Справа № 823/2016/16
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року справа № 823/2016/16

м. Черкаси

15 год. 45 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Гордієнку Ю.П.,

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника 3-ї особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Відділу Держгеокадастру у Катеринопільському районі Черкаської області, третя особа - ПСП агрофірма Хлібороб про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 подав позов, в якому, просить:

1) визнати протиправними дії посадових осіб відповідача щодо засвідчення факту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0021 та вчинення у державному реєстрі земель запису від 04.08.2011 за № 00472;

2) скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки укладеного між ОСОБА_5 та ПСП агрофірма Хлібороб на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0021 запис про яку вчинено в державному реєстрі 04.08.2011 за № 00472;

3) зобовязати відповідача внести відповідний запис до державного реєстру земель (книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі) про скасування державної реєстрації договору оренди землі укладеного між ОСОБА_5 та ПСП агрофірма Хлібороб на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0021, запис про яку вчинено в державному реєстрі 04.08.2011 за № 00472.

Позов мотивований тим, що відповідач в порушення п. 11 Порядку № 2073 неправомірно здійснив реєстрацію договору оренди землі від 10.11.2008 укладеного між ОСОБА_5 та ПСП агрофірма «Хлібороб», яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 Таким чином, позивач вважає, що дана реєстраційна дія за фактом відсутності висновку є незаконною.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи це тим, що державна реєстрація даного договору оренди землі проводилася відповідно до Порядку № 2073. Зокрема, було зазначено, що згідно пункту 8 зазначеної постанови та статті 14 Закону України «Про оренду землі» у договорі оренди землі від 10.11.2008 зареєстрований у відділі Держкомзему у Катеринопільському районі Черкаської області про, що у державному реєстрі земель вчинено запис від 04.08.2011 за № 00472, зазначені всі істотні умови, тому підстав для відмови у державній реєстрації договору оренди у відділу не було. Окрім того, наголошено, що з 01.01.2013 відділ Держгеокадастру у Катеринопільському районі Черкаської області, згідно вимог закону, не наділений повноваженнями щодо реєстрації чи скасування реєстрації договорів оренди земельних ділянок, а також реєстрації чи скасування реєстрації прав оренди, а відтак не має доступу до відповідного державного реєстру, в якому проводяться відповідні дії.

Представники третьої особи щодо задоволення адміністративного позову також заперечували, оскільки відповідно до п.11 Порядку - державний орган земельних ресурсів у 20-денний термін перевіряє подані документи на відповідність чинному законодавству та за результатами перевірки готує висновок про державну реєстрацію або обгрунтований висновок про відмову у такій реєстрації. Разом з тим, наголошено, що позивач стверджує про відсутність саме позитивного висновку, а тому засвідчення факту державної реєстрації є незаконним, оскільки воно має відбуватись саме на підставі такого висновку, однак це суперечить чинному на момент реєстрації договору оренди законодавству, так як відповідно до п.11 Порядку передбачено складання такого висновку і в разі відповідності поданих документів чинному законодавству так і в протилежному випадку.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 19 квітня 2006 року (Серія ЯБ № 572214, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 24-06-787-00007) власником земельної ділянки площею 2,47га, розташованої в адмінмежах Ярошівської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області з кадастровим номером :02:002:0021 є ОСОБА_5.

10.11.2008 між ОСОБА_5 (орендодавець) та ПСП агрофірма Хлібороб (орендар) укладено договір оренди землі належної на праві приватної власності орендодавцю строком на 10 років та зареєстрованого управлінням Земельних ресурсів у Катеринопільському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 04.08.2011 за № 00472.

Також, у відповідності до акту «Про вилучення для знищення документів, які не внесені до Національного архівного фонду» від 29.12.2016 № 1 відділом Держгеокадастру у Катеринопільському районі Черкаської області у звязку з закінченням терміну зберігання вилучені для знищення документи, зокрема і висновки про державну реєстрацію договорів оренди за 2010-2012 роки.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1-2, 7-8 ст. 93 Земельного кодексу України (в редакції дійсній від 07.05.2011) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. (ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України).

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічне визначення оренди землі закріплене також і ст. 1 ЗУ «Про оренду землі» в редакції дійсній на 12.03.2011.

Так, ст. 6 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. (ст. 14 ЗУ «Про оренду землі»).

Окрім того, ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» встановлено істотні умови договору оренди землі, яким є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Стаття 18 ЗУ «Про оренду землі» передбачає, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно ст. 20 ЗУ «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Порядок державної реєстрації договорів оренди землі затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 № 2073 та визначає єдині умови реєстрації договорів оренди та договорів суборенди земельних ділянок (далі - договори оренди) в редакції чинній на час державної реєстрації договору оренди.

Пунктом 2 Порядку № 2073 встановлено, що державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Пунктом 8 даного порядку також встановлено аналогічні істотні умови договору оренди визначені відповідно до статті 14 Закону України "Про оренду землі".

Державний орган земельних ресурсів у 20-денний термін перевіряє подані документи на відповідність чинному законодавству та за результатами перевірки готує висновок про державну реєстрацію або обгрунтований висновок про відмову у такій реєстрації і передає реєстраційну справу відповідно виконавчому комітету сільської, селищної та міської ради, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям за місцем розташування земельної ділянки для засвідчення факту державної реєстрації або відмови у такій реєстрації. (п. 11 Порядку № 2073).

Як встановлено судом з акту «Про вилучення для знищення документів, які не внесені до Національного архівного фонду» від 29.12.2016 № 1 відділом Держгеокадастру у Катеринопільському районі Черкаської області у звязку з закінченням терміну зберігання знищені документи, зокрема і висновки про державну реєстрацію договорів оренди за 2010-2012 роки.

Таким чином, враховуючи що в судовому порядку на підставі Цивільного кодексу України позивачем не доведено факту недійсності договору оренди або встановлення його нікчемності, а також, що договір від 10.11.2008 зареєстрований у відділі Держкомзему у Катеринопільському районі Черкаської області у відповідності до п. 8 Порядку № 2073 та статті 14 Закону України «Про оренду землі» про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 04.08.2011 за № 00472, тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до абз.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що під час вчинення дій, з приводу яких подано позов, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору не повертаються.

Керуючись ст.ст.11,14,70,71,89,94,159 163, 256 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку передбаченому ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено 06.02.2017