Справа № 802/2417/16-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 січня 2017 р. Справа № 802/2417/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Тетяни Олександрівни

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Матящук Т.М.

без участі третьої особи

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Головного управління державної казначейської служби України у Вінницькій області; третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Вінницький центр соціальної реабілітації дітей - інвалідів "Промінь" Міністерства праці та соціальної політики в Україні

про: визнання дій протиправним та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Головного управління державної казначейської служби України у Вінницькій області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Вінницький центр соціальної реабілітації дітей - інвалідів "Промінь" Міністерства праці та соціальної політики в Україні про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідач повернув їй без виконання виконавчий лист, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області у справі №127/26118/15-ц, як такий, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у зв'язку із зміною прізвища стягувача. Разом з тим, відповідач зобов'язав позивача надати ухвалу суду про зміну прізвища. Таку вимогу позивач вважає протиправною, тому звернулась до адміністративного суду і просить:

визнати неправомірними дії (вимоги) Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про надання ухвали суду про зміну прізвища стягувача «Вознік» на «Паламарчук» у справі про стягнення на її користь з Вінницького центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Промінь» Міністерства праці та соціальної політики України середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 3908,80 грн.;

зобов'язати відповідача прийняти до виконання виконавчий лист від 31.05.2016 у цивільній справі №127/26118/15-ц та провести безспірне списання коштів сумі 3908,80 грн. без утримання податків й інших обов'язкових платежів з боржника Вінницького центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Промінь» Міністерства праці та соціальної політики України на користь позивачки.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що у виконавчому листі вказано інше прізвище, а ніж у заяві стягувача, а тому такий лист, відповідно до законодавства, не підлягає виконанню. Разом з тим, представник відповідача зазначила, що такий лист буде прийнято до виконання за умови надання позивачем ухвали суду про зміну прізвища, а тому просила суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши позивача та її представника, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Так, рішенням Вінницького міського суду від 25 лютого 2016 року у справі №127/26118/15-ц задоволено позов ОСОБА_2 до Вінницького центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Промінь» Міністерства праці та соціальної політики України та стягнуто на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3 908,80 грн. без утримання податків й інших обов'язкових платежів. Зазначене рішення набрало законної сили 17.05.2016 року відповідно до ухвали апеляційного суду Вінницької області.

31.05.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області у справі №127/26118/15-ц було видано виконавчий лист на ім'я ОСОБА_2.

04.11.2016 року позивач звернулась до начальника Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області із заявою про прийняття виконавчого листа до виконання. Крім того, у своїй заяві позивач вказала, що 20.05.2016 року, вже після набрання законної сили рішенням у її справі, вона змінила прізвище і просила перерахувати суму стягнення на її картковий рахунок, відкритий на нове прізвище ОСОБА_2. На підтвердження зазначеного, остання надала Свідоцтво про зміну прізвища, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області ( а.с.4)

Відповідач своїм листом №12-13/1368-5889 від 08.11.2016 року повернув позивачу документи без виконання, посилаючись на те, що заява про пред'явлення виконавчого документа до виконання подана ОСОБА_2, а зі змісту виконавчого документу вбачається, що стягувачем є ОСОБА_2. Відповідач вважає, що надане Свідоцтво про зміну прізвища не дає йому право здійснити безспірне списання коштів на користь ОСОБА_2 на підставі поданого виконавчого листа. Разом з тим, відповідач вказав позивачці на необхідність звернення до суду із заявою про зміну прізвища стягувача.

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки жодним нормативним документом не передбачено право відповідача вимагати від неї саме ухвалу суду про зміну прізвища. Відтак, ОСОБА_2 просить визнати такі дії відповідача неправомірними.

Суд, визначаючись щодо даної позовної вимоги, виходить з наступного.

Конституційний Суд України неодноразово зазначає, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, який в рішенні «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий розгляд.

Рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Механізм виконання таких рішень визначає «Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» №845 від 03.08.2011 р., затверджений Кабінетом Міністрів України (далі - Порядок №845).

Відповідно до п.24 зазначеного Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у п.6 цього Порядку.

Так, п. 6 Порядку №845 визначено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів, стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

- заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунку на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній;

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

- оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

В силу ч.1 п.9 цього Порядку, орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ:

- не підлягає виконанню органом Казначейства;

- подано особою, що не має відповідних повноважень;

- пред'явлено до виконання з пропущенням установленого строку;

- видано або оформлено з порушенням установлених вимог;

- рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;

- суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов'язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;

- відсутній залишок невідшкодованого податку на додану вартість, узгоджений із стягувачем;

- стягувач відмовився від виконання виконавчого документа або відкликав його без виконання;

- наявні інші передбачені законом випадки.

