Справа № 813/1125/16
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року Справа № 876/2707/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В , Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Федчук М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05.04.2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення заробітку при звільненні та середньомісячного грошового забезпечення за весь час затримки,-

В С Т А Н О В И В:

04.04.2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення заробітку при звільненні та середньомісячного грошового забезпечення за весь час затримки.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05.04.2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення заробітку при звільненні та середньомісячного грошового забезпечення за весь час затримки - залишено без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду, апелянт ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права та процесуального права.

Зокрема зазначає, що суддею хибно застосовано норми Закону, які не підлягали до застосування, зокрема ч. 3 ст.99 та ч.1 ст.100 КАС України, оскільки звернення до суду не містило в собі предмету щодо прийняття на публічну службу, її проходження чи звільнення. Звернення до суду було зумовлено іншими приводами й підставами, а тому подання позову після закінчення місячного терміну є протиправним і постановлене суддею виключно з його формальних міркувань, що є неправомірним щодо залишення моїх вимог на відновлення порушених прав без розгляду.

Вважає, що згідно зі статтею 233 КЗпП при порушенні законодавства про оплату праці працівник підприємства має право звернутися до суду про стягнення належної йому суми заробітної плати без обмеження будь-яким терміном.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нову ухвалу, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Залишаючи позовні вимоги без розгляду, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з позовної заяви, позивача було звільнено з органів внутрішніх справ 06.11.2015 року, а до суду з адміністративним позовом про стягнення невиплаченого при звільненні грошового забезпечення звернувся лише 04.04.2016 року, тобто з пропуском строку, встановленого ч.3 ст.99 КАС України.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки, в силу закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджується належними доказами, а такі в матеріалах позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою статті 99 Кодексу встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 р. № 13 глава XV КЗпП України не передбачає винятків щодо застосування строків звернення до суду. Тому, вимоги ст. 238 КЗпП України про право органу який розглядає спір постановити рішення про виплату працівникові належних йому сум ( крім передбачених ст. 235 КЗпП України виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи ) без обмеження будь-яким строком застосовується за умови дотримання строків звернення з позовом до суду.

Дана позиція знайшла своє відображення в Постанові Вищого адміністративного суду України від 06.06.2013 р. № к/9991/79888/11.

Відтак, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак, вона не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05.04.2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі № 813/1125/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст

виготовлено 06.02.2017 року.