Справа № 338/1007/16-а
Суддя: Битківський Л.М.
Дата ухвалення: 2017-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/1007/16-а

27 січня 2017 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Битківський Л.М.,

з участю секретаря Дякун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Богородчани справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №4 батальйону управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську старшого сержанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Інспектора роти №4 батальйону управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську старшого сержанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у якому поставив питання про визнання протиправною та скасування постанови інспектора від 01 вересня 2016 року, якою він визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим, що, рухаючись 01.09.2016 року близько 16 год. 07 хв. власним автомобілем ОСОБА_3 Крузер р.н.з. АТ 7777 АІ в с.Крихівці по вул. Крихівецькій був зупинений працівником поліції, який предявив претензії з приводу нібито допущеного порушення правил проїзду на увімкнений заборонений сигнал світлофора. З інкримінованим порушенням він не погоджувався, оскільки обставин про які стверджував інспектор не відповідали фактичним. Дійсно, рухаючись з м. Івано-Франківська у напрямку смт. Богородчани під час перетину місця у якому встановлено світлофор перед регульованим пішохідним переходом, на останньому увімкнувся зелений миготливий сигнал. Враховуючи ту обставину, що зелений миготливий сигнал світлофора дозволяв йому рух через вказаний регульований пішохідний перехід, з урахуванням того, що на пішохідному переході не було пішоходів, та з метою уникнути екстреного гальмування і зіткнення з транспортними засобами, що рухалися позаду, він продовжив рух через вказану ділянку дороги. Так як довжина вказаного регульованого пішохідного переходу досить велика, то вже при виїзді із вказаної зони на другому світлофорі увімкнувся жовтий сигнал світлофора, який відповідно до вимог п.8.11 ПДР дозволив рух. Жодного умислу на порушення правил дорожнього руху у нього не було і не могло виникати. Під час оформлення постанови на місці інспектор не взяв до уваги його пояснень. Більше того, складена постанова не була йому вручена та не була надіслана поштою. Копію даної постанови він зміг отримати тільки після того, коли із офіційним запитом звернувся його адвокат. При цьому протоколу про порушення правил дорожнього руху, у якому він міг би викласти свої пояснення власноручно, інспектор не склав, відмовив також у отриманні пояснень від свідків, які на той час перебували у його транспортному засобі. Таким чином він фактично був позбавлений можливості доводити свою позицію. Просив постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності визнати протиправною та скасувати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився. У поданому поясненні підтвердив викладені у позовній заві обставини. Просив позов задовольнити.

Інспектор поліції ОСОБА_2, дія якого оскаржено, в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, жодних заперечень проти позову чи доказів на обґрунтування своєї позиції не подав.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.7 КУпАП, застосування уповноваженим на те органом і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетентності, у точній відповідності з законом.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що має ґрунтуватися не всебічному, повному і обєктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з постановою інспектора Хорта В.Д. від 01.09.2016 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності по ч.2 ст.122 КУпАП за порушення пункту 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху, тобто за те, що, керуючи автомобілем ОСОБА_3 Крузер р.н.з. АТ 7777 АІ в с.Крихівці по вул. Крихівецькій, проїхав на заборонений сигнал світлофора.

Разом з тим, вказана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КупАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку. Вказана постанова не підтверджена жодними доказами вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Посилання на жоден з цих доказів у винесеній постанові немає.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст. 256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст. 258 КУпАП протокол може не складатись у разі вчинення адміністративних порушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Однак, системний аналіз положень Кодексу, в т.ч. ч.5 ст. 258 КУпАП дає підстави для висновку, що у випадку, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків коли порушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі.

В іншому випадку, на думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22.12.2010 року.

Відповідно до пояснень позивача протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався попри те, що він заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушенні і жодних доказів його вини при розгляді адміністративної справи не було наведено.

Виходячи з наведеного, постанову, винесену інспектором поліції ОСОБА_2 слід визнати протиправною та скасувати.

На підставі ст.ст.7, 258,293 КУпАП, керуючись ст.ст.159-163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити. Постанову інспектора роти №4 батальйону управління патрульної поліції в м. Івано-Франківську старшого сержанта поліції ОСОБА_2 від 01 вересня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в 10-ти денний строк через суд першої інстанції.

Суддя Битківський Л.М.