Справа № 808/1974/14
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року м. Київ К/800/6924/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Голяшкін О.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна" до Головного управління державної казначейської служби України у Запорізькій області, Запорізької митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування картки відмови і рішення,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» звернулося з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення Запорізької митниці Міндоходів про визначення митної вартості за шостим методом №112030000/2013/000620/2 від 18.09.2013 та картку відмови у митному оформленні товару №112030000/2013/00666 від 18.09.2013 за ВДМ №112030000/2013/020313 від 17.09.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в наданих позивачем документах містяться всі необхідні відомості, що підтверджують числові складові митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за товари та у повній мірі підтверджують заявлену позивачем митну вартість товару та обраний метод її визначення.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці Міндоходів про визначення митної вартості за шостим методом №112030000/2013/000620/2 від 18.09.2013. Визнано протиправною та скасовано картку відмови у митному оформленні товару №112030000/2013/00666 від 18.09.2013 за ВМД №112030000/2013/020313 від 17.09.2013.

Не погоджуючись з прийнятими судами попередніх інстанцій рішеннями митниця звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09 лютого 2012 року між позивачем (покупець) та фірмою «INTERCOMMODITIES SA», Швейцарія (продавець) було укладено контракт купівлі-продажу №13120156, предметом якого є феросплави (товар) кількість, якість, ціна, вартість, строки та умови постачання якого визначаються у Специфікаціях, які є невід'ємними частинами вказаного контракту.

17.09.2013 року позивачем до Запорізької митниці була подана митна декларація № 112030000/2013/020313 на товар - мішметал (церій та латан). Митна вартість товару була визначена за ціною договору (контракту) за методом №1. Для здійснення митного контролю та митного оформлення позивачем було надано документи, перелік яких зазначений в графі 44 митних декларацій.

При перевірці правильності визначення митної вартості товару, митниця прийшла до висновку, що документи, які надані для оформлення товару, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості товару містять розбіжності в поданих до митного оформлення документах.

З огляду на встановлені розбіжності, для підтвердження митної вартості митницею були витребувані додаткові документи.

Позивачем на вказану вимогу митного органу були частково подані додаткові документи та письмові пояснення про те, що частково документи не можуть бути надані.

18 вересня 2013 року митницею було прийнято рішення про визначення митної вартості за шостим методом №112030000/2013/000620/2 та картку відмови у митному оформленні товару №112030000/2013/00666 за ВДМ №112030000/2013/020313 від 17.09.2013.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до частини першої статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 МК встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналізуючи зазначені норми Верховний Суд України у постанові від 30.06.2015 року (справа 21-591а15) зазначив, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Порушення митним органом послідовності застосування методів визначення митної вартості є підставою для висновку про необґрунтованість прийнятого ним рішення.

Суди попередніх інстанцій зазначили, що митницею при застосуванні резервного методу визначення митної вартості не було обґрунтовано та не доведено неможливість послідовного застосування попередніх методів визначення митної вартості.

Крім того, суди попередніх інстанцій зазначили, що митним органом не було наведено обґрунтованих сумнівів у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів за ціною договору, тоді як подані позивачем разом із декларацією додаткові документи були оформлені належним чином, підтверджували вартість товару, їх дані під давались обчисленню.

Враховуючи, що висновок судів попередніх інстанцій, зроблений на підставі досліджених ним матеріалів справи, відповідає висловленій Верховним Судом України у постановах від 29 травня 2012 року справа №21-91а12, від 30.06.2015 року справа №21-591а15 правовій позиції, судова колегія вважає, що судами при вирішенні спору було правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги його не спростовують та не свідчать про допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до закону можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи: вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. 220, 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

О.В. Голяшкін

О.Є. Донець