Справа № 809/708/16
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року Справа № 876/8532/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області в особі ліквідаційної комісії на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області в особі ліквідаційної комісії про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив стягнути з УМВС України в Івано-Франківській області в особі ліквідаційної комісії на його користь компенсацію за 108 діб невикористаних щорічних відпусток за час служби в органах внутрішніх справ в розмірі 15 680,52 грн. та компенсацію за понаднормову роботу під час чергувань в слідчо-оперативних групах УМВС України в Івано-Франківській області в період з січня 2011 по листопад 2015 року у розмірі 13 207,73 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.10.2016 позов було задоволено частково. Стягнуто з Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківський області в користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в сумі 12 622,82 грн. та доплату за відпрацьовані години в нічний час, вихідні та святкові дні в сумі 10 632,23 грн.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, її оскаржило УМВС України в Івано-Франківській області в особі ліквідаційної комісії, мотивуючи її тим, що для виплати працівникові міліції компенсації за службу в понаднормований час у дні щотижневого відпочинку та святкові дні необхідно такі складові, як межі асигнувань, письмовий наказ керівників органів внутрішніх справ, графіки нарядів чергувань, затверджені керівником органів внутрішніх справ та табель з обов'язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин, оскільки такі складові відсутні, відповідно і в ліквідаційної комісії УМВС відсутні обов'язкові підстави визнання факту заборгованості та проведення відповідних фінансових виплат. Крім того, судом першої інстанції не вірно застосував до спірних правовідносин Кодексу Законів України про працю та Закон України «Про відпустки», оскільки компенсація за невикористані дні відпустки регулюється п.56 Положенням про проходження служби особами рядового і начальницького складу ОВС затвердженого Постановою КМУ №114 від 29.07.1991, яким чітко визначено, що особам середнього, старшого іі вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до п.51 цього Положення. Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства. У зв'язку із вищенаведеним просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 10.05.2005 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, остання посада яку обіймав позивач старший слідчий слідчого управління УМВС України в Івано-Франківській області.

29.02.2016 та 20.04.2016 позивач звернувся із заявами до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області про виплату йому грошової компенсації за невикористану ним відпустку та доплату за відпрацьовані години в нічний час, вихідні та святкові дні під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Листами № 12/Г-19 від 22.04.2016 та № Г-27 від 29.04.2016 позивача повідомлено, що загальна кількість невикористаних щорічних відпусток складає 108 календарних днів. При цьому зазначено, що відповідно до постанови КМУ № 730 від 16.09.2015 УМВС України в Івано-Франківській області ліквідовано, а функціонує виключно Ліквідаційна комісія УМВС України в Івано-Франківський області, яка не володіє інформацією щодо наявності заборгованості перед ОСОБА_1

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності своєї бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за частину невикористаної чергової відпустки, а також за несення позивачем служби понад встановлену тривалість робочого часу та у вихідні і святкові дні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Щодо компенсації за роботу понад установлений законодавством робочий час колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про міліцію" для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Аналогічні положення містяться у п. 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 3.7.4. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за № 205/14896, підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є: а) письмові накази керівників органів внутрішніх справ; б) графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 3.7.5 Інструкції облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов'язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

Службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів, підрозділів установ і навчальних закладів внутрішніх справ службових обов'язків у період з 22.00 до 06.00. Особам, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в робочий час. Особам добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі), яка не враховується в робочий час (пункт 3.7.6 Інструкції).

Відповідно до пунктів 3.7.1- 3.7.3, 3.7.5 Інструкції, служба осіб рядового та начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається.

Згідно пункту 3.7.1 Інструкції, при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці (пункт 3.7.2 Інструкції).

Статею 107 Кодексу законів про працю України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Відповідно до ст. 108 Кодексу законів про працю України робота у нічний час оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, графіки чергувань особового складу слідчого управління УМВС України в Івано-Франківській області та витяги з книги службових нарядів, які містяться в матеріалах справи, є належними доказами, що підтверджують факт залучення позивача до служби у понаднормовий час, дні щотижневого відпочинку, святкові дні, нічні зміни та є належними доказами у справі.

