Справа № 806/2508/16
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року м.Житомир справа № 806/2508/16

категорія 8.3.11

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Господарчук І.В.,

за участю: представника позивача Гречкосій А.В.,

представника відповідача Захарко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 09.08.2016 р. №7734-17,

встановив:

Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Житомирської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області від 09.08.2016 №7734-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ПАТ "Родовід Банк" визнано неплатоспроможним відповідно до постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 №107, на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №261 від 25.02.2016 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Родовід Банк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банк". В подальшому тимчасову адміністрацію було продовжено та 25.04.2016 рішенням ВДФГВФЗ продовжено повноваження уповноваженої особи гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Родовід Банк" Куліша В.М. до дати отримання рішення Нацбанку про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Родовід Банк". Позивач стверджує, що направлення відповідачем податкової вимоги від 09.08.2016 №7734-17 під час дії тимчасової адміністрації є неправомірним та суперечить приписам ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яка забороняє нараховувати неустойку (штраф, пеню), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) під час тимчасової адміністрації. Тому, просить її скасувати.

Представник позивача в судовому засідання позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зокрема вказала, що податкова вимога була сформована та направлена позивачу, оскільки згідно інтегрованої картки платника податків за позивачем обліковується податковий борг у зв"язку з несплатою самостійно визначених позивачем у деклараціях грошових зобов"язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по податковій декларації та з земельного податку з юридичних осіб по податковому розрахунку земельному податку в сумі. Вважає, що вимоги чинного законодавства відповідачем жодним чином не порушено, тому спірна податкова вимога на суму 788,00 грн. є правомірною. Просить відмовити у позові.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке.

Як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 №107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до категорії неплатоспроможних", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25.02.2016 №261 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Родовід Банк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Пунктом 1 рішення вирішено розпочати процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 26.02.2016 по 25.03.2016.

Призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано повноваження тимчасового адміністратора АТ "Родовід Банк" Кулішу В.М., строком на один місяць, з 26.02.2016 по 25.03.2016. (а.с.12)

Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.03.2016 №419 продовжено строк тимчасової адміністрації в неплатоспроможному банку АТ "Родовід Банк" з 26.03.2016 по 25.04.2016 та на вказаний термін продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Родовід Банк" Кулішу В.М. (а.с.13)

25.04.2016 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, беручи до уваги ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 22.04.2016 у справі №757/19277/16 про забезпечення позову, прийнято рішення №610, яким продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Родовід Банк" Куліша В.М. до дати отриманням рішення Національного Банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Родовід Банк" після скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою печерського районного суду м.Києва від 22.04.2016 у справі №№757/19277/16. (а.с.14)

09.08.2016 відповідачем було виставлено позивачу податкову вимогу №7734-17, в якій повідомлено про наявність податкового боргу (станом на 08.08.2016) за узгодженими грошовими зобов'язаннями зі сплати земельного податку та з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по податковій декларації у загальній сумі 788,07 грн.(а.с.15)

Не погоджуючись з винесенням такої вимоги, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п.16.1.3-16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов"язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п.57.1 ст.57 Кодексу платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (п.59.3 ст.59 ПК України).

Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов'язку та виникнення у нього податкового боргу.

При цьому, якщо платник податків самостійно узгодив суму податкового зобов'язання шляхом подання податкової декларації, але не сплатив узгоджену суму податкового зобов'язання у встановлений строк, контролюючий орган відразу направляє йому податкову вимогу, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, у спірній податковій вимозі сума боргу зі сплати земельного податку та зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по податковій декларації у загальній сумі 788,07 грн. позивачем самостійно узгоджена, але не сплачена у встановлені законодавством терміни.

Крім іншого, даний факт підтверджується наявними у матеріалах справи копією податкової декларації зі сплати земельного податку за 2016 рік та звітною податковою декларацією з податку на нерухоме майно відмінене від земельної ділянки за 2016 рік.(а.с.17-21).

При цьому дана сума не включає в себе жодних штрафних санкцій та пені.

Також слід зазначити, що направлення спірної податкової вимоги не є примусовим стягненням коштів та майна банку та не є зверненням стягнення на майно банку, адже відповідно до п.95.2 ст.95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

При цьому згідно п.95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Отже, примусове стягнення коштів та майна банку, або звернення стягнення на майно банку можливо не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) позивачу спірної податкової вимоги.

Крім того, за змістом ст.88 ПК України майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку. При цьому право податкової застави не потребує письмового оформлення.

Крім того, положенням п.89.1.1 п.89.1 ст.89 ПК України (в редакції на час винесення спірної вимоги) визначено, що право податкової застави виникає у разі, зокрема, несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Відтак, викладене у спірній податковій вимозі попередження про виникнення права податкової застави на майно позивача не можна вважати накладенням арешту на кошти та майно банку, адже за змістом ст.88,89 ПК України податкова застава виникає автоматично у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, і не потребує письмового оформлення.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.09.2015 у справі №К/800/29664/15.

Крім того, суд вважає помилковими посилання представника позивача на невідповідність спірної вимоги п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" , який забороняє нарахувати неустойку (штрафи, пені), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), оскільки спірна податкова вимога визначає лише суму основного боргу зі сплати земельного податку без будь-яких штрафний санкцій (штрафів чи пені).

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що виставлена позивачу вимога №7734-17, в якій повідомлено про наявність податкового боргу (станом на 08.08.2016) за узгодженими грошовими зобов'язаннями зі сплати земельного податку та з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по податковій декларації у загальній сумі 788,07 грн., відповідає положенням Податкового кодексу України та не порушує приписів інших законодавчих актів, зокрема Законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та "Про банки і банківську діяльність".

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, в ході розгляду справи, надав достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність та обґрунтованість прийнятої податкової вимоги.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись статтями86,94,158-162,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 06 лютого 2017 р.