Справа № 127/16932/16-а
Суддя: Гуменюк К. П.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/16/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 січня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

секретаря Подоляк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2, звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання дій відповідача щодо зарахування позивачці спеціального стажу роботи станом на 11 березня 2016 року в розмірі 25 років 03 місяці 24 дні протиправними та зобовязання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах за ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з врахуванням спеціального стажу з розрахунку 25 років 06 місяці 04 дні. Свої вимоги мотивувала ти, що 25 березня 2016 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років згідно ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», адже вважає, що на день звернення із зазначеною заявою мала спеціальний стаж роботи, який становить 25 років 06 місяців 04 дні (за посадою вихователя дитячого садочка № 65 в період з 05 вересня 1990 року по 27 серпня 1991 року 11 місяців 23 дні, за посадою вихователя дитячого садочка № 17 в період з 01 вересня 1991 року по 11 березня 2016 року 24 роки 06 місяців 11 днів). Відповідач своїм рішенням від 25 травня 2016 року відмовив позивачці у призначенні пенсії за вислугою років, мотивуючи останнє тим, що спеціальний стаж роботи становить 25 років 03 місяці та 24 дні. З таким рішенням відповідача та розрахованим розміром спеціального стажу роботи позивачка не погоджується, а тому і звернулась до суду. За наведеного просила визнати дії відповідача щодо зарахування позивачці спеціального стажу роботи станом на 11 березня 2016 року в розмірі 25 років 03 місяці 24 дні протиправними та зобовязати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах за ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з врахуванням спеціального стажу з розрахунку 25 років 06 місяці 04 дні.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 серпня 2016 року відкрито скорочене провадження по даній справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2016 року, відповідно до ч.4 ст.183-2 КАС України, справа призначена до розгляду за загальними правилами адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові. Крім того зазначили, що відповідачем невірно застосовані положення ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» до правовідносин що склались.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову. Крім того, в письмових запереченнях від 15 листопада 2016 року відповідач зазначив, що відповідно до п. е) ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального трудового стажу роботи за переліком, встановленим КМ України зокрема з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року не менше 25 років 06 місяців. До досягнення зазначеного віку право на пенсію мають працівники, які в період до 01 січня 2016 року мали достатню вислугу років та після досягнення ними зокрема 53 років 06 місяців (народження з 01 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року). Позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до відповідача 25 березня 2016 року та просила призначити пенсію за вислугу років. Відповідно до записів в трудовій книжці та доданих документів стаж роботи станом на 01 січня 2016 року склав 25 років 03 місяці 24 дні. Станом на день звернення стаж склав 25 років 06 місяців та 04 дні. Отже станом на 01 січня 2016 року у позивачки відсутній необхідний стаж в розмірі 25 років 06 місяців, необхідний для призначення пенсії незалежно від досягнутого віку. За наведеного, позивачка не досягла відповідного віку, а тому права на пенсію не має. Просили відмовити у задоволенні позову (а. с. 38-40).

Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Управління ПФ України у м. Вінниця із заявою про призначення пенсії в якій просила призначити пенсію за вислугу років. Одночасно зазначила дату свого народження 16 грудня 1969 року, реквізити паспорта, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце реєстрації та місце проживання. Заява зареєстрована за № 3237 (а. с. 45). Відповідно до розписки повідомлення, до заяви додано: диплом про навчання, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, свідоцтво про народження дитини (2 шт.), трудова книжка. Зазначена розписка містить перелік документів, які необхідно подати до 25 червня 2016 року, зокрема довідка про прийняття на роботу та перебування у декретній відпустці, які подані заявницею 10 травня 2016 року, про що свідчить відповідна відмітка (а. с. 46). Крім того, як твердить позивачка, що також не заперечувалось представником відповідача, додатково надана архівна довідка (Департамент освіти ВМР) від 12 лютого 2016 року № 018, та довідка (Дошкільний навчальний заклад № 77) від 20 травня 2016 року, відповідно до яких ОСОБА_1 в періоди з 05 вересня 1990 року по 27 серпня 1991 року, з 01 вересня 1991 року по 11 березня 2016 року у відпустці без збереження заробітної плати не перебувала (а. с. 8-9).

