Справа № 813/4290/16
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 року № 813/4290/16

о 11 год., 40 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 813/4290/16 за адміністративним

позовом ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2
до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, представник - не прибув
про визнання протиправною і скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 18.11.2016 року ВП №52905871.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не згідний із спірною постановою, оскільки така винесена з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права, при цьому посадова особа відповідача, яка виносила вказану спірну постанову - головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Пушкар Ірина Євгенівна, не повно з'ясувала усі фактичні обставини справи, не з'ясувала, чи підлягає постанова №21/41-ф/пл по справі про адміністративне правопорушення від 10.08.2016 року примусовому виконанню, та чи були підстави для відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом, а тому на думку позивача спірна постанова не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необгрунтованою і підлягає скасуванню.

Постанову №21/41-ф/пл по справі про адміністративне правопорушення було винесено Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області 10.08.2016 року, а отже вона мала бути звернута до виконання включно до 10.11.2016 року. Не зважаючи на це, з порушенням тримісячного строку, встановленого ст. 303 КУпАП, аж 18.11.2016 року, було винесено вказану оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52905871 з виконання постанови №21/41-ф/пл по справі про адміністративне правопорушення від 10.08.2016 року.

Також, позивач заначає, що у постанові №21/41-ф/пл по справі про адміністративне правопорушення від 10.08.2016 року вказано прізвище не позивача - ОСОБА_1, а прізвище зовсім іншої особи - «ОСОБА_1». Тому вказана постанова взагалі не стосується позивача.

Крім того, у постанові №21/41-ф/пл по справі про адміністративне правопорушення від 10.08.2016 року не вказано строк пред'явлення її до виконання.

Виконавчий документ - постанова №21/41- ф/пл по справі про адміністративне правопорушення від 10.08.2016 року не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» і державний виконавець не мав права в такому випадку виносити спірну постанову, а мав повернути вказаний виконавчий документ - постанову №21/41-ф/пл по справі про адміністративне правопорушення від 10.08.2016 року до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області для приведення її у відповідність з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

У зв'язку з цим спірна постанова про відкриття виконавчого провадження від 18.11.2016 року ВП №52905871 є протиправною та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у запереченні на позовну заяву, у якому відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, з підстав, що на адресу відділу ДВС надійшла заява представника стягувача про відкриття виконавчого провадження та примусового виконання постанови № 21/41-ф/пл, виданої 10.08.2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про стягнення з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету 1700,00 грн. адміністративного штрафу.

18.11.2016 року, керуючись ст.ст. 24-27 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Державним виконавцем було прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження з наступних підстав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та норматнвно-нравовими актами, нрийнятнми відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 4 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

У виконавчому документі зазначено: «постанова набирає законної сили після закінчення строку на оскарження, а саме 22.08.2016 року». Також, у постанові зазначається про те, що постанова надсилається органу державної виконавчої служби для виконання примусовому порядку у разі несплати штрафу у зазначений строк.

Згадана заява надійшла на адресу відділу ДВС 16.11.2016 року.

В даному випадку стягувачем не пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідач вважає, що державним виконавцем використані надані йому права у точній відповідності із Законом. Дії державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження були здійснені ним на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених чинним законодавством України.

Відповідач в судове засідання прибуття повноважного представника не забезпечив, причини неприбуття не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 20745992.

Заслухавши пояснення представника позивача, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

18.11.2016 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови № 21/41-ф/пл. виданого 10.08.2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській ласті про стягнення з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету 1700,00 грн. адміністративного штрафу.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» за № 606-ХІV від 21.04.1999 року із змінами і доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому ж Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ст. 11 цього ж Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим же Законом.

Згідно п. 1 ст. 12 цього ж Закону, виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно п. 2 ст. 12 цього ж Закону, строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно п. 1 ст. 26 цього ж Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Судом встановлено, що постанова Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області №21/41-ф/пл по справі про адміністративне правопорушення прийнята 10.08.2016 року.

Згідно ст. 291 КУпАП, вказана постанова набирає законної сили після стоку на її оскарження, а саме 22.08.2016 року.

Таким чином, строки пред'явлення виконавчого документа до виконання згідно п. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців, а саме до 22.11.2016 року.

16.11.2016 року на адресу відповідача надійшла заява представника стягувача про відкриття виконавчого провадження та примусового виконання постанови № 21/41-ф/пл, виданої 10.08.2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській ласті про стягнення з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету 1700,00 грн. адміністративного штрафу, відтак стягувачем не пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Судом не враховуються обґрунтування позовних вимог позивача, оскільки державним виконавцем вчасно прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження, а саме 18.11.2016 року, тобто в строки передбачені п. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання позивача на те що, вказано прізвище не позивача - ОСОБА_1, а прізвище зовсім іншої особи - «ОСОБА_1», судом не враховується, оскільки вказана обставина не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, а також для визнання протиправною і скасування спірної постанови.

З цих же підстав судом враховуються заперечення відповідача, оскільки дії державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, були здійснені ним на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених чинним законодавством України.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем частково переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що відповідачем не зроблено.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з врахуванням ст. 162 КАС України, позовні вимоги позивача до відповідача, задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 94 КАС України, судові витрати та витрати на правову допомогу покладають на позивача.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанову складено в повному обсязі 06.02.2017 року.

Суддя Гавдик З.В.