Справа № 196/1126/16-а(2-а/196/57/2016)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2017 рокусправа № 196/1126/16-а(2-а/196/57/2016)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Мельника В.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року

у адміністративній справі № 196/1126/16-а(2-а/196/57/2016) за позовом адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області про визнання неправомірною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії і стягнути суму недоотриманої пенсії, внаслідок неправильного нарахування пенсійного забезпечення за період з 01 травня 2016 року по 31 жовтня 2016 року та у розмірі встановленому нормами чинного законодавства, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року відмовлено у задоволені адміністративного позову адвоката ОСОБА_1, поданого ним в інтересах ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області про визнання неправомірною бездіяльність, та про зобов'язання вчинити дії і стягнути суму недоотриманої пенсії, внаслідок неправильного нарахування пенсійного забезпечення за період з 01 травня 2016 року по 31 жовтня 2016 року у розмірі встановленому нормами чинного законодавства

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена позивачем по справі з підстав порушення норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного рішення у цій справі, у звязку з чим і просить її скасувати та прийняти нове рішення про задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що вирішуючи спір у цій справі по суті суд першої інстанції порушив конституційні норми, а саме: Конституцію України в якій державу Україна проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (ст. 1), визначено, що найважливішою соціальною цінністю в Україні є людина. її права і свободи, та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обовязком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений.

Зокрема, апелянт вказує, що суд першої інстанції визнавши доведення відповідачем правомірності своєї поведінки у відносинах з ОСОБА_2 щодо порядку і наслідків застосування положень ст.25 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" в чинній редакції, разом з тим не взяв до уваги вимоги ст.22 Конституції України, та ст.2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту», а також Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" від 25.03.1996 року, який є чинний до теперішнього часу, і дія якого поширюється саме на таких осіб як громадянин ОСОБА_2

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи внаслідок поранення, отриманого при виконанні інтернаціонального обовязку в Афганістані, та особою, яка мас право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів - інвалідів війни, що підтверджено копією посвідчення (а.с.9), та з 15 листопада 2013 року отримує пенсію по інвалідності, призначену йому відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" як інвалід війни з числа солдатів строкової служби 3 групи.

Вважаючи, що пенсія ОСОБА_2 обчислена та виплачується не в повному обсязі, адвокат ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 28 вересня 2016 року направив до Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області адвокатський запит щодо надання довідки розрахунку пенсійного забезпечення ОСОБА_2, у звязку з чим відповідачем в направленому на адресу позивача листі від 17.10.2016 року №4905/03/33 (а.с.7, 8) було наведено розрахунок пенсійної виплати ОСОБА_2, з обґрунтуванням його розміру положеннями чинного законодавства, та з зазначенням про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_2

30 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до УПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області із заявою про те, що йому не дораховується пенсійне забезпечення, а саме не в повному обсязі проводиться нарахування грошових виплат відповідно до вимог ст.25 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та просив привести його пенсійне забезпечення у відповідність до вказаної норми закону.

Листом УПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року П-19/16 ОСОБА_2 було надало роз'яснення про те, що для проведення перерахунку пенсії не має правових підстав, оскільки вона виплачується в розмірі, передбаченому чинним законодавством (а.с.5, 6).

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування та виплата ОСОБА_2 пенсії як інваліду війни проводиться у відповідності до вимог ст.ст.21, 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням вимог п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року №1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" (а.с.5-8, 14-18), якою визначено механізм обчислення пенсії, щодо якої виник спір, а вимоги ОСОБА_2 про здійснення йому відповідно до положень ст.25 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції станом на 25 березня 1996 року є безпідставними, оскільки вказана позивачем редакція цієї статті була змінена ще 04 квітня 2006 року та діє з 29 квітня 2006 року, а сам ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" як інвалід війни з числа солдатів строкової служби 3 групи лише з 15 листопада 2013 року.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що розрахунок розміру пенсійної виплати ОСОБА_2, здійснюється УПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області у відповідності до вимог ст.25 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції від 04 квітня 2006 року), згідно якої особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті І2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пенсії по інвалідності підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом, у звязку з чим дійшов правильного висновку про правомірність відмови відповідача в перерахунку пенсії ОСОБА_2 як інваліду війни III групи, оскільки пенсія ОСОБА_2 виплачується саме в розмірі, передбаченому чинним законодавством.

Судова колегія в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з положень ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а також наданого Конституційним Судом України у рішенні від 09 грудня 1999 року № 1-рп/99 офіційного тлумачення положення частини першої статі 58 Конституції України, відповідно до якого, дія нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набранні цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, суд першої інстанції визнавши за неможливе застосування до спірних правовідносин положень ст.25 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції станом на 25 березня 1996 року, яка змінена 04 квітня 2006 року та діє з 29 квітня 2006 року в іншій редакції, дійшов вірного висновку про правомірність відмови УПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області в перерахунку раніше призначеної ОСОБА_2 пенсії, яка обчислена йому та виплачується як інваліду 3 групи у розмірі, передбаченому чинним законодавством.

Враховуючи, що судом першої інстанції при повному встановленні обставин справи до спірних у цій справі правовідносин правильно застосовано норми матеріального права, а доводи апеляційної скарги позивача цих висновків суду першої інстанції не спростовують, судова колегія вважає за необхідне постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, судова колегія

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року залишити без змін

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, що визначені ст.212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов