Справа № 809/30/17
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2017 р. Справа № 809/30/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Кишинського М.І.,

за участю секретаря судового засідання: Ткачук О.П.

позивача: не з'явився

відповідача: Карпаш Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРВАРД ТЕХНОЛОДЖІЗ",

до відповідача: Управління Держпраці в Івано-Франківській області

про визнання протиправними та скасування постанов №№09-01-021/305, 09-01-021/306 від 17.11.2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРВАРД ТЕХНОЛОДЖІЗ" (далі - позивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов №№09-01-021/305, 09-01-021/306 від 17.11.2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем винесено незаконні та необгрунтовані постанови, так як за адресою: вул. Тисменицька, 210, м. Івано-Франківськ, 76018, на момент проведення перевірки позивач господарської діяльності не здійснював і наймані працівники на підприємстві відсутні, а ті особи які надавали пояснення відповідачу, не мають ніяких правовідносин із позивачем. Окрім цього позивач вказав, що відповідачем було відмовлено в наданні права на ознайомлення з матеріалами справи та відкладення її розгляду, що є порушенням процедури проведення перевірки та складення оскаржуваних постанов.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав наведених в письмовому запереченні. Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтований, а тому він не підлягає до задоволення з огляду на таке.

До Управління Держпраці в Івано-Франківській області 04.10.2016 року надійшло колективне звернення працівників ТзОВ «Форвард Технолоджіз» з проханням здійснити перевірку в ТзОВ «Форвард Технолоджіз», керівником якого є ОСОБА_2, оскільки товариство використовує працю найманих осіб без належного оформлення з ними трудових відносин. В листі безпосередньо зазначени фактична адреса виробництва: м. Івано-Франківськ, вул. Тисменицька 210 (а.с.83).

За результатами перевірки, проведеної з 25.10.2016 року по 31.10.2016 року Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області за фактичною адресою виробництва ТзОВ «Форвард Технолоджіз»: вул. Тисменицька, 210, м. Івано-Франківськ складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №09-01-0055/566 (а.с.7-11). Згідно з відмітками на акті перевірки, директор позивача відмовився від підписання вказаного акта.

Під час перевірки виявлено порушення, а саме встановлено, що керівник ТзОВ «Форвард Технолоджіз» в порушення статті 24 КЗпП України допустив до роботи без оформлення трудових договорів працівників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які на момент здійснення перевірки знаходилися на робочих місцях. Зокрема, роботу зварювальника на час перевірки виконував ОСОБА_5 В своєму письмовому поясненні він зазначив, що у ТзОВ «Форвард Технолоджіз» працює з середини вересня 2016 року (а.с.81). Однак, документів про прийняття вказаного працівника на роботу керівник ТзОВ «Форвард Технолоджіз» для перевірки не представив. Крім того, на момент перевірки роботу пакувальника (в поясненні зазначено упаковщика) виконував ОСОБА_4, який надав письмове пояснення, що працює з серпня 2016 року у ТзОВ «Форвард Технолоджіз», трудовий договір з ним не укладався(а.с.80). З пояснення неповнолітнього ОСОБА_8.( 25.01.2000 р.н.) встановлено, що на момент проведення перевірки він виконує роботу зварювальника (зварника). ОСОБА_6 в поясненні зазначив, що у ТзОВ «Форвард Технолоджіз» працює з вересня 2016 року, трудовий договір з ним не укладався (а.с.79). В ході перевірки також було виявлено на робочому місці працівника ОСОБА_3, який надав письмове пояснення, що у ТзОВ «Форвард Технолоджіз» працює зварником (зварювальником) з серпня 2016 року, трудовий договір з ним укладався (а.с.82).

