Справа № 820/4869/16
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 січня 2017 р. № 820/4869/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Костіної А.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, третя особа - Департамент науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації, про визнання неправомірними дій, визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень просить суд:

- визнати неправомірними дії відповідача по справі, Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, по звільненню ОСОБА_1 з займаної посади за згодою сторін з 25 серпня 2016 року;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області №132-к від 25 серпня 2016 року "Про звільнення ОСОБА_1";

- поновити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, на посаді начальника відділу освіти Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області;

- стягнути з Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 5855,35 гривень, середній заробіток за період вимушеного прогулу та затримки розрахунку з 25 серпня 2016 року, виходячи із суми середньоденної заробітної плати - 230,14 гривень;

- стягнути з Нововодолазької державної адміністрації Харківської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10000,00 (десять тисяч)гривень;

- стягнути з Нововодолазької державної адміністрації Харківської області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 (дві тисячі п'ятсот)гривень;

- стягнути з Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.

В обґрунтування позову зазначила, що відкликала свою заяву про звільнення раніше ніж було прийняте розпорядження про звільнення. Також зазначила, що не погоджується з діями відповідача та вважає, що оскаржуване розпорядження прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню з поновленням її на посаді та стягненням на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на наведені у письмових запереченнях обставини, в яких зазначив, що позов ОСОБА_1, є безпідставним, розпорядження голови Нововодолазької районної державної адміністрації від 25.08.2016 року № 132-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти райдержадміністрації видано законно, згідно з вимогами чинного законодавства України.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що розпорядженням Нововодолазької районної державної адміністрації від 04.03.2011 року № 31-к ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника відділу освіти райдержадміністрації з 4 березня 2011 року в порядку переведення її з посади директора Нововодолазької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, врегульовані Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, положення якого набрали чинності 01.05.2016 (тут і далі у редакції від 10.12.2015, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 5 Закону України «Про державну службу» встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про державну службу», а в частині, що ним не врегульовані - норми законодавства про працю.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 1 Закону України «Про державну службу», державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Відповідно до статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).

Положеннями статті 86 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб'єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб'єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов'язків державним органом.

Суб'єкт призначення зобов'язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 № 586-XIV передбачено, що керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, обов'язковою умовою звільнення керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів районної державної адміністрації є отримання головою відповідної районної державної адміністрації погодження про звільнення від обласної державної адміністрації.

Отже, із системного аналізу вищезазначених норм закону слідує, що начальник відділу освіти Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області звільняється з посади головою районної державної адміністрації згідно із законодавством про державну службу за погодженням з директором Департаменту науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації.

18.08.2016 року позивачем була написана заява (а.с. 10) про звільнення з 18.08.2016 з займаної посади за згодою сторін, що не заперечувалось сторонами під час розгляду справи.

Позивач пояснила, що не мала наміру залишати посаду начальника відділу освіти Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, а відповідну заяву подала під дією тиску щодо укладення неправомірних договорів.

Судом встановлено, що 25.08.2016 року ОСОБА_1 було подано до Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області заяву (а.с. 43) зареєстровану за №2152/18, в якій позивач зазначила, що раніше подану нею заяву від 18.08.2016 року про звільнення із займаної посади за згодою сторін вона відкликає та просить заяву не розглядати.

На заяву позивача від 25.08.2016 року Нововодолазька районна державна адміністрація Харківської області відповіла листом від 26.08.2016 року № 02-35/2636, в якому зазначила, що 18.08.2016 року до Департаменту освіти і науки Харківської обласної адміністрації направлено листа про погодження на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти Нововодолазької районної державної адміністрації. Також вказано, що 25.08.2016 року отримано відповідь з Департаменту, в якій зазначено про згоду на звільнення ОСОБА_1 з займаної посади за угодою сторін.

З матеріалів справи вбачається, що лист (а.с.41) про погодження на звільнення ОСОБА_1 Нововодолазька районна державна адміністрація Харківської області до Департаменту освіти і науки Харківської обласної адміністрації направила 25.08.2016 року, який було отримано департаментом 26.08.2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 41). Також в матеріалах справи міститься копія фіскального чеку (а.с. 41) із зазначенням дати і часу сплати за поштове відправлення листа про погодження на звільнення, а саме : 25.08.2016 року 09 год. 56 хв. 46 сек., що також є підтвердженням того що даний лист було направлено саме 25.08.2016 року, а не 18.08.2016 року як зазначає відповідач.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не заперечується той факт, що ОСОБА_1 25.08.2016 року о 08 год. 15 хв. подала заяву про відкликання своєї заяви про звільнення за згодою сторін, яка зареєстрована за № 2152/18.

Поряд з цим суд зазначає, що в матеріалах справи міститься відповідь на адвокатський запит (а.с. 83) від 24.10.2016 року № 01-42/м-729-01 Департаменту науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації, в якому зазначено, що погодження на звільнення начальника відділу освіти Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_1 із займаної посади за угодою сторін за підписом Голови Нововодолазької районної державної адміністрації Є.О.Королюк від 18.08.2016 № 02-35/2574 зареєстровано в Департаменті за № 2275 від 23.08.2016.

Відповідач з огляду на вищевикладене пояснив, що лист про погодження на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти Нововодолазької районної державної адміністрації до Департаменту освіти і науки Харківської обласної адміністрації направлено за допомогою електронної пошти.