Відповідно до розрахунку наявності у позивачки спеціального трудового стажу роботи станом на 01 січня 2016 року проведеного відповідачем, у ОСОБА_1 за трудовою діяльністю «працівник освіти» трудовий стаж на зазначену дату становить 25 років 03 місяці та 24 дні, що підтверджується наданим розрахунком (а. с. 43). Крім того, відповідачем проведений розрахунок спеціального стажу роботи ОСОБА_1 і станом на 11 березня 2016 року (день звільнення позивачки з останнього місця роботи), відповідно до якого розмір стажу за трудовою діяльністю «працівник освіти» становить 25 років 06 місяців та 04 дні, що також підтверджується наданим розрахунком (а. с. 44). Саме такі данні враховані відповідачем при постановленні оскаржуваного рішення.

Рішенням відповідача від 23 травня 2016 року, оформлене протоколом № 3237, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років (а. с. 41). Рішення обґрунтоване тим, що станом на 01 січня 2016 року у заявниці відсутній необхідний спеціальний стаж роботи в розмірі 25 років 06 місяців та не досягнення останньою віку в 53 роки 06 місяців (а. с. 42).

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду та просить визнати зазначене рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугою років протиправним з підстав зарахування відповідачем спеціального стажу роботи станом на 11 березня 2016 року в розмірі 25 років 03 місяці 24 дні, адже такий стаж позивачка мала вже станом на 01 січня 2016 року.

Вирішуючи питання про протиправність рішення відповідача, суд керується положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суть спору, що виник між сторонами, полягає у різному тлумаченні та застосуванні положень п. е) ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» до правовідносин, що склались, зокрема щодо наявності чи відсутності обставин, які є необхідними для призначення пенсії за вислугою років, у даному випадку щодо наявності достатнього спеціального трудового стажу роботи та досягнення необхідного віку позивачкою. З вказаного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. е) ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції чинній на час звернення позивачки до відповідача із заявою про призначення пенсії, право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

З наведеної норми вбачається, що право на пенсію за вислугу років мають зокрема працівники освіти за одночасної наявності двох обставин: 1) досягнення 55 років; 2) наявність спеціального стажу роботи (у випадку звернення із заявою про призначення пенсії в період з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року) - не менше 25 років 06 місяців. Крім того, для зарахування трудового стажу роботи як «спеціальний», посада, яку обіймав заявник протягом 25 років 06 місяців, має міститись у переліку, що затверджується КМ України.

З матеріалів справи вбачається, зокрема із наданої позивачкою копії трудової книжки сер. БТ-ІІ № 5954064, що остання в періоди з 03 вересня 1990 року по 27 серпня 1991 року та з 01 вересня 1991 року по 11 березня 2016 року працювала на посадах вихователя дитячого садочку (а. с. 6, зворот). Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМ України від 04 листопада 1993 року №909, в редакції чинній на час звернення позивачки до відповідача із заявою про призначення пенсії, останній містить посаду «вихователь» дошкільних навчальних закладів всіх типів. Отже, посади, які обіймала позивачка у зазначені періоди, передбачають наявність спеціального трудового стажу роботи. Із зазначеного приводу спору між сторонами не існує.

Із заявою про призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 звернулась до відповідача 25 березня 2016 року, що не заперечується сторонами та підтверджується і письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Звертаючись із зазначеною заявою саме 25 березня 2016 року, заявниці для призначення пенсії необхідно мати наявний спеціальний трудовий стаж роботи 25 років 06 місяців. Станом на 25 березня 2016 року заявниця мала спеціальний трудовий стаж роботи в 25 років 06 місяців та 04 дні (з врахуванням звільнення з останнього місця роботи 11 березня 2016 року), що не заперечується сторонами та підтверджується розрахунком стажу здійсненого відповідачем (а. с. 44). Крім того, наявність стажу у зазначеному розмірі станом на 25 березня 2016 року відповідач підтвердив і в своїх письмових запереченнях на адміністративний позов.

Позивачка ОСОБА_1 народилась 16 грудня 1969 року. Вказана обставина не заперечується сторонами та у суду не виникає сумніву щодо її достовірності та добровільності її визнання, тому, відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КАС України не потребує доказування. Тобто станом на 25 березня 2016 року заявниця досягла віку 46 років 03 місяці.

