Справа № 334/7822/16-а
Суддя: Ісаков Д. О.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 24.01.2017
Справа № 334/7822/16-а
Провадження № 2-а/334/160/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Ісакова Д.О.

при секретарі Гопка Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м.Запоріжжя про визнання протиправними дії відповідача та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в Дніпровському районі про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку їй пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії, а також забов'язання відповідача призначити позивачу з 04.10.2016 року пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

У позовній заяві позивачкою зазначено, що вона з 06.08.2008 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Дніпровському (Ленінському) районі м. Запоріжжя, отримуючи пенсію за вислугу років, призначену відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

10 квітня 2016 року вона досягла віку, встановленого абз. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та з її квітня 2016 року набула права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

04.10.2016 року позивачка звернулась до Відповідача з заявою, в якій просила повідомити, який буде застосовано показник середньої заробітної плати при розрахунку заробітку для обчислення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також призначити мені пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст.. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки У країни за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком. Але Відповідач листом від 18.10.2016 року №282/П-1 повідомив, що відсутні законні підстави для застосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, оскільки в даному випадку проводиться перерахунок на інший вид пенсії, а не первинне призначення.

Такі дії управління Пенсійного фонду України в Дніпровському (Ленінському) районі м. Запоріжжя позивачка вважає протиправними, тому вона змушена була звернутися до суду з відповідним позовом.

У судове засідання позивачка не з»явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. На своїх позовних вимогах вона наполягає, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та матеріалів, які надані до позову.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та доводив суду, що дійсно, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Дніпровському (Ленінському) районі м. Запоріжжя з 06.08.2008 року, отримуючи пенсію за вислугу років. Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугою років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно з абзацом 2 п. 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

З 06.08.2008 року ОСОБА_1 на підставі особистої заяви від 06.08.2008 року була призначена пенсія за вислугу років як працівнику освіти при стажі 34 роки 10 місяців 9 днів (станом на 31.07.2008 року) у розмірі 801,12 грн.

Відповідно до пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

04.10.2016 року у зв'язку з досягненням пенсійного віку ОСОБА_1 звернулася до управління з особистою заявою з питання перерахунку пенсії з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Згідно пункту 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній з 01.10.2011 року) переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв. Оскільки проводиться перерахунок на інший вид пенсії, а не первинне призначення пенсії, тому при перерахунку пенсії застосовується показник середньої заробітної плати, який враховувався під час попереднього перерахунку попереднього виду пенсії. Розмір пенсії за віком ОСОБА_1 при стажі 34 роки 10 місяців 9 днів (станом на 31.07.2008) та заробітку 1731,87 грн. за період з 01.01.1992р. по 31.12.1996р., з 01.07.2000р. по 31.07.2008р., який розраховано із застосуванням середньої заробітної плати за 2007 рік (1197,91 грн. * 1,44574 - коефіцієнт заробітку) склав 1337,27 грн. Оскільки позивачці з 06.08.2008 року була призначена пенсія за вислугу років, тому при перерахунку пенсії з вислуги років на пенсію за віком застосовується показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії. Виходячи з вищенаведеного, представник відповідача вважає, що законних підстав для перерахунку позивачці пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійнестрахування», із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (04.10.2016 року), немає, тому у позові позивачу слід відмовити.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини, вислухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Доведено, що позивачка ОСОБА_1 з 06.08.2008 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Дніпровському (Ленінському) районі м. Запоріжжя, отримуючи пенсію за вислугу років, призначену відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

10 квітня 2016 року вона досягла віку, встановленого абз. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та з її квітня 2016 року набула права на призначення пенсії за віком відповідно до Законл України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

04.10.2016 року позивачка звернулась до Відповідача з заявою, в якій просила повідомити, який буде застосовано показник середньої заробітної плати при розрахунку заробітку для обчислення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також призначити мені пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст.. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки У країни за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком. Але Відповідач листом від 18.10.2016 року №282/П-1 повідомив, що відсутні

законні підстави для застосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, оскільки в даному випадку проводиться перерахунок на інший вид пенсії, а не первинне призначення.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що лаг право на пенсію за віком.

Відповідно до п. «е» ч. 1ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь- які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ч.З ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч.,3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок' переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший.

Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зазначена позиція кореспондується з позицією Верховного суду України, передбаченій у постанові від 31.03.2015 року.

В даному випадку підставою для відмови позивачу у проведенні перерахунку розміру пенсії були висновки пенсійного органу щодо наявності в даному випадку факту переходу ОСОБА_1 на інший вид пенсії, а не первинне її призначення.

