Справа № 802/1740/16-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/1740/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Коробчинського В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ( далі - позивач, ФОП ОСОБА_3 ) з адміністративним позовом до управління Держпраці у Вінницькій області ( далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем проведено перевірку додержання ФОП ОСОБА_3 законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка здійснена, на думку позивача, з порушеннями вимог діючого законодавства, а висновки, викладені в акті перевірки, не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач заперечує, що ОСОБА_4 перебував з ним в трудових відносинах, зазначає, що останній 18.08.2016 лише ознайомлювався з роботою, яку він міг би виконувати в разі працевлаштування, проте останнього не відбулось, а тому висновки акту позапланової перевірки №02-01-12/747 від 23.09.2016 щодо допущення ФОП ОСОБА_3 порушень ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці", ч. 3 ст. 24, ч. 1 ст. 94, ч. 1 ст. 116, ст. 253 КЗпП України є безпідставними. В зв'язку з чим, позивач вважає, винесену 12.10.2016 Управлінням Держпраці у Вінницькій області постанову про накладення на ФОП ОСОБА_3 штрафу в сумі 43500 грн. протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив адміністративний позов задовольнити. Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні 20.12.2016 також підтримав адміністративний позов, надав пояснення зміст яких ідентичний викладеному в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись як на правомірність проведення перевірки (наявність підстав для її проведення та дотримання процедури проведення перевірки), так і на правомірність винесеної постанови. Зазначив, що твердження позивача про те, що ОСОБА_4 не працював у ФОП ОСОБА_3 не відповідає дійсності, оскільки такі твердження спростовуються наданими позивачем письмовими поясненнями від 18.08.2016 та прийнятим Вінницькою ОДПІ протоколом про адміністративне правопорушення №2 від 18.08.2016. Виходячи з викладеного, представник відповідача вважає, що постанову про накладення штрафу винесеною правомірно, а тому просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, пояснення позивача ОСОБА_3, показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив таке.

23 вересня 2016 року головним державним інспектором Управління Держпраці у Вінницькій області ОСОБА_7 проведена позапланова перевірка додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування у ФОП ОСОБА_3

Дана перевірка була проведена відповідно до наказу Управління Держпраці у Вінницькій області від 21.09.2016 №734-о (а.с. 47), який винесений на підставі доручення Держпраці та листа Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 22.08.2016 №32635/10/02-28-13-05 на адресу Управління Держпраці у Вінницькій області, із змісту якого слідує, що ФОП ОСОБА_3 при здійсненні підприємницької діяльності використовував працю неоформленого найманого працівника ОСОБА_4, в зв'язку з чим на ФОП ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за неутримання та неперерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб (а.с. 42).

За результатами проведеної позапланової перевірки управлінням Держпраці у Вінницькій області складено акт перевірки №02-01-12/747 від 23.09.2016, згідно якого встановлено, що позивачем допущено порушення вимог ч. 1 ст. 24, ч. 1 ст. 94, ч. 1 ст. 116, ст. 253 КЗпП України, а також ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" ( а.с. 8 - 17 ).

На підставі акту перевірки відповідач, керуючись підпунктом 54 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. №96, та ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України, винів постанову від 12 жовтня 2016 року №02-01-12/747-326 про накладення на ФОП ОСОБА_3 штрафу в сумі 43500 грн. ( а.с. 7 ).

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керувався таким.

Відповідно до ст.39 Закону України "Про охорону праці" посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, мають право: безперешкодно відвідувати підконтрольні підприємства (об'єкти), виробництва фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та здійснювати в присутності роботодавця або його представника перевірку додержання законодавства з питань, віднесених до їх компетенції; одержувати від роботодавця і посадових осіб письмові чи усні пояснення, висновки експертних обстежень, аудитів, матеріали та інформацію з відповідних питань, звіти про рівень і стан профілактичної роботи, причини порушень законодавства та вжиті заходи щодо їх усунення; видавати в установленому порядку роботодавцям, керівникам та іншим посадовим особам юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевим державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування обов'язкові для виконання приписи (розпорядження) про усунення порушень і недоліків в галузі охорони праці, охорони надр, безпечної експлуатації об'єктів підвищеної небезпеки; притягати до адміністративної відповідальності працівників, винних у порушенні законодавства про охорону праці.

