Справа № 814/2540/16
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв
25.01.2017 р. № 814/2540/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Лебедєвої Г.В., суддів Князєва В.С., Гордієнко Т.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства соцільної політики України в особі Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністратції, про визнання протиправним та скасування рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 17.07.2014 року стосовно безпідставності видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, -

ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства соцільної політики України в особі Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністратції, про визнання протиправним та скасування рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 17.07.2014 року стосовно безпідставності видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача не було жодних правових підстав для ревізії обставин, які стали підставою для надання позивачу статусу учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, та видачі відповідного посвідчення. Позивач вважає, що відповідачем проведено перегляд первинного рішення про надання позивачу такого статусу, за відсутності будь-яких прямих доказів, які б підтверджували неправомірність отримання статусу учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. В той же час, вказує позивач, статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 було їй надано за наявності передбачених статтею 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підстав та документів, які їх підтверджують.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження та заперечення, у відповідності до яких проти позову заперечив з тих підстав, що на засіданні Комісії видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 визнано безпідставною, оскільки надані документи не підтверджують факт виконання робіт у зоні відчуження.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження та заперечення, у відповідності до яких проти позову заперечив з тих підстав, що позивачем виконувались роботи в столовій № 3 "Черемшина" Зелений Мис, що розташований за межами зони відчуження.
На підставі пункту 10 частини 1 статті 3, частини 6 статті 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути адміністративний позов в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії.
17.07.2014 року Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визнала безпідставною видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зв`язку із тим, що не було підтверджено факт виконання робіт у зоні відчуження.
Наслідком цього стало визнання посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 такими, що видано безпідставно.
Листом від 23.08.2016 позивача було повідомлено про визнання безпідставною видачі останньому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб`єктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року (з наступними змінами та доповненнями). У відповідності до ст. 9 Закону № 796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон), учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження в 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 14 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені для виконання робіт у зазначеній зоні, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ та організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки. Відповідно до ст.10 Закону, видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення - місцевими Радами народних депутатів на цих територіях.
Статтею 14 Закону для встановлення пільг і компенсацій визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Так, пунктом 2 частини 1 статті 14 зазначеного Закону до категорії 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесено учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів. До категорії 3 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесені учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали: у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних днів; у зоні відчуження в 1987 році - від 1 до 14 календарних днів; у зоні відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів; на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році (пункт 3 частини 1 статті 14 Закону).
Статтею 15 вищезазначеного Закону передбачено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).
Відповідно до частини першої статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
На момент отримання позивачем посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 діяв Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 (далі - Порядок №51).
Згідно з пунктом 10 Порядку посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Відповідно до Положення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17 травня 2006 року №187 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2006 року за № 626/12500 (далі - Положення №187), Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Комісія) - це постійно діючий колегіальний орган, що створюється при Міністерстві праці та соціальної політики України для розгляду спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. А відповідно до пункту 3 Положення одним із основних завдань Комісії є розгляд спірних питань осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з метою визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії та перевірка правильності видачі посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно із пунктом 5 Положення №187 рішення Комісії приймаються колегіально і є обов`язковими до виконання Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і видачі відповідного посвідчення або його вилучення як такого, що видане безпідставно.
Як вбачається з письмових пояснень відповідача, Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС дійшла висновку, що факт виконання робіт позивачем у зоні відчуження не підтверджено. При цьому, відповідач, приймаючи оскаржене рішення, фактично як нововиявлені обставини взяв до уваги інформацію, викладену в довідці ДСП "Чорнобильський спецкомбінат" від 22.05.2013 року № 212-2455.
Судом встановлено, що відповідно до наказу № 21-в від 19.04.1987 року, виданого Міністерством Атомної Енергетики СРСР Відділ робітничого постачання управління капітального будівництва Чорнобильської АЕС параграфом 1, ОСОБА_1 зараховано на вахту 1 відділення ОРСа в селище Зелений Мис з 18.04.1987 року по 03.05.1987 року по столовій № 3 "Черемшина" - кухонним працівником, що також підтверджується робочим табелем за квітень 1987 року.
Відповідно листа Державного агентства України з управління зоною відчуження, Зелений Мис - вахтове селище учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, розташоване на території Страхоліської сільради Іванівського району Київської області.
Відповідно до „Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 23.07.1991р. № 106 (зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2008р. № 759) с. Страхолісся (Зелений Мис) віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
В свою чергу, згідно з наказом відділу робітничого постачання Південно-Української АЕС від 16.04.1987 року № 127, архівною довідкою відділу Южноукраїнської міської ради від 15.05.2012 року ОСОБА_1 в той же час відряджалася у період з 17.04.1987 року по 02.05.1987 року для організації харчування учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильську АЕС, у звязку з чим отримувала підвищену оплату праці за період відрядження в зону відчуження.
Згідно списку робочих, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, ОСОБА_1 також була учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.8-9).
Позивач в позовній заяві зазначила, що її було зараховано на вахту 1 відділення ОРСа в селище Зелений Мис з 18.04.1987 року по 03.05.1987 року по столовій № 3 "Черемшина" - кухонним працівником. З метою організації харчування учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС виїжджала в зону відчуження.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що факт роботи позивача у зоні ліквідації аварії на Чернобильській АЕС підтверджено матеріалами справи, які вказують що ОСОБА_1 дійсно була відряджена на роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС до 30-ти кілометрової зони відчуження для організації харчування учасників ліквідації наслідків аварії на Чернобильській АЕС, що проходила по території відчуження, а не поза її межами.
