Справа № 809/2179/15
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року Справа № 876/8759/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.06.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області про скасування акту опису та арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася в суд з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області про скасування акту опису та арешту майна від 13.05.2015 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що державним виконавцем ВДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції в порушенням вимог ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» складено акт опису та арешту майна від 13.05.2015 року, оскільки описане та арештоване майно згідно акта не належить боржнику - ОСОБА_4, а перебуває у власності саме позивача.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.06.2016 року адміністративний позов задоволено повністю, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу. Вважає оскаржувану постанову винесеною в результаті неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, така прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, мала місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, а висновки суду про доведеність окремих обставин не відповідають обставинам справи, а тому просить її скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що приміщення площею 43,9 кв. м. належне на праві власності ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 може входити в нежитлове приміщення загальною площею 808,5 кв.м. на яке необхідно звернути стягнення як на предмет іпотеки за кредитним договором від 27.12.2006 року, де ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» визначено іпотекодержателем.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Також ст.159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 17.08.2012 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Глущенко І.В. видано виконавчий напис за №526331 про звернення стягнення на нежитлові приміщення адмінбудинку, загальною площею 808,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний № 17034776.

Згідно постанови від 27.11.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Бордуланюк Г.Ю., на підставі вказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження №40930428 про звернення стягнення на нежитлові приміщення адмінбудинку, загальною площею 808,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу в сумі 1761245,28 грн на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з боржника ОСОБА_4.

13.05.2015 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна нежитлового приміщення (іпотека) за адресою: АДРЕСА_1 На описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним. Даний акт складений за участі представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Беган Р.П. та понятих ОСОБА_8, ОСОБА_9 за відсутності боржника та власника майна.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що проведення опису та арешту майна повинно здійснюватися у присутності представника боржника, і лише якщо участь такого представника неможлива державний виконавець може описати майно без його участі відповідно до п.п. 5.6.9. Інструкції про проведення виконавчих дій, яка визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку № 74/5 від 15.12.1999 року.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами регулюються Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606-ХІV .

Відповідно до ст. 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи, щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

У відповідності до ч. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно із приписами ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Відповідно до вимог статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Частиною першою статті 59 Закону передбачено, що майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

Згідно інформаційної довідки та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно сформовано 28.07.2014 року на праві приватної власності ОСОБА_3 належить 43,9 кв.м. нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1

У виконавчому провадженні №40930428, в рамках якого складений акт опису та арешту майна від 13.05.2015 року боржником визначено ОСОБА_4, а описане та арештоване майно останньому не належить.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції покликався на порушення відповідачем саме приписів п.п. 5.6.9. Інструкції № 74/5.

Проте, відповідно до п. 2 Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень, визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Інструкцію про проведення виконавчих дій, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 № 74/5, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 15.12.99 за №865/4158 (із змінами), крім пункту 5.11 глави 5, підпункту 5.12.5, абзаців першого - дев'ятого, одинадцятого - двадцять п'ятого підпункту 5.12.6 пункту 5.12 глави 5 пункту 5.12 глави 5 щодо підготовки до проведення та проведення щотижневих конкурсів з визначення спеціалізованих організацій для реалізації арештованого державними виконавцями майна, які продовжують діяти до набрання чинності порядком реалізації арештованого державними виконавцями майна.

З аналізу вище вказаних положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку що чинним законодавством не передбачено обов'язку державного виконавця повідомляти боржника та інших осіб про дату та час проведення опису.

Відповідно до пункту 1.5.2 Інструкції №512/5, акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події:

а) текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові державного виконавця, підстава для складання акта, перелічуються особи, що були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт;

б) у констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції;

в) у кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються);

г) акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання сторін чи інших осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти імені особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта;

ґ) до акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

З аналізу вище вказаних положень законодавства, чинних на час досліджуваних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку що діючим законодавством не передбачено обов'язку державного виконавця повідомляти боржника та інших осіб про дату та час проведення опису.

Відповідно до ст.13 Закону України №606-ХІV дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно ч.3 ст.6 Закону України №606-ХІV рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.82 Закону України №606-ХІV рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2, п.п. 1 п. 2 ст. 17 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі, на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, дією чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав чи свобод.

Акт опису й арешту майна від 13.05.2015р. не є рішенням суб'єкта владних повноважень, нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, а відтак не створює і не припиняє права чи обов'язки, а лише фіксує певні обставини. Жодних управлінських висновків оскаржуваний акт не містить, вчинити обов'язкові дії позивачу він не приписує, та відповідно не порушує права свободи та інтереси осіб публічно-правових відносин.

Таким чином, в даному випадку предметом оскарження можуть бути лише дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноваження щодо складання зазначеного акту та рішення, дії чи бездіяльність, вчинені суб'єктом владних повноважень на підставі зазначеного акту.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи призвели до помилкового висновку, у зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.06.2016 року у справі № 809/2179/15 та прийняти нову постанову.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області про скасування акту опису та арешту майна.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текс виготовлено 07.02.2017р.