Згідно зі ст.259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів встановлений відповідним Порядком, який затверджений Наказом Міністерства соціальної політики України №390 від 02 липня 2012 року (далі - Порядок №390) та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 30.07.2012 №1291/21603.

У відповідності до п.1 вищевказаного Порядку останній встановлює процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці (далі - Держпраці України) та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року №1985-IV, та №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року №1986-IV, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року №1059 "Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб'єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)", Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №386.

Згідно з п.2 Порядку право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Пунктом 3 Порядку передбачено, що Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України „Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнобов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

Пунктом 4 Порядку визначено, що Інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку.

Судом встановлено, що перевірка проведена відповідно до наказу Управління Держпраці у Вінницькій області від 21.09.2016 №734-о (а.с. 47), який винесений на підставі доручення Держпраці, п.8.3.7 Наказу Держпраці від 04.12.2015 №157 "Про виконання рішення колегії Держпраці від 26.11.2015", п. 5.1 Наказу управління Держпраці у Вінницькій області №149-о від 30.12.2015 та листа Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 22.08.2016 №32635/10/02-28-13-05 на адресу Управління Держпраці у Вінницькій області, із змісту якого слідує, що ФОП ОСОБА_3 при здійсненні підприємницької діяльності використовував працю неоформленого найманого працівника ОСОБА_4, в зв'язку з чим на ФОП ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за неутримання та неперерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб (а.с. 42, 47 - 51).

Інспектору, який проводив перевірку, виписано направлення на перевірку №3225 від 21.09.2016 (а.с. 32).

Пунктом 8.3.7 рішення колегії Держпраці, затвердженого Наказом Держпраці від 04.12.2015 №157, встановлено, що територіальні органи Держпраці України зобов'язано проводити перевірки дотримання суб'єктами господарювання законодавства про працю неповнолітніх, легалізації трудових відносин та заборгованості з виплати заробітної плати в ході кожної перевірки, проведеної державними інспекторами з питань праці, незалежно від її характеру (планова чи позапланова).

В п.7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України №96 від 11.02.2015, передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

У відповідності до п.п.23 п.11 Положення Голова Держпраці: дає у межах повноважень обов'язкові до виконання державними службовцями і працівниками апарату Держпраці, її територіальними органами доручення.

Згідно з п. 12 вказаного Положення для погодженого вирішення питань, що належать до компетенції Держпраці, обговорення найважливіших напрямів її діяльності у Держпраці може утворюватися колегія. Рішення колегії можуть бути реалізовані шляхом видання відповідного наказу Держпраці.

Отже, для територіального органу Держпраці - управління Держпраці у Вінницькій області накази вищестоящого органу є обов'язковими та підлягають виконанню, що, в свою чергу, свідчить про правомірність призначення відносно ФОП ОСОБА_3 позапланової перевірки з питань дотримання вимог законодавства про працю.

Щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови 02-01-12/747-326 від 12 жовтня 2016 року, суд зазначає таке.

Як вказує відповідач, в ході проведення перевірки виявлено факт порушення ФОП ОСОБА_3 вимог ч. 3 ст. 24, ч. 1 ст. 94, ч. 1 ст. 116, ст. 253 КЗпП України.

Так, згідно акту перевірки позивач здійснив фактичний допуск найманого працівника ОСОБА_4 до роботи без укладення трудового договору та повідомлення органи ДФС про укладання такого договору; ОСОБА_4 не була нарахована та виплачена заробітна плата за виконану роботу з 16.08.2016 по 18.08.2016; не було здійснено нарахування та виплата звільненому працівнику ОСОБА_4 всіх належних коштів. Крім того, встановлено порушення позивачем вимог ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці", оскільки позивач не забезпечив достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці.