Відтак, враховуючи приписи КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, Інструкції про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007 доплата за відпрацьовані нічні години складає 2 547 грн. за святкові та вихідні дні - 10 660, 17 грн.

При цьому, безпідставними є посилання відповідача про завищення розрахунку грошового забезпечення, так як під час цілодобового чергування надаються перерви для відпочинку і харчування, які не включається в робочий час, та як вже встановлено судом, відповідачем облік робочого часу позивача не вівся, а тому вказані доводи нічим не підтверджені.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не виплачено позивачу грошове забезпечення за несення служби понад установлений законодавством робочий час за період з січня 2011 року по листопад 2015 року в розмірі 13 207, 73 грн. Вказана сума підтверджується довідкою - розрахунком аудитора ТЗОВ "Юрек - Аудит" ОСОБА_2 від 19.08.2016.

Враховуючи приписи п.167.1. ст. 167.1 та п.п. 1.3 п.16 примірника 1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, сума грошового забезпечення за несення служби понад установлений законодавством робочий час, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 10 632, 23 грн.

Щодо компенсації за невикористані дні відпустки, колегія суддів зазначає наступне..

Відповідно до статті 4 Закону України "Про міліцію" (в редакції, що була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин) правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки встановлені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991.

За приписами п. 2 Положення № 114 спеціальне звання підполковник міліції відноситься до старшого начальницького складу.

Пунктом 56 цього Положення визначено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Водночас, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Зазначене положення дублюється у ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України.

Отже, приписи п. 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991, суперечать приписам ст. 24 Закону України "Про відпустки", який є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи, що при застосуванні законодавства його тлумачення має здійснюватися з урахуванням змісту норм, що є ієрархічно вищими, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин слід застосовувати приписи ст.24 Закону України "Про відпустки", оскільки приписи пункту 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991, суперечать приписам ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки".

Крім того, суд враховує, що норми Закону України "Про відпустки" є нормами спеціального законодавства, які регулюють спірні правовідносини щодо виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, оскільки Законом України "Про відпустки" встановлено державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Враховуючи те, що Верховний Суд України у постанові від 14.10.2014 (справа № 21-413а14) висловив правову позицію, щодо приписів пункту 56 Положення № 114, які, на його думку, є юридично недосконалими, а тому при застосуванні законодавства його тлумачення має здійснюватися з урахуванням змісту норм, що є вищими, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, у випадку звільнення із органів внутрішніх справ, мають право на отримання грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 під час проходження служби в органах внутрішніх справ України не використав частину відпустки 2005 рік - 18 діб, за 2010 рік - 20 діб, за 2013-2014 роки - 70 діб, що підтверджується довідкою Управління кадрового забезпечення Головного Управління Національної поліції в Івано-франківській області № 12/Г-19 від 22.04.2016.

Однак, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-франківській області у порушення приписів ст. 24 Закону України "Про відпустки" не нараховало те не виплатило ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані позивачем дні відпустки.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, обчислення компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи.

Пунктом 7 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Відповідно до довідки про заробітну плату № 17 від 21.01.2016 грошове забезпечення позивача за останні повні 12 місяців роботи складає 52 992, 65 грн, середньоденне грошове забезпечення становить 145,19 грн.. (52 992, 65 грн / 365 календарних днів = 145, 19 грн)

Таким чином, колегія судів погоджується з висновками суду першої інтонації щодо суми компенсації за невикористану відпустку в розмірі 15 680,52 грн (145, 19 грн х 108 днів = 15 680,52 грн). Наведений розрахунок розміру компенсації за невикористану відпустку підтверджується висновком сертифікованого аудитора ОСОБА_2

На підставі вищевикладеного, з урахуванням ставки податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18 відсотків та військового збору - 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, сума компенсація за невикористану відпустку, яка підлягає до стягнення з Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківський області в користь ОСОБА_1 становить 12 622, 82 грн.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області в особі ліквідаційної комісії залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року по справі № 809/708/16- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

С.П.Нос

Повний текст ухвали складено 07.02.2017.