Справа № 806/2563/16
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року м.Житомир справа № 806/2563/16

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Мазур О.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представник відповідача у судове засідання не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Народного депутата Верховної Ради України ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди та шкоди завданої здоров'ю, честі та гідності

встановив:

1 грудня 2016 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Народного депутата Верховної Ради України ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди та шкоди завданої здоров'ю, честі та гідності.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2016 року (суддя ОСОБА_2) відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

26 грудня 2016 року було проведено повторний автоматичний розподіл адміністративної справи №806/2563/16 у зв'язку із звільненням судді ОСОБА_2

Після проведення повторного автоматичного розподілу справу передано для розгляду судді Гуріну Д.М.

28 грудня 2016 року ухвалою суді Житомирського окружного адміністративного суду справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що він двічі 19 та 25 вересня 2016 року звертався з електронними зверненнями на електронні адреси, вказані на офіційному сайті Верховної Ради України: , , , до Народного депутата України ОСОБА_4. Згідно листа, отриманого позивачем з Апарату Верховної Ради від 22 вересня 2016 року його звернення від 19 вересня 2016 року було передано Народному депутату ОСОБА_4. Але не на одне із його звернень позивач так і не отримав відповіді. Просить зобов'язати відповідача Народного депутата України ОСОБА_4 розглянути звернення ОСОБА_1, неупереджено та об'єктивно, письмово вибачитися перед ОСОБА_1 за завдану шкоду, прийняти міри для усунення недоліків у своїй роботі. Стягнути з відповідача, Народного депутата України ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду та шкоду завдану його здоров'ю, його честі та гідності у розмірі 200000 грн 00 коп.

Під час розгляду справи, судом було з'ясовано у позивача зміст позовних вимог, оскільки при зверненні до суду із вказаним позовом позивач не зазначив дати своїх звернень до відповідача, на які просить зобов'язати відповідача надати відповідь. Позивач уточнив заявлені позовні вимоги, та зазначив, що просить суд зобов'язати відповідача надати йому відповідь на два останні його запити, а саме: від 19 та 25 вересня 2016 року.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог пояснив, що він шість разів звертався до відповідача із електронними запитами, однак відповіді не отримав, вважає, що така бездіяльність відповідача порушує його права, гарантовані Конституцією та Законами України, завдає йому моральної шкоди.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.32). 15 грудня 2016 року надіслав на адресу Житомирського окружного адміністративного суду заперечення проти позову, у яких проти заявлених вимог заперечував, з підстав, що викладені у запереченнях (а.с.11-15). Крім того у пункті 1 прохальної частини заперечень просив справу розглядати за його відсутності (а.с.15). В обґрунтування заперечень зазначив, що на звернення позивача від 19 та 25 вересня 2016 року ним направлено відповіді заявнику звичайним листом без повідомлення про вручення. Крім того зазначив, що 8 грудня 2016 року ним повторно направлено на адресу позивача лист з додатком, копією відповіді на його звернення від 19 вересня 2016 року та від 25 вересня 2016 року. Також відповідач вказав, що у разі необхідності народний депутат надсилає пропозиції, заяви та скарги громадян органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам, установам та організаціям, до повноважень яких входить розгляд звернень громадян чи вирішення порушених у них питань по суті. Про результати розгляду пропозицій, заяв та скарг громадян органи та посадові особи зобов'язані повідомити громадянина, від якого надійшло звернення, і народного депутата у терміни, встановлені Законом України «Про звернення громадян». Тобто, законодавець чітко визначив обов'язок народного депутата щодо розгляду звернень саме виборців та визначив повноваження народного депутата щодо вирішення порушених у них питань по суті. При цьому, законодавець зазначив, що такі повноваження народного депутата як «право законодавчої ініціативи», «запит депутата» та «звернення депутата» є виключними правами, а не обов'язками народного депутата України, а тому народного депутата неможливо зобов'язати ініціювати ті чи інші зміни до законодавчих актів, звернутися в установленому порядку із депутатським запитом чи депутатським зверненням. Так у запереченнях відповідачем зазначено, що він розглянув звернення громадянина ОСОБА_1 та надав відповіді, у яких зазначив, що пропозиції та зауваження, зазначені у зверненнях, прийняті ним до уваги та будуть враховані при подальшій роботі. Таким чином вимоги позивача вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 вересня 2016 року та 25 вересня 2016 року позивач звернувся з електронними зверненнями на електронні адреси, вказані на офіційному сайті Верховної Ради України: , , , до Народного депутата України ОСОБА_4 (а.с.5-6).