Суд критично оцінює зазначені висновки управління Держпраці у Вінницькій області з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України регламентовано, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адмініструванням єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.29 Закону України "Про оплату праці" при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України "Про оплату праці" при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку (ч.2 ст.30 вказаного Закону).

Статтею 35 Закону України «Про оплату праці» визначено, що контроль за додержанням законодавства про оплату праці здійснюють: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю; органи доходів і зборів. Зазначені державні органи мають право одержувати від суб'єктів господарювання та найманих ними осіб інформацію, документи і матеріали та відвідувати місця здійснення господарської діяльності під час виконання трудової функції такими найманими особами.

Відповідно до Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.11р. N 386/201, Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням, законодавства про працю та зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 4 вказаного Положення передбачено, що Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (далі - роботодавці) законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій, пільг для працівників, які поєднують роботу з навчанням, дотримання трудової дисципліни, умов праці жінок, молоді, інвалідів, надання пільг і компенсацій за важкі та шкідливі умови праці, забезпечення спеціальним одягом і спеціальним взуттям, засобами індивідуального захисту, мийними засобами, молоком і лікувально-профілактичним харчуванням; проведення обов'язкових медичних оглядів працівників певних категорій; дотримання режимів праці та інших норм законодавства.

Згідно з п. 6 Порядку № 390 перевірка складається з таких етапів: робота з документами, наданими суб'єктами господарювання на вимогу Інспектора; оформлення документів за результатами перевірки; ознайомлення суб'єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки.

З отриманих в судовому засіданні пояснень представника управління Держпраці у Вінницькій області судом встановлено, що позиція відповідача щодо здійснення ФОП ОСОБА_3 торгівлі спортивним взуттям в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться в АДРЕСА_1, на ринку "Центральний", з використанням праці неоформленого найманого працівника ОСОБА_4, ґрунтується на відомостях зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення №2 від 18.08.2016 ( а.с. 43 ), за наслідком розгляду якого рішенням Вінницького міського суду Вінницької області №127/20868/16-п від 15.11.2016 позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення ( а.с. 44 ), а також на письмових поясненнях ФОП ОСОБА_3 від 18.08.2016 та 23.09.2016 ( а.с. 45, 33).

Зі змісту зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення №2 від 18.08.2016 вбачається, що останній складений головним державним податковим ревізор-інспектором Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_5 в присутності свідка ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_3, який відмовився від його підписання.

Для з'ясування всіх обставин справи в судове засідання для допиту в якості свідка викликався ОСОБА_9, який в протоколі про адміністративне правопорушення №2 від 18.08.2016 вказаний як свідок, проте в судові засідання останній не з'явився.

Разом з тим, в судовому засіданні в якості свідка був допитаний головний державний податковий ревізор-інспектор Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_5, який по суті спірних правовідносин пояснив, що на адресу контролюючого органу надійшла скарга від громадянина ОСОБА_10 на ФОП ОСОБА_3, в якій стверджувалось, що останній при здійснені підприємницької діяльності нагрубив громадянину ОСОБА_10, а також зазначалось, що ФОП ОСОБА_3 використовує працю неоформленого найманого працівника.

В зв'язку з отриманою інформацією, керуючись приписами пп. 80.2.7 п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України, на підставі відповідного рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, перевіряючими було здійснено фактичну перевірку підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3

Так, під час виходу на місце проведення перевірки 17.08.2016 перевіряючими встановлено, що ФОП ОСОБА_3 працював один. Однак, на наступний день - 18.08.2016, при повторному виході на місце перевірки, зафіксовано, що громадянин ОСОБА_4 допомагав ФОП ОСОБА_3 розкладати товар. При цьому жодного документу, який би підтвердив офіційне працевлаштування найманого працівника ФОП ОСОБА_3 перевіряючим не зміг пред'явити, в зв'язку з чим відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення №2. Також свідок зазначив, що громадянин ОСОБА_4 відмовився від надання будь-яких пояснень щодо того, що він робив у ФОП ОСОБА_3 Крім того, від надання будь - яких пояснень відмовився і свідок ОСОБА_9, який покинув місце перевірки до її закінчення.