З представлених під час проведення перевірки документів та пояснень працівників відповідачем в акті перевірки встановлено, що директор ТзОВ «Форвард Технолоджіз» ОСОБА_2 трудові договори з працівниками ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3 не укладав, накази про прийняття їх на роботу не видавав, повідомлення про прийняття працівників на роботу до органів Державної фіскальної служби не подавав. Факт працевлаштування у ТзОВ «Форвард Технолоджіз» інших працівників, які підписали колективне звернення до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, ОСОБА_2 заперечує. При перевірці за фактичною адресою виробництва ТзОВ «Форвард Технолоджіз»: вул. Тисменицька, 210, м.Івано-Франківськ, інших працівників не було виявлено.

Також, в порушення вимог статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) директор ТзОВ «Форвард Технолоджіз» ОСОБА_2 здійснив фактичний допуск чотирьох працівників (ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3.) до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В порушення вимог частини 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці» не забезпечено ведення достовірного бухгалтерського обліку. Заробітна плата працівникам ОСОБА_6 (в розмірі 3000 грн. в місяць), ОСОБА_5 (в розмірі 4000 грн. в місяць), ОСОБА_4 (в розмірі 6000 грн. в місяць), ОСОБА_3 (в розмірі 7000 грн. в місяць) (а.с.79-82) виплачувалася «в конвертах», без належного відображення в бухгалтерських документах. Із заробітної плати найманих працівників не здійснювались відрахування єдиного соціального внеску, що позбавляє права працівників на соціальний захист за нормами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пункт 5 частини першої статті 24 КЗпП України передбачає, обов'язкове укладення трудового договору у письмовій формі при укладенні трудового договору з неповнолітньою особою. Перевіркою, проведеною 27.10.16 року Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області встановлено, що ТзОВ «Форвард Технолоджіз» в особі директора ОСОБА_2 в порушення пункту 5 частини першої статті 24 КЗпП України допустило до роботи без укладення трудового договору неповнолітнього працівника ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає в селі Торговиця, Коломийського району, Івано-Франківської області. З наданого пояснення ОСОБА_6 встановлено, що він працює в ТзОВ «Форвард Технолоджіз» на посаді зварника (зварювальника) з 01.09.2016 року. Режим роботи з понеділка по п'ятницю, з 8:00 до 16:00 год. Заробітну плату за вересень 2016 року отримав в розмірі 3000 грн (а.с.79).

Судом встановлено, що Управління Держпраці в Івано-Франківській області письмово повідомляло ТзОВ «Форвард Технолоджіз» про те, що розгляд справи щодо накладення фінансових санкцій призначений на 10.11.2016 року на 11 год. 30 хв.

Але до Управління Держпраці в Івано-Франківській області 10.11.2016 року надійшла заява представника ТзОВ «Форвард Технолоджіз» про перенесення розгляду справи на 17.11.2016 року на 10 год. 00 хв. Дана заява Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області була розглянута та задоволена, а розгляд справи щодо накладення фінансових санкцій був перенесений на 17.11.2016 року на 10 год. 00 хв.

Проте 17.11.2016 року позивач на розгляд не з'явився, і тому відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення справа розглядалася без участі суб'єкта господарювання та його представника.

За результатами розгляду справи заступник керівника Управління Держпраці в Івано-Франківській області винесла постанови про накладення штрафу на ТзОВ «Форвард Технолоджіз» №09-01-021/305 та №09-01-021/306 від 17.11.2016 року (а.с.12-13,14-15). Дані постанови були складені у двох примірниках, один з яких залишився в Управлінні Держпраці, а другий - надісланий ТзОВ «Форвард Технолоджіз» рекомендованим листом у трьох денний термін з дня винесення.

Не погоджуючись із винесеними постановами позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Відповідно до абзацу 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 253 КЗпП України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Управління Держпраці в Івано-Франківській області у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, зареєстрованими у встановленому порядку, Положенням про Державну службу України з питань праці, наказами та дорученнями Голови Державної служби України з питань праці.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України визначено, що нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, - незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами -підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 35 Закону України "Про оплату праці" визначено, що контроль за додержанням законодавства про оплату праці здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізовує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Зазначені державні органи мають право одержувати від суб'єктів господарювання та найманих ними осіб інформацію, документи і матеріали та відвідувати місця здійснення господарської діяльності під час виконання трудової функції такими найманими особами.

