Справа № 522/13018/16-а
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 р. Справа № 522/13018/16-а

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Загороднюк В.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Милосердного М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до УПФ України в Приморському районі м. Одеси про визнання протиправною бездіяльності щодо залишення без розгляду заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки №08-38/1290 від 06 червня 2016 року; зобов'язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Одеського апеляційного господарського суду №08-38/1290 від 06 червня 2016 року у розмірі 90% грошового утримання працюючого судці без обмеження граничного розміру, починаючи з 01 травня 2016 року та його виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Зобов'язано УПФ України в Приморському районі м. Одеси здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 згідно довідки Одеського апеляційного господарського суду №08-38/1290 від 06 червня 2016 року у розмірі 90% грошового утримання працюючого судці без обмеження граничного розміру, починаючи з 01 травня 2016 року та його виплату з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси ставиться питання про скасування судового рішення, в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Постановою Верховної Ради України №2762-VI від 02 грудня 2010 року ОСОБА_2 набула статусу судді Одеського апеляційного господарського суду у відставці із суддівським стажем роботи понад 25 років з першим кваліфікаційним класом.

З січня 2011 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в УПФ України в Приморському районі м. Одеси, яким їй призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати за нормами ст. 129, ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453 - VI від 07 жовтня 2010 року.

Згідно довідки Одеського апеляційного господарського суду про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06 червня 2016 року №08-38/1290/2016 виданої ОСОБА_2 про те, що її заробітна плата, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці склала 25 520 гривень.

13 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до УПФ України у Приморському районі м. Одесі із заявою про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Одеського апеляційного господарського суду №08-38/1290/2016 від 06 червня 2016 року.

Згідно листа УПФ України у Приморському районі м. Одесі №331/Ж-11 від 24 червня 2016 року на ім'я ОСОБА_2 повідомляється, що її звернення від 13 червня 2016 року розглянуто. У зв'язку з необхідністю додаткового вивчення питань термін розгляду звернення продовжено.

Листом УПФ України у Приморському районі м. Одесі №331/Ж-11 від 15 липня 2016 року на ім'я ОСОБА_2 повідомлено, що розпорядженням від 15 липня 2016 року проведено перерахунок пенсії по заробітку з 08 червня 2016 року. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 25 520 гривень. Процент обчислення пенсії від заробітку складає 90%. Розмір пенсії склав 22 968 гривень. Борг по перерахунку за період з 08 червня 2016 року по 31 липня 2016 року склав 5 051,61 гривень.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 01 травня 2016 року встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1 450 гривень, у зв'язку з чим змінився розмір грошового утримання працюючого судді, тому саме з 01 травня 2016 року слід здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, отже слід зобов'язати УПФ України у Приморському районі м. Одеси здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 згідно довідки Одеського апеляційного господарського суду №08-38/1290 від 06 червня 2016 року у розмірі 90% грошового утримання працюючого судці без обмеження граничного розміру, починаючи з 01 травня 2016 року та його виплату з урахуванням раніше виплачених сум. Також, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність УПФ України в Приморському районі м. Одеси щодо залишення без розгляду заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки №08-38/1290 від 06 червня 2016 року задоволенню не підлягають, оскільки позивачці надавалися відповіді на її звернення від 13 червня 2016 року щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 07 липня 2010 року на час, коли позивачкою вже було набуто право на відставку та стаж роботи на посаді судді перевищував двадцять п'ять років) було передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В подальшому внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» до вказаної статті зміни, які, зокрема передбачали зменшення щомісячного довічного грошового утримання судді були визнані неконституційними відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України врахував попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 та зазначив, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Отже, частиною третьою статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням рішення Конституційного суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, була встановлена виплата судді щомісячного грошового утримання у розмірі 80% грошового утримання працюючого судді. За кожний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2 відсотки, але не більше ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

12 лютого 2015 року прийнято Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII, відповідно до якого внесено зміни до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI та викладено цей закон у новій редакції.

Відповідно до вищезазначених змін Закону України «Про судоустрій та статус суддів» питання розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці були врегульовані у ч.3 ст. 141 цього Закону, якою було передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому, Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого ч.3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

У цьому рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що він вже визнавав неконституційними положення законів України щодо зниження розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позбавлення суддів можливості подальшого перерахунку розміру такого утримання; припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання на період роботи суддів у відставці на певних посадах, а також встановлення максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання (п.2 резолютивної частини рішення від 03 червня 2013 року №3-рп/2013). Незважаючи на це, Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911, окремими положеннями яких звужено обсяг гарантій незалежності суддів. При цьому зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (ч.2 ст. 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч.2 ст. 8 Основного Закону України).

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення Конституційного Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом у вищезазначених справах, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п.6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п.6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно п.54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та зобов'язання УПФ України у Приморському районі м. Одесі здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 згідно довідки Одеського апеляційного господарського суду №08-38/1290 від 06 червня 2016 року у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді без обмеження граничного розміру, починаючи з 01 травня 2016 року та його виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п.3 ч.1 ст. 198, п.1 ч.1 ст. 202, ст. 207, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси залишити без задоволення, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

М.М. Милосердний