Справа № 806/1149/16
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року Житомир справа № 806/1149/16

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шимоновича Р.М., суддів: Семенюка М.М., Черноліхова С.В.,

секретар судового засідання Захарченко О.Є., Духновська В.О., Бондаренко Д.О.,

за участю: позивача та його представника,

представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Держземагенства України, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, відділу Держгеокадастру у Радомишильському районі Житомирської області, відділу Держземагенства у Радомишльському районі Житомирської області, голови комісії з реорганізації Держземагентства України ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення 10000.00 грн. моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ голови комісії з реорганізації Держземагентства України ОСОБА_2 від 30.05.2016 № 46-кт/а "Про звільнення ОСОБА_1А.";

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу Держземагентства у Радомишльському районі Житомирської області з 30.05.2016;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області з 30.05.2016;

- стягнути з відділу Держземагентства у Радомишльському районі Житомирської області середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з відділу Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути із Держземагентства України моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваний наказ прийнято відповідачем з порушенням вимог трудового законодавства за відсутності правових підстав для звільнення. Стверджує, що відповідачі своїми діями завдали моральних страждань, залишивши його без засобу для існування та нормальних життєвих звязків. Крім того, як на окрему підставу протиправності спірного наказу зазначає, що відповідачем протиправно прийнято накази про призначення ОСОБА_3 головою комісії з реорганізації відділу Держземагентства у Радомишльському районі Житомирської області.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідачів - Держземагентства України, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях і поясненнях.

Представник відділу Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області у судове засідання не прибув, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи без його участі.

Вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 2001 року працював в начальником Радомишльського районного відділу земельних ресурсів Житомирської області, з 2012 року обіймав посаду начальника відділу Держземагентства у Радомишльському районі (а.с. 142-145).

Наказом Держземагентства України від 30.05.2016 № 46-кт/а звільнено ОСОБА_1 з посади начальника відділу Держземагентства у Радомишльському районі Житомирської області у звязку з реорганізацією державного органу, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" (а.с. 12).

Не погодившись із звільненням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступних мотивів.

Щодо доводів позивача про протиправність наказів з приводу призначення ОСОБА_3 головою комісії з реорганізації відділу Держземагентства у Радомишльському районі Житомирської області.

Встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 5 утворено, як юридичні особи публічного права, територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізовано відділ Держземагентства у Радомишльському районі, шляхом його приєднання до відділу Держгеокадастру у Радомишльському районі.

Відповідно до пункту 17 Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 N 1074, у разі функціонування в органі виконавчої влади територіальних органів:

міністр, керівник іншого центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, у десятиденний строк з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України про припинення органу виконавчої влади вносить Кабінетові Міністрів України подання про реорганізацію або ліквідацію територіальних органів із статусом юридичної особи публічного права (далі - територіальні органи);

міністр, керівник центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного міністра, керівник іншого центрального органу виконавчої влади у десятиденний строк з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України про припинення відповідного органу виконавчої влади приймає в установленому порядку за погодженням з Кабінетом Міністрів України (а керівник центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного міністра, також за погодженням з таким міністром) рішення про реорганізацію або ліквідацію територіальних органів, які не мають статусу юридичної особи.

Голова комісії з припинення органу виконавчої влади після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про припинення територіальних органів утворює відповідні комісії, затверджує їх голів та визначає строк проведення реорганізації або ліквідації.

Головою комісії з припинення територіального органу призначається керівник або заступник керівника такого органу, який затверджує її персональний склад.

У разі звільнення керівника територіального органу, що припиняється, та його заступників головою комісії з припинення такого органу затверджується керівник утвореного територіального органу або територіального органу, до якого переходять права та обов'язки територіального органу, що припиняється, або його заступник.

Із аналізу наведених правових норм слідує, що головою комісії з припинення територіального органу може бути або керівник, або заступник керівника такого органу.