Статтею 27 Закону України «Про відпустки» зазначено, що нагляд за додержанням законодавства про відпустки здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.

Повноваження, права та обов'язки державних інспекторів праці Державної служби України з питань праці та її територіальних органів визначені, крім загальних законів, Кодексом України про адміністративні правопорушення та конвенціями Міжнародної організації праці (далі - МОП), ратифікованих законами України „Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 81, 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" від 08.09.04 року № 1985-ІV та „Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві" від 08.09.04 року № 1986-ІV.

Статтею 15 Закону України "Про міжнародні договори України" встановлено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Для держав-членів МОП конвенції Міжнародної організації праці є обов'язковими у разі їх ратифікації. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 8-1 КЗпП України передбачається пріоритет норм міжнародних договорів і угод перед актами внутрішнього законодавства України.

Статтею 12 Конвенції міжнародної організації праці № 81 зазначено, що інспектори праці мають право:

а) безперешкодного проходу без попереднього повідомлення у будь-яку годину доби на будь-яке підприємство, яке підпадає під контроль інспекції;

б) входити вдень у всі будинки, що їх вони мають достатні підстави вважати за такі, що підпадають під контроль інспекції;

с) здійснювати будь-які перевірки, контроль розслідування, котрі вони можуть вважати потрібними, щоб упевнитися в тому, що законодавчі положення ефективно виконуються, і зокрема вимагати ознайомлення з будь-якими книгами, реєстрами або документами, ведення яких приписано законодавством, з питань умов праці, з метою їхньої відповідності до законодавчих положень і зняття з них копії або витягів з окремих місць, тощо.

Відповідно до статті 16 Конвенції №81 контрольні заходи проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних положень законодавства.

Статтею 18 Конвенції МОП № 81 зазначено, що національним законодавством передбачаються та ефективно застосовуються відповідні санкції за порушення законодавчих положень, застосування яких підлягає контролю з боку інспекторів праці, та за протидію інспекторам праці під час здійснення їхніх обов'язків.

Згідно Положення про Управління Держпраці в Івано-Франківській області одним з основних завдань Управління є здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 2 та 3 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року №390 (далі - Порядок №390) Право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України „Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України „Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

У відповідності до приписів частини 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», підставами для здійснення позапланових заходів є: звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності).

Частиною 6 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Відповідно до статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України передбачений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим Постановою КМУ № 509 від 17.07.2013 року (далі - Порядок).

Відповідно до Порядку штрафи накладпються на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та (або) зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу. Про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Судом встановлено, що на підставі встановлених порушень відповідачем щодо позивача застосовано штрафні санкції, що передбачені абзацами 2 та 6 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Долучені до матеріалів справи докази, а саме накази про прийняття на роботу фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 працівників ОСОБА_10 та ОСОБА_5 та звітність щодо вказаних найманих працівників (а.с.16-27), а також договір про навчально-виробничу практику укладену позивачем з ОСОБА_8 та ОСОБА_11, повідомлення про прийняття на роботі ОСОБА_8, ОСОБА_12 та ОСОБА_7 та звітність (а.с.44-45), відомості про виплату грошей (а.с.46-47) не спростовують фактів що були встановлені під час перевірки 27.10.2016 року. Також суд констатує, що ні директором позивача, ні іншим представником не надавались вказані документи в момент перевірки та не вказувалось про їх існування відповідному інспектору.

Окрім того слід відмітити, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріплених частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручання у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень. Зі змісту Рекомендацій № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 року на 361 - й нараді заступників міністрів, під дискиційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасування постанов №№09-01-021/305, 09-01-021/306 від 17.11.2016 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, заперечуючи проти позову в силу положень частини 2 статті 71 КАС України спростував доводи позивача в цілому.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги в цілому.

Отже, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Кишинський М.І.

Постанова складена в повному обсязі 07.02.2017 року.