Додатково ревізор-інспектор зауважив, що в подальшому, а саме в період з 19 по 21 серпня 2016 року, громадянин ОСОБА_4 на об'єкті перевірки не з'являвся.

З метою допиту в судовому засіданні в якості свідка зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення, а також в акті перевірки, як неоформленого найманого працівника, громадянина ОСОБА_4, судом у представників сторін були витребувані ідентифікаційні дані зазначеної особи.

Проте, позивач в судовому засіданні зазначив, що даний громадянин підійшов до нього в магазин з запитанням чи можливо буде працевлаштуватись на роботу, в зв'язку з чим попросив пояснити в чому вона буде полягати. За даних обставин позивач запропонував громадянину ОСОБА_4 наочно подивитись на зміст та обсяг робіт, які йому потрібно буде виконувати у випадку працевлаштування. Проте, оцінивши об'єм запропонованих робіт, ОСОБА_4 відмовився від працевлаштування, таким чином угода між ним та ОСОБА_4 щодо роботи не була досягнута, а тому трудовий договір не укладався.За наведених обставин позивач пояснив, що не володіє інформацією про ідентифікаційні дані вищезгаданої особи, оскільки не мав з останнім трудових та будь-яких інших відносин. При цьому наголосив, що інформація, наведена в його письмових поясненнях, є недостовірною, та написана ним за вказівкою перевіряючих, у зв'язку з його юридичною необізнаністю.

Присутні в судовому засіданні представник відповідача, ревізор - інспектор управління Держпраці ОСОБА_7, а також головний державний податковий ревізор - інспектор ОСОБА_5, який був допитаний як свідок, також не змогли надати суду інформацію, яка б змогла допомогти ідентифікувати зазначеного в акті та протоколі як неоформленого найманого працівника ОСОБА_4, в зв'язку з чим суд позбавлений можливості отримати у останнього пояснення щодо окреслених в акті перевірки та протоколі про адміністративне правопорушення подій.

Крім того, надаючи оцінку посиланням відповідача на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2016, прийняте в справі №127/20868/16-п (3/127/6331/16), яким визнано винним ФОП ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 41 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500,00 грн. суд зважає на наступне.

Так, зміст вказаної постанови свідчить про її ухвалення в порядку письмового провадження за відсутності ФОП ОСОБА_3 При цьому, в судовому засіданні позивач наголосив про необізнаність з приводу існування вказаного судового рішення. В свою чергу відповідач в судовому засіданні також не зміг надати суду доказів на підтвердження набрання постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2016 №127/20868/16-п (3/127/6331/16) законної сили.

Таким чином, відомості висвітлені в рішенні Вінницького міського суду від 15.11.2016 в справі №127/20868/16-п (3/127/6331/16) при розгляді даної адміністративної справи не можуть бути враховані, оскільки відсутні докази в підтвердження набрання ним законної сили.

Отже, підсумовуючи встановлені фактичні обставини справи суд констатує, що висновки викладені в акті позапланової перевірки №02-01-12/747 від 23.09.2016 щодо допущення ФОП ОСОБА_3 порушень ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці", ч. 3 ст. 24, ч. 1 ст. 94, ч. 1 ст. 116, ст. 253 КЗпП України є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не підтверджені достовірними доказами.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку управлінням Держпраці у Вінницькій області застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу щодо ФОП ОСОБА_3, вина якого в судовому засіданні відповідачем не доведена, інкриміновані позивачу в акті перевірки порушення не вбачаються з встановлених судом фактичних обставин справи та не доводяться належними та допустимими доказами.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами управління Держпраці у Вінницькій області № 02-01-12/747-326, винесену 12 жовтня 2016 року щодо фізичної особи - підприємця ОСОБА_3.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна