Справа № 804/8300/16
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2017-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 січня 2017 р. Справа № 804/8300/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Ляшко О.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «Центральний ринок м.Дніпродзержинська» Дніпропетровської обласної спілки споживчих товариств до Головного спеціаліста відділу державної реєстрації Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради Дніпропетровської області державного реєстратора Рудь-Мірзахаятової Ольги Валентинівни, Камянської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов'язання вчинити дії, -
Дочірнє підприємство «Центральний ринок м.Дніпродзержинська» Дніпропетровської обласної спілки споживчих товариств (надалі по тексту - ДП «Центральний ринок м.Дніпродзержинська») 25 листопада 2016 року звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до головного спеціалісту відділу державної реєстрації Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради, Дніпропетровської області державного реєстратора Рудь-Мірзахаятової Ольги Валентинівни, Кам'янської міської ради, у якому з урахуванням уточнень від 12 грудня 2016 року просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Рудь-Мірзахаятової Ольги Валентинівни Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради, Дніпропетровської області індексовий номер 30253009 від 30 червня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), яким було зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна: прибудова до павільйону змішаної торгівлі нежитлового приміщення, загальною площею 27,6 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 за ОСОБА_3;
- зобов'язати внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості (записи) про скасування рішення державного реєстратора Рудь-Мірзахаятової Ольги Валентинівни, Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради, Дніпропетровська область індексовий номер 30253009 від 30 червня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), яким було зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна: прибудова до павільйону змішаної торгівлі нежитлового приміщення, загальною площею 27,6кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.
Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що при прийнятті рішення державним реєстратором не було надано і належної оцінки угоді від 20 грудня 1995 року про виділення частки з спільної власності ФГ «АРТА» в натурі і передачу її в приватну власність ОСОБА_3, а саме державний реєстратор не пересвідчився у тому, що виділене із вищезазначеного об'єкта нерухомості за угодою нерухоме майно дійсно належало на праві власності ФГ «АРТА», що це право було зареєстроване відповідно до діючого законодавства, а саме в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації, крім того рішення державним реєстратором було прийнято на підставі поданого ОСОБА_3 фальсифікованого документа про виникнення права власності (угода від 20 грудня 1995 року про виділення частки з спільної власності ФГ «АРТА» в натурі і передачу її в приватну власність ОСОБА_3.). Також позивач посилається на те, що до 29 грудня 1999 року зазначена будівля по АДРЕСА_1 окремої адресі не мала, згідно даних технічного паспорту (плану поверхів, оціночного акту, експлікації) від 28 жовтня 1983 року значилась як будівля Б-1, по вул.Больничній, 69, та мала назву «павільйон овочів», а відповідно до даних технічного паспорту виготовленого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації, станом на 26 січня 2000 року приміщення складу а-1 2-1, площею 26,5 кв.м. є самочинно зведеною прибудовою до будівлі складу літера А-1 , по АДРЕСА_1 право власності на яке належить Дніпропетровській обласній спілці споживчих товариств, а Свідоцтво про право власності видано на підставі рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради від 03 квітня 2000 року, Реєстраційний напис Дніпродзержинського бюро технічної інвентаризації від 07 квітня 2000 року записаний у реєстрову книгу №7 за реєстровим №445.
Представники сторін та третя осба в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Представник Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради 21 грудня 2016 року надав до суду заперечення проти позовних вимог, у яких, в тому числі, просив проводити розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи судом встановлено, що 15 серпня 2015 року о 10:05:02 державним реєстратором Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області Рудь-Мірзахаятовою О.В. було внесено запис про право власності за № 15184702 на підставі угоди б/н виданої 20 грудня 1995 року, видавник - Фермерське господарство «АРТА», акт виданий 14 вересня 2013 року, видавник - Інженер з інвентаризації нерухомого майна, технічний паспорт б/н, виданий 14 вересня 2013 року, видавник - ФОП ОСОБА_5, за рішенням державного реєстратора Рудь-Мірзахаятової О.В. Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради, Дніпропетровської області індексовий номер 30253009 від 30 червня 2016 року о 17:15:52 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), яким було зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна: прибудова до павільйону змішаної торгівлі нежитлового приміщення, загальною площею 27,6 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.
Відповідно до змісту наданої до матеріалів справи копії угоди про виділ частки із сумісної власності в натурі і передачу її у приватну власність від 20 грудня 1995 року, яка укладена у простій письмовій формі, судом встановлено, що ФГ «АРТА» виділило в натурі частину з загальної сумісної власності членів ФГ «АРТА» на користь ОСОБА_3 прибудоване до павільйону змішаної торгівлі нежитлове приміщення загальною площею 26,5 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Дане нежитлове приміщення належить ФГ «АРТА» на праві колективної власності на підставі рішення арбітражного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 1995 року по справі № 5/135.
