Справа № 816/2397/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

06 лютого 2017 рокум. ПолтаваСправа № 816/2397/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання - Петренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2016 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відпустки з 24.03.2016 строком на 14 календарних днів із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій, щодо ненадання відповіді на рапорт від 13.02.2016 та 11.03.2016 з приводу відмови у наданні додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 рік тривалістю 14 діб починаючи з 24.03.2016.

Ухвалою суду від 28 грудня 2016 року провадження у справі відкрито.

30 січня 2017 року до суду надійшло клопотання Головного Управління Національної поліції в Полтавській області про залишення позовної заяви без розгляду, що вмотивовано пропущенням строку звернення до суду з даними вимогами.

Сторони у судове засідання не з'явилися, надали клопотання про розгляд даної справи за їх відсутності.

Надаючи оцінку клопотанню відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд виходив з наступного.

Згідно з частиною першою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів конкретно визначеним строком. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Дані строки обмежують час, протягом якого вказані правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з частиною першою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою вказаної статті визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30 серпня 2006 року (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Суд зазначає, що у відповідності до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду розпочинається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для правильного вирішення питання про застосування строку звернення до суду потрібно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень були порушені права особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовними вимогами щодо визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відпустки з 24.03.2016 строком на 14 календарних днів із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій, щодо ненадання відповіді на рапорт від 13.02.2016 та 11.03.2016 з приводу відмови у наданні додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 рік тривалістю 14 діб починаючи з 24.03.2016.

Позивачем у адміністративному позові зазначено, що підставою для такого звернення являється те, що він звертався до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області із рапортами від 13.02.2016 та 11.03.2016 про надання додаткової оплачуваної відпустки за 2016 рік тривалістю 14 діб починаючи з 24.03.2016, проте відповідачем таку відпустку надано не було та не повідомлено письмово про відмову у наданні вищевказаної відпустки.

Таким чином, з тексту адміністративного позову слідує, що про бездіяльності відповідача щодо ненадання відпустки ОСОБА_1 з 24.03.2016 строком на 14 календарних днів із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій та щодо ненадання відповіді на рапорт від 13.02.2016 та 11.03.2016 з приводу відмови у наданні додаткової оплачуваної відпустки позивачу стало відомо після 24.03.2016.

Таким чином, про порушення свого права позивач дізнався ще у березні 2016 року.

Разом з тим, з даним адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду лише 27.12.2016, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно поважності причин пропуску позивачем надано пояснення, що лише після звернення позивача на Урядову гарячу лінію відповідачем надано письмову відповідь від 12.12.2016 за №Ф-86кц115/12/02-2016 про підстави відмови у наданні ОСОБА_1 відпустки з 24.03.2016 строком на 14 календарних днів із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій.

Надаючи оцінку такому обґрунтуванню, суд виходить з того, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Наданні відповіді позивачу 12.12.2016 за наслідками його звернення на Урядову гарячу лінію жодним чином не вплинуло на час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про не задоволення його рапорту щодо надання відпустки з 24.03.2016, щодо не надання відпустки з 24.03.2016 та щодо не надання йому відповіді на його рапорти про надання відпустки з 24.03.2016, оскільки після дати з якої він просив надати йому відпустку (24.03.2016) він продовжував проходити службу, відповідно знав про бездіяльність в частинні не надання відпустки з 24.03.2016 року та відповідно про не надання відповіді на рапорт у якому просив надати відпустку з 24.03.2016 року.

Жодних пояснень та доказів, які б підтверджували поважність причини пропуску позивачем строку звернення до суду, неможливості звернутись до суду з позовом у період з 24.03.2016 по 12.12.2016 матеріали адміністративного позову не містять та позивачем суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що шестимісячний строк звернення до суду з даними позовними вимогами позивачем пропущено безпідставно.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

На підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, оскільки ОСОБА_1 не зазначено обставин та не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом. А відтак поданий позов слід залишити без розгляду.

Керуючись статтею 99, пунктом 9 частини першої статті 155, частинами 3, 7 статті 160, статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали складено 07 лютого 2016 року.

Суддя І.Г. Ясиновський