Враховуючи наявну сукупність обставин, ОСОБА_1, звертаючись до відповідача, не мала права на призначення пенсії за вислугу років, адже станом на 25 березня 2016 року, позивачка не досягла необхідного віку в 55 років, що є необхідною умовою передбаченою нормою Закону, а тому не набула відповідного права на призначення зазначеного виду пенсії.

Крім того, відповідно до п. е) ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції чинній на час звернення позивачки до відповідача із заявою про призначення пенсії, до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення:

які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;

ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними зокрема і 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що законодавець також визначив обсяг необхідних обставини для призначення пенсії за вислугу років для працівників освіти і у випадку не досягнення заявником на день звернення 55 років. Таких випадків за зазначеною нормою Закону може бути два:

1) якщо заявник станом на 01 квітня 2015 року вже мав наявний спеціальний трудовий стаж роботи в розмірі 25 років, або станом на 01 січня 2016 року - 25 років 06 місяців;

2) якщо заявник має спеціальний трудовий стаж роботи в розмірі від 25 років 06 місяців до 30 років після досягнення останнім відповідного віку.

З матеріалів справи, зокрема з розрахунку стажу ОСОБА_1 (а. с. 43), вбачається, що остання станом на 01 січня 2016 року мала спеціальний трудовий стаж роботи в розмірі 25 років 03 місяці 24 дні, що також не заперечується і позивачкою, та є недостатнім (при необхідному 25 років 06 місяців) для наявності права на призначення пенсії за вислугу років без врахування досягнутого віку.

Крім того, до досягнення ОСОБА_1 віку в 55 років, право на пенсію за вислугу років у неї, як працівника освіти, виникає за наявності спеціального трудового стажу роботи в розмірі від 25 років 06 місяців до 30 років за умови досягнення нею віку в 53 роки 06 місяців, адже остання народилась в період з 01 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року. З наведеного вбачається, що хоча позивачка за наведеної норми Закону і має достатній спеціальний трудовий стаж роботи на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії в розмірі 25 років 06 місяців, натомість на досягла необхідного віку в 53 роки 06 місяців, а тому відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років до досягнення заявником віку в 55 років.

Отже, на час звернення до відповідача, у позивачки було відсутнє право на пенсію за вислугу років як працівника освіти, адже остання не досягла необхідного віку 55 років. Відсутнє таке право у позивачки і без досягнення необхідного віку в 55 років, у звязку з відсутністю обовязкових обставин визначених Законом, а саме: достатнього спеціального трудового стажу роботи станом на час, визначений законодавством, та недосягнення заявницею віку в 53 роки 06 місяців, що є обовязковою вимогою.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване позивачкою рішення від 23 травня 2016 року прийняте відповідачем в межах в спосіб та порядок встановлений законодавством, як то передбачено ст. 19 Конституції України, та по суті є правомірним.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому суд вважає, що обовязок відповідача доводити правомірність свого рішення у випадку заперечення проти позову, не позбавляє обовязку позивача наводити докази в підтвердження своїх вимог.

Обставина зарахування позивачці спеціального трудового стажу роботи в розмірі 25 років 03 місяці 24 дні станом на 11 березня 2016 року, як то визначено в позовній вимозі, не знайшла свого підтвердження та не доведена ОСОБА_1 в судовому засіданні. Суд звертає увагу на те, що позивачка помилково вважає зарахування зазначеного розміру стажу роботи саме станом на 11 березня 2016 року. Такий стаж роботи відповідачем визначений станом на 01 січня 2016 року. Крім того, позивачкою не вірно тлумачаться положення п. є) ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», зокрема в частині наявності необхідного розміру трудового стажу станом на визначений законодавцем час та в частині досягнення заявником необхідного віку, що в свою чергу є обовязковими умовами для призначення пенсії за вислугу років. Інших підстав неправомірності оскаржуваного рішення позивачкою не зазначено. За наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання рішення відповідача від 23 травня 2016 року протиправним.

Позовна вимога про зобовязання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з врахуванням спеціального стажу роботи в розмірі 25 років 06 місяців 04 дні задоволенню також не підлягає, адже зазначений розмір стажу роботи (станом на 11 березня 2016 року) був врахований відповідачем при постановленні оскаржуваного рішення, про що йшлось вище.

Підсумовуючи наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 2, 7, 18, 70-71, 122, 158-163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_3