Разом з тим суд зазначає, що в матеріалах справи міститься копія заяви (а.с. 43) позивача про відкликання заяви про звільнення з посади від 25.08.2016 року зареєстрована за № 2152/18 та копія листа (а.с. 42) Департаменту науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації про погодження звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 25.08.2016 року зареєстрований за № 2162/6, що свідчить про те що погодження на звільнення надійшло після того як вже було зареєстровано заяву про відкликання заяви про звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2016 року не було досягнуто згоди про звільнення позивача, хоча в заяві про звільнення від 18.08.2016 року позивачем було зазначено - «звільнити мене із займаної посади з 18.08.2016 за згодою сторін».

Позивач зазначає, що оскільки відповідачем 18.08.2016 року питання про її звільнення розглянуте не було та розпорядження про звільнення не було прийняте, тобто згоди відповідача на її звільнення не було, вона продовжувала виконувати обов'язки начальника відділу освіти.

Судом встановлено, що 25.08.2016 року Нововодолазькою районною державною адміністрацією Харківської області було винесено розпорядження № 132-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області на підставі заяви позивача від 18.08.2016 року та погодження на звільнення Департаменту науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації від 25.08.2016 року № 01-40/3538.

З вищезазначеним розпорядженням про звільнення позивач була не згодна, тому подала заяву від 30.08.2016 року про скасування розпорядження від 25.08.2016 року № 132-к у зв'язку з тим, що вона 25.08.2016 року відкликала заяву про звільнення за згодою сторін від 18.08.2016 року. Також зазначила у цій заяві, що розпорядження від 25.08.2016 року № 132-к було прийняте після отримання від неї заяви про відкликання заяви про звільнення за згодою сторін.

На заяву позивача про скасування розпорядження від 25.08.2016 року № 132-к відповідач відповів листом про відмову в задоволені заяви позивача та зазначив, що розпорядження було видане на підставі ст.86 Закону України «Про державну службу» та погодження Департаменту освіти і науки Харківської обласної державної адміністрації від 25.08.2016 року.

Суд критично ставиться до пояснень відповідача щодо направлення електронною поштою погодження на звільнення начальника відділу освіти Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_1 із займаної посади за угодою сторін до Департаменту науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації, тому що відповідачем не надано доказів даного направлення та наявності розбіжності в поясненнях відповідача із своїми діями щодо звільнення позивача з посади.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 відповідачем не було враховано те, що у заяві позивача від 18.08.2016 вказано з якої саме дати має бути здійснено звільнення її з посади начальника відділу освіти Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, а саме: 18.08.2016. Відповідачем 18.08.2016 року не було здійснено волевиявлення щодо звільнення позивача з посади, а звільнення з посади за згодою сторін є за своєю суттю волевиявлення обох сторін. Також відповідачем не було прийнято до уваги те, що відповідач 25.08.2016 року подав заяву про відкликання заяви від 18.08.2016 року про звільнення з 18.08.2016 з займаної посади за згодою сторін, яка була зареєстрована раніше ніж лист Департаменту науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації про погодження звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти Нововодолазької районної державної адміністрація Харківської області. Отже дії відвідача щодо звільнення ОСОБА_1 з посади є неправомірними, а розпорядження від 25.08.2016 року № 132-к є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 5855,35 гривень, суд зазначає наступне.

Сторонами по справі не заперечується той факт, що заробітну плату в сумі 5855,35 грн. було виплачено ОСОБА_1. Також дана обставина підтверджена довідкою (а.с. 75) Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 27.10.2016 року № 01-36/2095.

Отже, позовна вимога щодо стягнення з Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 5855,35 гривень задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробіток за період вимушеного прогулу та затримки розрахунку з 25 серпня 2016 року, виходячи із суми середньоденної заробітної плати - 230,14 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає судовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу та затримки розрахунку з 25 серпня 2016 року, виходячи із суми середньоденної заробітної плати - 230,14 гривень підлягає задоволенню.

Поряд із тим, щодо позовних вимог в частині стягнення з Нововодолазької державної адміністрації Харківської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10000,00 (десять тисяч) гривень суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем під час розгляду справи не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Також суд зазначає, що підлягають стягненню з відповідача судові витрати понесені позивачем на суму 3051,21 грн., а саме: згідно квитанції від 08.09.2016 року (а.с. 3) про сплату судового збору на суму 551,21 грн. та згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №45/16 (а.с. 34) про сплату юридичних послуг на суму 2500,00 грн.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Положеннями частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, третя особа - Департамент науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації, про визнання неправомірними дій, визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області по звільненню ОСОБА_1 з займаної посади за згодою сторін з 25 серпня 2016 року.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області №132-к від 25 серпня 2016 року "Про звільнення ОСОБА_1".

Поновити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, на посаді начальника відділу освіти Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області.

Стягнути з Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області (63200, Харківська область, смт Нова Водолага, вул. Гагаріна, 7, ) на користь ОСОБА_1 (63200, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.08.2016 по день фактичного поновлення на посаді.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (63200, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) судові витрати в загальному розмірі 3051 (три тисячі п'ятдесят одну) грн 21 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області (63200, Харківська область, смт Нова Водолага, вул. Гагаріна, 7, ).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 06.02.2017 року.

Суддя О.М.Тітов