Згідно ч.ч. 1-2 ст. 16 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 № 2009-XII, який втратив чинність на підставі Закону № 973-IV від 19.06.2003, проте його норми були чинними на момент виникнення спірних правовідносин (на момент укладання угоди від 20 грудня 1995 року), у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, можуть бути земля, жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, птиця, бджолосім'ї, посіви та посадки сільськогосподарських культур і насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція і доходи від її реалізації, транспортні засоби, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення для ведення селянського (фермерського) господарства і заняття підсобними промислами. Майно цих осіб належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не передбачено угодою між ними.
Частинами 2, 4 статті 17 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 № 2009-XII, який втратив чинність на підставі Закону № 973-IV від 19.06.2003, проте його норми були чинними на момент виникнення спірних правовідносин (на момент укладання угоди від 20 грудня 1995 року), селянське (фермерське) господарство має право продавати і передавати підприємствам, установам, організаціям і громадянам, обмінювати, здавати в оренду, надавати у тимчасове користування належне йому на праві власності майно. Майнові відносини селянського (фермерського) господарства регулюються цивільним законодавством.
У ч. 1 ст. 128 Цивільного кодексу Української РСР, який втратив чинність на підставі Кодексу № 435-IV від 16.01.2003, проте його норми були чинними на момент виникнення спірних правовідносин (на момент укладання угоди від 20 грудня 1995 року), визначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Відповідно до пп. б) п. 1.5 Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.95 № 56, який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 327 від 02.07.2012, проте його норми були чинними на момент виникнення спірних правовідносин (на момент укладання угоди від 20 грудня 1995 року), до об'єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться, в тому числі, нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках.
З огляду на викладене, право власності ФГ «АРТА» на нежитлове приміщення загальною площею 26,5 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, підлягало державній реєстрації та станом на момент укладення угоди від 20 грудня 1995 року не виникло, у зв'язку з чим, у ФГ «АРТА» були відсутні правові підстави для укладання вищезазначеної угоди у зв'язку з відсутністю предмету договору.
Частиною 1 статті 45 Цивільного кодексу Української РСР, який втратив чинність на підставі Кодексу № 435-IV від 16.01.2003, проте його норми були чинними на момент виникнення спірних правовідносин (на момент укладання угоди від 20 грудня 1995 року), було визначено, що недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.
Згідно ст. 47 Цивільного кодексу Української РСР, який втратив чинність на підставі Кодексу № 435-IV від 16.01.2003, проте його норми були чинними на момент виникнення спірних правовідносин (на момент укладання угоди від 20 грудня 1995 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР, який втратив чинність на підставі Кодексу № 435-IV від 16.01.2003, проте його норми були чинними на момент виникнення спірних правовідносин (на момент укладання угоди від 20 грудня 1995 року), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.
У п. 27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції № 20/5 від 03.03.2004, встановлено, що нотаріуси посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму. Відповідно до чинного законодавства обов'язковому нотаріальному посвідченню підлягають договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна.
У п. 30Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції № 20/5 від 03.03.2004, визначено, що угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. Такі документи нотаріус приймає лише при наявності відмітки (штампу) про реєстрацію відповідних прав та витягу про реєстрацію прав на нерухоме майно, який є невід'ємною частиною правовстановлювального документа.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що угода про виділ частки із сумісної власності в натурі і передачу її у приватну власність від 20 грудня 1995 року, яка укладена у простій письмовій формі, та за якою ФГ «АРТА» виділило в натурі частину з загальної сумісної власності членів ФГ «АРТА» на користь ОСОБА_3, а саме прибудоване до павільйону змішаної торгівлі нежитлове приміщення загальною площею 26,5 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, за своєю правовою природою є договором про відчуження нерухомого майна, який підлягав, як нотаріальному посвідченню, так і державній реєстрації, згідно вимог п. 27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, пп. б) п. 1.5 Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, що були чинними на момент укладання даної угоди.
Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 та постанова Верховного Суду України від 19 червня 2013 року по справі № 6-49ц13 роз'яснили, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма щодо визнання дійсним договору, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.
На підставі викладеного, суд вважає, що угода про виділ частки із сумісної власності в натурі і передачу її у приватну власність від 20 грудня 1995 року не є укладеною та не створює прав та обов'язків для сторін, у зв'язку з чим не може бути підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_3 на прибудоване до павільйону змішаної торгівлі нежитлове приміщення загальною площею 26,5 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Судом проаналізовано зміст постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року по справі № 804/4684/15 та встановлено, що судом не надавався аналіз обставин укладання та дійсності угоди про виділ частки із сумісної власності в натурі і передачу її у приватну власність від 20 грудня 1995 року та не надавався аналіз рішення Арбітражного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 1995 року по справі № 5/135.