Згідно листа, отриманого ОСОБА_1 з Апарату Верховної Ради від 22 вересня 2016 року вбачається, що його звернення були передані Народному депутату ОСОБА_4 (а.с.7).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 24 Закону України від 17 листопада 1992 року №2790-ХІІ «Про статус народного депутата України» (далі - Закон України №2790-ХІІ) народний депутат зобов'язаний розглядати звернення виборців відповідно до вимог та в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян». Народний депутат розглядає всі одержані ним пропозиції, заяви та скарги виборців, узагальнює їх, за необхідності вносить відповідні пропозиції до Верховної Ради України та її органів, а також до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. У разі необхідності народний депутат надсилає пропозиції, заяви та скарги громадян органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам, установам та організаціям, до повноважень яких входить розгляд звернень громадян чи вирішення порушених у них питань по суті. Про результати розгляду пропозицій, заяв та скарг громадян органи та посадові особи зобов'язані повідомити громадянина, від якого надійшло звернення, і народного депутата у терміни, встановлені Законом України "Про звернення громадян".

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Судом встановлено, що 3 жовтня 2016 року за №04-17/16-1270 та 8 жовтня 2016 року за №04-17/16-1277 Народним депутатом України ОСОБА_4, були надані відповіді на запити ОСОБА_1 від 19 вересня 2016 року та від 25 вересня 2016 року, які були направлені на адресу позивача простою кореспонденцією (а.с.17-18).

Крім того, 8 грудня 2016 року відповідач повторно направив заявникові - громадянину ОСОБА_1 лист з копіями відповідей на його звернення від 19 вересня 2016 року та від 25 вересня 2016 року (а.с.16).

Позивач у судовому засіданні підтвердив, що отримав лист від 8 грудня 2016 року з копіями відповідей.

Отже, у судовому засіданні встановлено, що відповідач надав відповіді на звернення позивача.

Оскільки відповіді на звернення надіслані 3 жовтня 2016 року на звернення від 25 вересня 2016 року та 8 жовтня 2016 року на звернення від 19 вересня 2016 року, то відповідач надав відповідь на звернення позивача у строки передбачені статтею 20 Закону України від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР "Про звернення громадян".

Щодо змісту відповідей, то у них зазначено, що пропозиції та зауваження прийняті до уваги, у тому числі щодо електронних звернень до Президента України, та будуть враховані при подальшій роботі.

Виходячи зі змісту пункту 13 частини 1 статті 24 Закону України від 17 листопада 1992 року №2790-ХІІ народний депутат лише у разі необхідності вносить відповідні пропозиції до Верховної Ради України та її органів, органів державної влади, органам місцевого самоврядування; лише у разі необхідності надсилає звернення органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам, установам та організаціям, до повноважень яких входить розгляд звернень громадян чи вирішення порушених у них питань по суті.

При цьому такі повноваження народного депутата як депутатський запит, виступ із законодавчою ініціативою у Верховній Раді України та звернення депутата, що передбачені статтями 11, 16 Закону України №2790-ХІІ є правами, а не обов'язками народного депутата України.

Отже, відповідач розглянувши звернення позивача, виходячи з наданих законом повноважень надав відповіді по суті звернень позивача.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено, що ним не було допущено бездіяльності стосовно ненадання відповіді на звернення позивача від 19 вересня 2016 року та від 25 вересня 2016 року, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про зобов'язання надати відповідь на звернення та у задоволенні адміністративного позову повністю, оскільки решта позовних вимог є похідними від позовних вимог про зобов'язання надати відповідь на звернення.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 07 лютого 2017 р.