На виконання зазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 5, комісією з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України прийнято наказ від 18.01.2016 № 4 "Про реорганізацію відділу Держземагентства у Радомишльському районі Житомирської області", яким призначено головою комісії з реорганізації відділу Держземагентства у Радомишльському районі Житомирської області ОСОБА_3

На момент призначення головою комісії з реорганізації відділу Держземагентства у Радомишльському районі Житомирської області, ОСОБА_3 перебувала на посаді заступника начальника відділу - завідувача сектору державного земельного кадастру відділу Держгеокадастру у Радомишльському районі, згідно наказу Держгеокадастру № 14-то від 06.01.2016.

З 12.01.2016 наказом Держгеокадастру № 22-то на ОСОБА_3 покладено виконання обовязків начальника відділу Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку про дотримання Державним агентством земельних ресурсів України приписів Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 N 1074, при призначенні головою комісії з реорганізації відділу Держземагентства у Радомишльському районі Житомирської області ОСОБА_3, а тому не приймає до уваги доводи позивача про протиправність наказу Держземагентства від 18.01.2016 № 4.

Зясовуючи наявність правових підстав для звільнення позивача, судом встановлено наступне.

Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу".

За визначенням статті 2 Закону України "Про державну службу":

посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов'язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону;

рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу;

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Так, частиною першою статті 87 Закону України "Про державну службу" передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу", процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Згідно зі частинами першою-третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

У ході судового розгляду справи зясовано, що 02.02.2016 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області начальнику відділу Держземагентства у Радомишльському районі Житомирської області - ОСОБА_1 направлено факсограму, у якій останньому запропоновано прибути 03.02.2016 на 11:00 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у звязку з виробничою необхідністю (а.с. 69).

03.02.2016 посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області складено акт про те, що ОСОБА_1 не зявився на 11:00 03.02.2016 для підписання попередження про вивільнення із запропонованою посадою головного спеціаліста відділу обліку земель та аналізу земельно-кадастрової інформації управління державного земельного кадастру Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (а.с. 70).

14.03.2016 позивач був ознайомлений із попередженням про вивільнення, у якому у звязку з реорганізацією йому запропоновано для подальшого працевлаштування в Головному управлінні Держгеокадастру у Житомирській області вакантні посади:

головного спеціаліста відділу державної землевпорядної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області;

головного спеціаліста управління відділу документального, господарського та організаційного забезпечення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області;

головного спеціаліста відділу обліку земель та аналізу земельно-кадастрової інформації управління державного земельного кадастру Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Позивач відмовився від переведення на запропоновані посади.

На переконання відповідача, ним повністю дотримано процедуру вивільнення працівника, проте, суд не погоджується із правовою позицією останнього, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 36 Кодексу законів про працю України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті19 постанови "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 N 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Тобто, звільнення, у звязку з реорганізацією державного органу, може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. В іншому випадку - дія трудового договору працівника продовжується.

Як уже встановлено судом, відділ Держземагентства у Радомишльському районі Житомирської області було реорганізовано та приєднано до відділу Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області, таким чином утворено відділ Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області.

У ході судового розгляду справи зясовано та не заперечувалось сторонами, що посада позивача не скорочувалась, а існування обставин, вказаних в частині третій статті 36 Кодексу законів про працю України (скорочення чисельності або штату працівників) відповідачем не доведено, відповідно, припинення дії трудового договору ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", - є незаконним.

Не витримують жодної критики доводи відповідачів, що посада начальника відділу Держгеокадасту у Радомишльському районі не була запропонована позивачеві у звязку з тим, що призначення начальника управління (відділу) здійснюється за пропозицією начальника Головного управління Держгеокадастру в області та за погодженням з Віце-премєр-міністром України - Міністром регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Так, відповідно до пункту 9 Положення про Управління (Відділ) Держгеокадастру у районі, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.02.2015 № 14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2015 за № 179/26624 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), управління (Відділ) очолює начальник, який призначається на посаду Головою Держгеокадастру за пропозицією начальника Головного управління Держгеокадастру в області та за погодженням з Віце-премєр-міністром України - Міністром регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та звільняється з посади Головою Держгеокадастру.

