріям громадян - паспорт у вигляді книжечки …», як то зазначено у позові - позивач до суду не надав.

Доводи щодо дискримінації громадян за релігійною чи віковою ознакою з боку Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області позивачем нічим не підтверджені, а тому не можуть бути взяті судом до уваги.

3. Вирішуючи питання про порушення Комунарським районним відділом у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області особистих немайнових прав ОСОБА_4, про які зазначено у позові, суд виходить з наступного.

Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.2 ст.32 Конституції України).

У ст.8 Конвенції про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06.07.2010 №2438VI, зазначено: «Будь-якій особі надається можливість: a) з'ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; b) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у статтях 5 і 6 цієї Конвенції; …».

Як зазначено у ч.1 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних», мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Так, абз.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» зазначена мета обробки персональних даних у Єдиному державному демографічному реєстрі: ідентифікація особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів.

Первинними джерелами відомостей про фізичну особу є: видані на її ім'я документи; підписані нею документи; відомості, які особа надає про себе (ч.4 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних»).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством (ч.5 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних»).

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.6 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних»).

Згідно п.5 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист персональних даних» підставами для обробки персональних даних є: необхідність виконання обов'язку володільця персональних даних, який передбачений законом.

У даному, конкретному, випадку - Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Позивачем документально не доведено порушення Комунарським районним відділом у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області особистих немайнових прав ОСОБА_4, обробки її персональних даних, поширення цих даних тощо.

Як зазначено у ст.35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. […] Ніхто не може бути увільнений від своїх обов'язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. […].

Оскільки відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України, то ані ОСОБА_4, ані ОСОБА_1 не можуть відмовитись від виконання обов'язку отримання ОСОБА_4 паспорту посилаючись на релігійні переконання.

Жодних виключень з цього обов'язку ані ст.35 Конституції України, ані ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» - не містять.

Згідно з ст.2 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» в Україні усі правовідносини, пов'язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України. Законодавство України про свободу совісті та релігійні організації складається з цього Закону та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Відтак, ст.3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» чітко визначено у чому полягає право на свободу совісті, яке не може зменшувати прав державних органів чи то впливати на виконання ними дискреційних повноважень.

У ст.4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» зазначено, що громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. В офіційних документах ставлення громадянина до релігії не вказується. Будь-яке пряме чи непряме обмеження прав, встановлення прямих чи непрямих переваг громадян залежно від їх ставлення до релігії, так само як і розпалювання пов'язаних з цим ворожнечі й ненависті чи ображання почуттів громадян, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом.

Як зазначено у ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Звідси, ОСОБА_4 може реалізовувати своє законне право на свободу совісті лише в межах, передбачених ст.35 Конституції України, Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та інших законодавчих актів України.

Виконання ОСОБА_4 свого обов'язку з отримання паспорту громадянина України повинно відбуватися (реалізовуватися) відповідно до вимог Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Жодних привілеїв, переваг, додаткових прав її релігійні переконання не надають.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (ч.2 ст.8 КАС України).

У п.125 Рішення Європейського суду з прав людини від 01.07.2014 по справі «S.A.S. проти Франції» (Заява №43835/11) зазначено: «… 125. Хоча релігійна свобода є передусім справою совісті кожної окремої людини, вона також означає право людини на свободу сповідувати свою релігію одноособово і приватно або спільно з іншими, прилюдно та у колі своїх одновірців. У статті 9 перелічені різні форми, в яких людина може реалізовувати право на сповідування своєї релігії або переконань - це можуть бути богослужіння, вчення, а також виконання та дотримання релігійних обрядів (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Cha'are Shalom Ve Tsedek проти Франції» [ВП], №27417/95, §73, ECHR 2000-VII, і згадане вище рішення у справі Leyla Sahin, § 105). Однак гарантії статті 9 не поширюються на кожну дію, на вчинення якої особу спонукає чи надихає релігія або переконання, і ця стаття не завжди гарантує особі право поводити себе у публічній сфері так, як приписує її релігія або переконання (див., наприклад, рішення у справі «Arrowsmith проти Сполученого Королівства, №7050/75, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року, DR 19; рішення у справі «Kalac проти Туреччини» від 1 липня 1997 року, §27, Reports of Judgments and Decisions 1997-IV; та згадане вище рішення у справі Leyla Sahin, §§105 і 121). […] 161. Суд нагадує, що загальна політика або заходи, які призводять до непропорційно серйозних негативних наслідків для певної групи людей, можуть вважатися дискримінаційними, навіть якщо вони не спрямовані конкретно проти цієї групи і не мають дискримінаційної мети (див., серед інших джерел, рішення у справі «D.H. та інші проти Чеської Республіки» [ВП], № 57325/00, §§ 175 і 184-185, ECHR 2007-IV). Але дискримінаційного характеру така політика чи заходи набувають лише у випадку, якщо вони не мають під собою «об'єктивних і достатніх підстав», тобто, якщо вони не служать досягненню «легітимної мети» або якщо не забезпечено «належного пропорційного співвідношення» між використовуваними засобами та поставленою метою (див. там само, § 196). …».

Крім того, у п.82 Рішення Європейського суду з прав людини від 15.01.2013 по справі «EWEIDA та інші проти Сполученого королівства» (Заяви №№48420/10, 59842/10, 51671/10 та 36516/10), зазначено: «… 82. Навіть якщо та чи інша віра досягає необхідного рівня переконливості та важливості, не можна сказати, що будь-яка дія, яка певним чином знайшла в ній натхнення чи мотивацію, або ж була вчинена під її впливом, становить «сповідування» віри. Так, наприклад, дії або бездіяльність, які безпосередньо не виражають відповідне переконання або які лише віддалено пов'язані з приписом віри, не підпадають під захист статті 9 § 1 (див. справи «Skugar та інші проти Росії», № 40010/04, ухвала щодо прийнятності від 3 грудня 2009 року, та, наприклад, «Arrowsmith проти Сполученого Королівства», звіт Комісії від 12 жовтня 1978 року, Decisions and Reports 19, p. 5; «C. проти Сполученого Королівства», звіт Комісії від 15 грудня 1983 року, DR 37, p. 142; «Zaoui проти Швейцарії», № 41615/98, ухвала щодо прийнятності від 18 січня 2001 року). Для того, щоб певна дія вважалася «сповідуванням» за змістом статті 9, вона має бути тісно пов'язана з релігією або переконанням. …».

У наведених позивачем місцях з Біблії відсутні прямі заборони у одержанні паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, який передбачений ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Відтак, судом не встановлено порушень ст.9 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 (ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997).

У відповідності зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду належних доказів порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів ОСОБА_4 у сфері публічно-правових відносин.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є не обґрунтованим і не підлягає задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище викладеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1 ст.87 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою (ч.1 ст.98 КАС України).

На підставі викладеного, ст.ст.11, 17, 71, 94, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС України.

Постанова суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 06.02.2017.

Суддя О.О. Прасов