Згідно матеріалів справи відповідач своїм листом №12-13/1368-5889 від 08.11.2016 року повернув позивачу документ без виконання, посилаючись в загальному на п.9 Порядку №845, при цьому не зазначивши жодної конкретної підстави повернення, які перелічені у цьому пункті. Крім того, відповідач повідомив позивача, що після надання ували суду про зміну прізвища стягувача, її лист буде прийнятий до виконання.

Надаючи правову оцінку діям відповідача щодо повернення виконавчого листа, суд зокрема виходить з наступного.

Так, питання щодо виконання судових рішень у цивільних справах врегульоване розділом VII ЦПК України та ЗУ «Про виконавче провадження».

Зокрема, ч. 1 п. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час існування спірних правовідносин, передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ст. 378 ЦК, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відтак, передумовою заміни сторони виконавчого провадження є вибуття цієї сторони.

Суд критично оцінює посилання позивача щодо необхідності ОСОБА_2 надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Вінницькій області ухвали про зміну прізвища стягувача з огляду на те, що дана норма ч. 1 п. 5 ст. 15 Закону «Про виконавче провадження» спрямована для врегулювання питання у разі заміни сторони у виконавчому провадженні.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, у даному випадку не йдеться про заміну сторони у виконавчому провадженні, так як звернулась одна і та ж особа. Зазначене підтверджується Свідоцтвом про зміну прізвища, що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, який в свою чергу є повноважним державним органом, та виконує покладені на нього функції, зокрема приймати та засвідчувати рішення про зміну прізвища.

Відтак, вимоги від позивача вчинити дії, які передбачені у разі заміни сторони у виконавчому провадженні є безпідставними.

Щодо захисту порушеного права позивача, суд зазначає.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України у конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

При зверненні до суду позивачу необхідно обрати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Згідно позовних вимог, позивач просить суд визнати неправомірними дії (вимоги) Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про надання ухвали суду про зміну прізвища стягувача «Вознік» на «Паламарчук» у справі про стягнення на її користь з Вінницького центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Промінь» Міністерства праці та соціальної політики України середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 3908,80 грн.

Як установлено в ході судового розгляду, що у даному випадку неправомірні дії відповідача полягають у поверненні документів без виконання, з підстав, що не передбачено ч. 1 п.9 Порядку №845. При цьому, безпідставно не взято до уваги офіційний документ, як то свідоцтво про зміну прізвища, який у сукупності із паспортом громадянина України та карткою платника податків, дає змогу відповідачу точно ідентифікувати особу, що звертається.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 15.03.2001 року у справі "Піалопулос та інші проти Греції", якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Згідно з п. 66 Рішення Європейського Суду у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy) ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у даному випадку неправомірні дії відповідача полягають у поверненні документів без виконання, з підстав, що не передбачено Законом.

Здійснення правосуддя в адміністративних судах України базується на принципах адміністративного судочинства. Одним з них є принцип диспозитивності.

Так, згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зважаючи на позовні вимоги, суд з метою захисту прав та інтересів позивача, в узгодження з вимогами ст. 162 КАС України, вважає, що в задоволені позову в цій частині слід відмовити. Вийти за межі позовних вимог та захистити права позивача шляхом визнання протиправними дії Головного управління державної казначейської служби України у Вінницькій області щодо повернення виконавчого листа, виданого 31.05.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області у справі №127/26118/15-ц.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача прийняти до виконання виконавчий лист та провести безспірне списання коштів, суд прийшов до висновку, що дана вимога не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до процесуального закону суд дає правову оцінку обставинам під час розгляду та вирішення конкретної справи.

Так, механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Даний Порядок №845 покладає саме на стягувача обов'язок подати до органу Казначейства в установлений спосіб перелік документів, визначений п.6 цього Порядку.

Як установлено судом, всі подані документи ОСОБА_2 разом із виконавчим листом були відповідачем їй повернуті. Відтак, оскільки чинним законодавством на заявника, на користь якого прийнято рішення щодо стягнення коштів, покладено активну роль щодо подачі документів, відсутні підстави для зобов'язання відповідача прийняти виконавчий лист до виконання.

На ряду з цим, виходячи з повноважень відповідача щодо безспірного списання коштів, де існує певний процедурний порядок, у суду відсутні підстави для задоволення і цієї частини позовних вимог.

Суд звертає увагу на положення Постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 р. №П-278/10, якою встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправними дії Головного управління державної казначейської служби України у Вінницькій області щодо повернення виконавчого листа, виданого 31.05.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області у справі №127/26118/15-ц.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя./підпис/ Дмитришена Руслана Миколаївна

Копія вірна.

Суддя:

Секретар: