Справа № 751/359/17
Суддя: Гордійко Ю. Г.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№751/359/17
Провадження №2-а/751/84/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року м. Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Гордійка Ю.Г.,

при секретарі Ващиліна Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ріпкинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Ріпкинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії (а.с.1-2), де просить: - визнати протиправними дії Ріпкинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України щодо відмови йому здійснити перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок його пенсії відповідно до вимог статті 37-1 Закону України «Про державну службу» в розмірі 86 % заробітної плати працюючого державного службовця на підставі довідки Ріпкинської РДА № 67 від 13.12.2016 без застосування обмежень у розмірі та часі виплати пенсії з урахуванням усіх надбавок і доплат, в зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, починаючи з 01.01.2017 та виплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку.

Позивачка, представник відповідача у судове засідання не з'явились. Про час, місце і дату судового розгляду були повідомлені. Позивачка надала суду письмову заяв про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує. Представник відповідача надав клопотання про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення.

Оскільки всі сторони по справі надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд в порядку письмового провадження відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Ріпкинському об'єднаному управління Пенсійного фонду України і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про Державну службу» в розмірі 86 % суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

03.01.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою (яка зареєстрована 04.01.2017) про проведення перерахунку пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (а.с.3), до якої додав довідку про заробітну плату від 13.12.2016 № 67, яка видана Ріпкинською районною державною адміністрацією Чернігівської області (а.с.5).

Листом від 06.01.2017 № 01/11/Г-2 Ріпкинське об'єднане Управління Пенсійного фонду України повідомило позивача про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку пенсії (а.с.4).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції на момент виходу позивача на пенсію) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

У відповідності до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» ( в редакції, чинній на момент виходу позивача на пенсію) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" з 01.12.2015 року затверджено схему посадових окладів підвищеного розміру та розмір надбавок до посадових окладів.

До 01.05.2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване зазначеними нормами Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року № 3723-XII.

З 01.05.2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII.

У зв'язку з набуттям чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, яка набрала чинності з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», таким чином, з 01.05.2016 р. Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, з 01.12.2015 р. відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

При розв'язанні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму

нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

З огляду на це, суд вважає, що у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії, не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі наведеного, керуючись ч. 1 ст. 8, ч. 3 ст. 22, ч. 1 ст. 58 Конституції України, ст.ст. 69-72, 158-163, 185, 186 КАС України, ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ріпкинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ю.Г. Гордійко