Між тим, ОСОБА_1, з 06.08.2008 року була призначена пенсія за вислугу років відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В подальшому, у зв'язку з тим, що право на пенсію за віком виникло у неї вперше 11.04.2016 року, саме 04.10.2016 року позивачка звернулась до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському (Ленінському) районі м. Запоріжжя з заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, виходячи з того, що у 2008 році ОСОБА_1, була призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, то відповідно звернення 04.10.2016 року з заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є таким, що було здійснено вперше та не може розцінюватись як переведення з одного виду пенсії на інший.

Таким чином, з огляду на викладені приписи чинного законодавства, розрахунок розміру пенсії позивачу має бути здійснений Відповідачем на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Це в свою чергу свідчить про безпідставність застосування Відповідачем положень ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Подібна правова позиція була висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 10.12.2015 року №К/800/33192/15 та Верховним Судом України у постанові від 31.03.2015 року у справі №21-612а14, яка відповідно до норми ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ч. 1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення, до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

До управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя ОСОБА_1 звернулась із письмовою заявою 04.10.2016 року щодо нарахування та виплати їй пенсії відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком .

Про неправомірні дії Відповідача вона дізналась з листа від 18.10.2016 року за №282/П-1.

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом звернулась 23.11.2016 року.

Таким чином, з урахуванням ч.2 ст.99 КАС України та того, що пенсійні виплати є щомісячними, перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" має бути здійснений з 04.10.2016 року.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 2 КАС України суб'єкт владних повноважень повинен використовувати свої повноваження з тією метою, з якою вони надані законом.

Проте відповідно до положень ст. 19 Конституції України за якою «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, як зазначається у цій статті, зобов'язані діяти тільки на підставі, в обсязі тау спосіб, які передбачені Конституцією та законами України, оскільки їх повноваження, функції, права і обов'язки підпорядковані, зрештою, служінню особі, суспільству і державі....Будь-які прогалини, колізії та інші недоліки в законах мають тлумачитися і використовуватися лише на користь особи».

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, законами України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В Рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № N 8-рп/2005 визначено, що в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Згідно із статтями 22 та 64 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Така позиція неодноразово зазначалось в судових рішеннях Вищого адміністративного суду України (ухвали від 16.01.2016 року (справа К/800/32287/15), від 27.01.2016 року (справа К/800/23512/14), 28.01.2016 року (справа К/800/32220/15) та постановах Верховного Суду України від 10.12.2013р. (справа №21-348а13), від 17.12.2013р. (справа №21-445а13) та від 06.10.2015 року (справа№21-2432а15).

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі статтею 46 Конституції України це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, законами України «Про пенсійне забезпечення». Для окремих категорій громадян пенсійне забезпечення встановлюється іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей умов праці, характеру виконуваної роботи, її складності і значущості, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні

категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Крім того, вирішуючи питання про застосування норм цього Закону в часі, суд виходить з того, що згідно статті 22 Конституції України закріплені за нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняття нових законів або внесення змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Тобто, відмова відповідача в перерахунку пенсії на підставі Закону України суперечить чинному законодавству.

Ст. 6 КАС України надає право кожній особі звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. ,

Відповідно до ч. 1,2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За Конституцією України (ст.6) державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, а згідно Положення про Пенсійний фонд України - Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади. Відповідач є органом державної влади - суб'єктом владних повноважень.

Європейський суд з прав людини у справі Івонн Ван Дайн проти Міністерства внутрішніх справ (YvonneVanDuyn v. Home Office 04.12.1974) висловив правову позицію, за якою принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, ця держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відтак, обґрунтованими (легітимними) сподіваннями особи є очікування можливості ефективного здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі, якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями цих прав.

Згідно статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність захисту права позивача щодо проведення перерахунку пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії.

Отже, вимоги позивача в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Дніпровському (Ленінському) районі м. Запоріжжя призначити їй з 04 жовтня 2016 року пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії.

Відповідно до ч.1 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Зважаючи на вказане, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат по оплаті судового збору є обґрунтованими, тому на користь позивача з Державного бюджету України має бути стягнутий сплачений позивачем судовий збір у сумі 551,20 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 19, 22, 41, 68 Конституції України, ст.ст. 8, 9, 17, 18, 19, 94, 99, 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, ч. 1 ст. 9, ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м.Запоріжжя про визнання протиправними дії відповідача та зобов»язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком .

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя призначити з 04.10.2016 року ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 551 (п'ятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя: Ісаков Д. О.