Відповідач в своїх запереченнях посилається на певну невідповідність у деяких матеріалах особової справи позивача. При цьому, оскаржене рішення відповідача щодо безпідставності видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС було прийнято фактично за наявності тих самих документів, згідно яких позивачу було надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Жодних доказів протилежного відповідачем суду не подано. Однак вказані документи, як вбачається з письмових пояснень відповідача, були поставлені під сумнів в звязку з надходженням на розгляд комісії додаткових матеріалів. Так відповідач посилається на те, що немає доказів перебування позивача у зоні відчуження. Зокрема, такий висновок ґрунтується на тому, що листом ДСП Чорнобильський спецкомбінат від 22.05.2013 року №212-2455 не підтверджено обставин, викладених в наказі відділу робітничого постачання Південно-Української АЕС від 16.04.1987 року № 127 та архівній довідці відділу Южноукраїнської міської ради від 15.05.2012 року про відрядження позивачки у період з 17.04.1987 року по 02.05.1987 року для організації харчування учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
В цього документу вбачається, що позивачку було зараховано на вахту 1 відділення ОРСа в селище Зелений Мис з 18.04.1987 року по 03.05.1987 року, що позивачем не заперечується.
Окрім цього, з пояснень відповідача та третьої особи, поданих доказів не можливо встановити факт того, що в Комісії були інші докази, які б спростовували факт перебування позивача у відрядженні до зони відчуження.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 1.2 Положення, що затверджене наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17.05.2006 року № 187, Комісія зобовязана діяти на основі таких принципів як законність, колегіальність, повнота розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів, обґрунтованість прийнятих рішень, незалежність членів, Комісії (недопущення втручання в діяльність Комісії фізичних та юридичних осіб, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування), компетентність членів Комісії.
Суд ставить під сумнів дотримання відповідачем принципу обґрунтованості, розсудливості та добросовісності при прийнятті оскарженого рішення щодо позивача, і вважає, що за наявних неточностей, недоліків в змісті оформлених документів особової справи позивача, сумнівів щодо достатності та допустимості документів, які відповідач взяв до уваги в спростування обставин, на підставі яких видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідної категорії, без їх повної та всебічної перевірки належними та допустимими доказами, Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС дійшла передчасного висновку, оскільки не мала достатніх підстав для прийняття оскаржуваного рішення.
При вирішенні даної адміністративної справи, суд також виходив з мотивів того, що в силу частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, що узгоджується з встановленою статтею 3 Конституції України основною метою функціонування Держави, згідно якої права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності Держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
Частина 2 статті 8 Кодексу зобов`язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, який діє на основі Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У преамбулі цієї Конвенції верховенство права визнано як принцип, що об`єднує країни - учасниці Ради Європи. У своїх рішеннях Європейський Суд неодноразово звертається до зазначеного у преамбулі Конвенції принципу і, вважаючи його одним із основоположних принципів функціонування країн-учасниць, надає йому тлумачення при вирішенні справ.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини розкриває зміст принципу верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу. Однією з таких вимог є вимога про якість закону. По-перше, закон повинен бути доступним особі, тобто містити зрозумілі й чіткі формулювання, які б давали можливість особі самостійно або з відповідною консультацією регулювати свою поведінку. По-друге, він має бути передбачуваним, тобто таким, щоб особа могла передбачити наслідки його застосування. По-третє, закон повинен відповідати всім іншим вимогам верховенства права, зокрема він з достатньою чіткістю має встановлювати межі дискреційних повноважень, наданих суб`єктам владних повноважень, та спосіб їх здійснення. Це необхідно, щоб особа була захищеною від свавілля суб`єктів владних повноважень (п. 27 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Круслен проти Франції" від 24 квітня 1990 року).
Складовою принципу верховенства права є також вимога юридичної визначеності. Так, у рішенні від 29 червня 2010 р. №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права: Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абзац третій підпункту 3.1 п. 3 мотивувальної частини).
В силу вказаного принципу, гарантованого пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачати наслідки своєї поведінки і бути впевненими в незмінності свого офіційно визнаного статусу, придбаних прав і обов`язків.
Так, як було встановлено судом вище, позивач отримала посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, і користувалася всіма правами, пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і передбачені статусом учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
В даному випадку, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову також із тих мотивів, що в порушення принципу правової визначеності як складової засади верховенства права, яка визначає критерії відповідальності Держави перед особою за свою діяльність, відповідачем за не доведення факту існування вагомих й непереборних обставин, які б підтверджували безпідставність видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, фактично ретроспективно провів ревізію рішення компетентного органу Держави про надання позивачу такого статусу.
З огляду на встановлені судом вище обставини щодо передчасності висновків Комісії, виходячи з передбачених пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантій захисту прав людини, суд дійшов висновку при прийнятті постанови в цій адміністративній справі належить застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для позивача, та витлумачити всі спірні обставини на його користь.
Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення стосовно безпідставності видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії ОСОБА_1 .
Таким чином, суд вважає, що рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 17.07.2014 року стосовно безпідставності видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії ОСОБА_1 є протиправним, а тому його належить скасувати.
Враховуючи викладене та посилаючись на вищезазначені норми законодавства, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України в особі Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 17.07.2014 року стосовно безпідставності видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства соцільної політики України в особі Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністратції, про визнання протиправним та скасування рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 17.07.2014 року стосовно безпідставності видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, від 17.07.2014 року стосовно безпідставності видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії ОСОБА_1 .
Присудити на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений за квитанцією від 17.11.2016 року № 33 в сумі 551, 21 грн. ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства соцільної політики України в особі Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя Г.В. Лебедєва

Суддя Т.О. Гордієнко

В.С. Князєв