З матеріалів справи судом встановлено, що 03 квітня 2000 року було видано Свідоцтво про право власності за Дніпропетровською обласною спілкою споживачів товариств «Облспоживспілка» на склад, який розташований в АДРЕСА_1, записаний у реєстрову книгу за № 7 за реєстровим № 445.
Земельна ділянка на якій розташовано зазначений об'єкт нерухомості знаходиться в постійному користуванні Дочірнього підприємства «Центральний ринок м.Дніпродзержинська» Дніпропетровської обласної спілки споживчих товариств. Земельний акт від 06 липня 1995 року виданий на підставі рішення Дніпродзержинської міської Ради народних депутатів від 21 червня 1995 року №166, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №67.
Відповідно до даних технічного паспорту виготовленого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації, станом на 26 січня 2000 року приміщення складу а-1 2-1, площею 26,5 кв.м. є самочинно зведеною прибудовою до будівлі складу літера А-1, по АДРЕСА_1, право власності на яке належить Дніпропетровській обласній спілці споживчих товариств.
З матеріалів справи судом встановлено, що адреса АДРЕСА_1 була присвоєна павільйону змішаної торгівлі тільки листом №7и-17/112 від 29 грудня 1999 року виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради на підставі звернення КП «Центральний ринок» та розпорядження міського голови від 09 лютого 1998 року №98-р «Про делегування питання присвоєння поштових адрес» поштова адреса АДРЕСА_1 була присвоєна КП «Центральний ринок» та спорудам, які знаходяться на території ринку, в тому числі Павільйону змішаної торгівлі: АДРЕСА_1.
Згідно Довідки ДП «Центральний ринок м. Дніпродзержинська», склад (павільйон змішаної торгівлі) розташований за адресою: АДРЕСА_1 (м.Дніпродзержисньк) передано та обліковується на балансі за Довідки ДП «Центральний ринок м. Дніпродзержинська».
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»від 01.07.2004 № 1952-IV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Частиною 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»від 01.07.2004 № 1952-IV, державний реєстратор:
1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;
відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме майно;
наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;
2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;
3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.
Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;
4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;
5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав;
6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;
7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);
8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;
9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;
10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Згідно вимог п.53 Порядкудержавної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об'єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв'язку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подаються:
1) копія примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно;
2) оголошення про втрату документа у друкованих засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження або місцевої чи регіональної сфери розповсюдження за місцезнаходженням нерухомого майна, в якому повинні бути зазначені назва документа, його номер і дата видачі, на чиє ім'я виданий, яким органом (крім випадків пошкодження чи зіпсування документа).
Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав в інформаційних системах, державна реєстрація прав в яких здійснювалася до 1 січня 2013 р., або на паперових носіях інформації, ведення яких здійснювалося підприємствами бюро технічної інвентаризації.
З наявних матеріалів справи та пояснень представника Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради судом встановлено, що відповідачами не було надано до суду доказів витребування державним реєстратором, при вчиненні оскарженого рішення суб'єкта владних повноважень, документального підтвердження виникнення у ФГ «АРТА» права власності на нежитлове приміщення загальною площею 26,5 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а також не встановлено обставин реєстрації права власності на дане майно за позивачем
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність рішення державного реєстратора Рудь-Мірзахаятової Ольги Валентинівни Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради, Дніпропетровської області індексовий номер 30253009 від 30 червня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), яким було зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна: прибудова до павільйону змішаної торгівлі нежитлового приміщення, загальною площею 27,6 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.
Відповідно до пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (далі - Порядок ведення Державного реєстру), державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
У результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав.
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Частинами 1-2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправним та скасування оскарженого рішення державного реєстратора і зобов'язання внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про скасування такого рішення державного реєстратора.
Відповідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 88, 94, 128, 155, 158-163, 167, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Адміністративний позов Дочірнього підприємства "Центральний ринок м. Дніпродзержинська" Дніпропетровської обласної спілки споживчих товариств - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Рудь-Мірзахаятової Ольги Валентинівни Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради, Дніпропетровської області індексовий номер 30253009 від 30 червня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), яким було зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна: прибудова до павільйону змішаної торгівлі нежитлового приміщення, загальною площею 27,6 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.
Зобов'язати внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості (записи) про скасування рішення державного реєстратора Рудь-Мірзахаятової Ольги Валентинівни, Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради, Дніпропетровська область індексовий номер 30253009 від 30 червня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), яким було зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна: прибудова до павільйону змішаної торгівлі нежитлового приміщення, загальною площею 27,6кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кам'янської міської ради судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок).
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.Б. Ляшко