Справа № 810/3571/16
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3571/16 Головуючий у 1-й інстанції: Лиска І.Г. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом Білоцерківської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до Фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: стягнути з Фізичної особи ОСОБА_2 (09100, АДРЕСА_1, податковий номер НОМЕР_2) податковий борг перед бюджетом у сумі 25000 (двадцять п'ять тисяч) гривень.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль Mercedes-Benz cls 350 2012 року випуску, об'ємом двигуна 2987 куб.см., державний номер - НОМЕР_3, що підтверджується відомостями щодо об'єктів оподаткування наданих позивачем до суду апеляційної інстанції (а.с. 36).

30 листопада 2015 року позивачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №7181-17, яким ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» всього в сумі 25 000 грн (а.с. 9).

Вказане податкове повідомлення-рішення надіслане 02.12.2015 відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 та повернуте з відмітками поштового відправлення «у зв'язку із закінченням строку зберігання» (а.с. 9).

У подальшому, у зв'язку з наявністю у відповідача узгодженого податкового боргу, позивачем виставлено фізичній особі ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) податкову вимогу форми «Ф» №434/-23/19 від 09.03.2016 на загальну суму 25168 грн 11 коп. (а.с. 10).

Вказана вимога надіслана 11.03.2016 відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 та повернута з відмітками поштового відправлення «у зв'язку із закінченням строку зберігання» (а.с. 10).

Згідно з довідкою Білоцерківської ОДПІ від 25.10.2016 №11543/10/23-0 фізична особа ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) станом на 25.10.2016 має податковий борг з транспортного податку в сумі 25000 грн (а.с. 6).

У відповідності до довідки про податковий борг ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) має податковий борг з транспортного податку в сумі 25000 грн (а.с. 7).

Крім того, згідно з довідкою про відкриті рахунки в фінансових установах відповідно до бази даних Білоцерківської ОДПІ та відомостей наданих платником, фізична особа ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) має відкриті банківські рахунки (а.с. 5).

При цьому, в службовому листі відділу погашення боргу за підписом заступника начальника відділу реєстрації та обліку платників зазначено, що по ОСОБА_2 дані відсутні (а.с. 8).

Оскільки за відповідачем обліковувався податковий борг з транспортного податку у розмірі 25 000 грн, податковий орган звернувся за захистом до суду щодо стягнення податкового боргу з відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в позовній заяві податковий орган вказує ідентифікаційний номер відповідача НОМЕР_5, а в той час як в довідці про відкриті рахунки в фінансових установах код платника вказаний НОМЕР_1, а в довідці податкового органу від 25.10.2016 №11543/10/23-0 податковий номер відповідача - НОМЕР_4, при цьому в іншій довідці податкового органу про податковий борг від 25.10.2016 №11545/10/23-0 податковий номер зазначений як НОМЕР_1, тому з вказаних довідок не можливо встановити належний ідентифікаційний номер платника податку, з наданих документів не можливо встановити інформацію на підставі чого у відповідача виник податковий борг, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з фізичної особи ОСОБА_2 податкового боргу в сумі 25000 грн.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Приписами пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1. ст. 14 ПК України, податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

У відповідності до пп. 54.3.3. п. 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

З матеріалів справи вбачається, що 30 листопада 2015 року позивачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №7181-17, яким ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» всього в сумі 25 000 грн та надіслано 02.12.2015 відповідачу за адресою: АДРЕСА_2, однак було повернуте з відмітками поштового відправлення «у зв'язку із закінченням строку зберігання».

Таким чином, вказане податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №7181-17 від 30.11.2015 вважається врученим.

Пунктом 57.3. ст. 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України - рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України - з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно з підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України після закінчення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Згідно норм пунктів 129.4 та 129.5 статті 129 Податкового кодексу України пеня нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності) із розрахунку 120% річної облікової ставки НБУ, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 не оскаржено вказане податкове повідомлення-рішення у судовому порядку та самостійно не погашено суму заборгованості на час звернення позивача до суду з даним позовом, відтак податкове зобов'язання, визначене податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» №7181-17 від 30.11.2015, є узгодженим.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 ст. 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Згідно пункту 59.4 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов'язку та виникнення у нього податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виставлено фізичній особі ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) податкову вимогу форми «Ф» №434/-23/19 від 09.03.2016 на загальну суму 25168 грн 11 коп. (а.с. 10).

Згідно з п. 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Направлення податкової вимоги не є примусовим стягненням коштів та майна банку та не є зверненням стягнення на майно банку, адже відповідно до п.95.2 ст.95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з п.95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Отже, примусове стягнення коштів та майна банку, або звернення стягнення на майно банку можливо не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) позивачу податкової вимоги.

Саме після скерування на адресу платника податкової вимоги та з урахуванням строку, передбаченого пунктом 95.2 статті 95 ПК України, виникає право на звернення контролюючого органу із позовом про стягнення податкового боргу.

Згідно ст. 176 Податкового кодексу України платники податку зобов'язані, зокрема: своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов'язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з наданих податковим органом довідок не можливо встановити належний ідентифікаційний номер платника податку, оскільки в кожній довідці зазначений різний податковий номер платника. При цьому податковим органом не надано до суду відомостей про належний податковий номер ОСОБА_2 станом на день судового розгляду, а з службового листа відділу погашення боргу за підписом заступника начальника відділу реєстрації та обліку платників вбачається, що по ОСОБА_2 дані відсутні.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з фізичної особи ОСОБА_2 податкового боргу в сумі 25000 грн задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 08 лютого 2017 року.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.