Кандидатура на посаду начальника Управління (Відділу) погоджується з головою відповідної місцевої державної адміністрації.

Начальник Управління (Відділу) має заступників, які призначаються на посаду Головою Держгеокадастру за погодженням з Віце-премєр-міністром України - Міністром регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та звільняється з посади Головою Держгеокадастру.

Проте, приписи даного Положення стосуються виключно осіб, які вперше претендують на посаду начальника або заступника начальника відділу.

Відповідачем залишено поза увагою приписи статті 41 Закону України "Про державну службу", відповідно до якої, державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивача було звільнено з порушенням вимог Закону України "Про державну службу", Кодексу законів про працю України, оскільки останньому не було запропоновано рівнозначну посаду - начальника відділу Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області та за відсутності обставин, вказаних в частині третій статті 36 Кодексу законів про працю України (скорочення чисельності або штату працівників).

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 є незаконним, оскільки проведено відповідачем без визначених законом підстав і в порушення установленого порядку вивільнення працівника, а тому наказ голови комісії з реорганізації Держземагенства України ОСОБА_2 від 30.05.2016 № 46-кт/а є протиправним і підлягає скасуванню, а позов у цій частині задоволенню.

Стосовно позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд зазначає слідуюче.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У відповідності до пунктів 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП). Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому, повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця. Виходячи із положень трудового законодавства незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство. Проте, така підстава у даному випадку відсутня.

Отже, при вирішенні питання щодо поновлення позивача на роботі, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 повинен бути поновлений на посаді з якої він незаконно звільнений, а саме: на посаді начальника відділу Держземагенства у Радомишльському районі Житомирської області з 30.05.2016.

З огляду на що, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області.

Згідно зі частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзац 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункт 8 Порядку).

Згідно абзацу 3 пункту 8 Порядку, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства.

Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області від 09.09.2016 № 9-619-99.9-2406/0/2-16, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 103,64 грн.

Зважаючи на викладене, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 17204,24 грн. Указана сума утворюється шляхом множення кількості днів вимушеного прогулу (166 робочих днів з 31.05.2016 по 25.01.2017) на розмір середньоденного заробітку (103,64 грн).

Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку, суд зазначає, що Держгеокадастр є розпорядником бюджетних коштів, за рахунок яких утримуються його територіальні органи. А тому суд, з урахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 294-р "Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача буде стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме з Держгеокадастру.

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Так, відповідно до частин другої, третьої статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

Суд погоджується з доводами позивача про те, що незаконним звільненням йому було заподіяно моральних страждань, він відчував психологічний дискомфорт і нервову напругу внаслідок незаконного звільнення з посади, був позбавлений заробітку як основного джерела засобів існування своєї сім'ї. Суд наголошує, що жодна людина із звичайною сприйнятливістю не може залишатись байдужою, дізнавшись про своє звільнення та відсутність можливості забезпечувати свою сімю.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає достатньою для відшкодування моральної шкоди суми в розмірі 1000,00 грн.

Враховуючи зазначене, позов ОСОБА_4 необхідно задовольнити частково.

Згідно пункту 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Таким чином, постанову суду в частині поновлення позивача на посаді слід допустити до негайного виконання.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити чатсково.

Визнати протиправним та скасувати наказ голови комісії з реорганізації Держземагенства України ОСОБА_2 від 30.05.2016 № 46-кт/а "Про звільнення ОСОБА_1А.".

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу Держземагенства у Радомишльському районі Житомирської області з 30.05.2016.

Стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.05.2016 по 25.01.2017 в сумі 17204,24 грн.

Стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_1 1000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу Держземагенства у Радомишльському районі Житомирської області з 30.05.2016 та стягнення з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Р.М.Шимонович

Судді М.М. Семенюк

ОСОБА_5

Повний текст постанови виготовлено: 01 лютого 2017 р.