Справа № 741/28/17
Суддя: Киреєв О. В.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 741/28/17
Провадження № 2-а/741/21/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 01 лютого 2017 року

Суддя Носівського районного суду Чернігівської області Киреєв О.В., розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, мотивував його тим, що 2 вересня 1994 року його було звільнено з посади голови Носівського районного суду Чернігівської області з виходом у відставку та призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 % заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді. 7 грудня 2016 року він (позивач) звернувся до УПФ України в Носівському районі Чернігівської області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку із збільшенням складових суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді. 23 грудня 2016 року він (позивач) отримав лист УПФ України в Носівському районі Чернігівської області № 1202/03-69 від 23 грудня 2016 року, яким йому було відмовлено у задоволенні заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання. Він (позивач) вважає дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать законодавству України.

ОСОБА_1 просив:

- визнати протиправними дії УПФ України в Носівському районі Чернігівської області щодо відмови у проведенні перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, у розмірі 90 % заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді;

- зобов'язати УПФ України в Носівському районі Чернігівської області здійснити перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, у розмірі 90 % заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, зазначеної у довідці ТУ ДСА України в Чернігівській області № 03-36/1214 від 1 грудня 2016 року, починаючи з 1 грудня 2016 року без обмеження строку та граничного розміру виплати з передбаченими законом надбавками та доплатами;

- зобов'язати УПФ України в Носівському районі Чернігівської області нарахувати та виплатити одноразово на його користь різницю між перерахованим та виплаченим щомісячним довічним грошовим утриманням судді у відставці за період з 1 грудня 2016 року по день ухвалення судового рішення.

Сторони у судове засідання не викликалися.

27 січня 2017 року начальник УПФ України в Носівському районі Чернігівської області Дика О.І. подала до суду заперечення проти позову, суть яких зводиться до того, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з тих підстав, що Законом України № 1774-VIII від 6 грудня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» пункт 25 розділу ХІІ Закону України «Про судоустрій та статус суддів» доповнено абзацом третім такого змісту: «Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень». Начальник управління просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем і відповідачем обставини, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, ветераном Другої Світової Війни 1939-1945 років, інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, перед виходом на пенсію працював на посаді голови Носівського районного суду Чернігівської області, з жовтня 1994 року йому призначено довічне грошове утримання в розмірі 90 % грошового забезпечення працюючого голови районного суду.

7 грудня 2016 року позивач звернувся до УПФ України в Носівському районі Чернігівської області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 1 грудня 2016 року, у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати, а відповідно і суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, що підтверджується копією заяви від 1 грудня 2016 року та копією довідки ТУ ДСА України у Чернігівській області № 03-36/1214 від 1 грудня 2016 року.

23 грудня 2016 року УПФ України в Носівському районі Чернігівської області листом № 1202/03-69 відмовило позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з тих підстав, що чинним законодавством чітко не визначено з якого часу проводиться перерахунок щомісячного довічного утримання, в силу Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, який набрав чинності 30 вересня 2016 року, та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року, який набрав чинності 1 січня 2017 року, проводити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання недоцільно, оскільки його розмір буде меншим, ніж той, що позивач отримує в даний час.

У судовому засіданні встановлено, що 23 грудня 2016 року УПФ України в Носівському районі Чернігівської області під час ухвалення рішення про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачу, як судді у відставці, керувалося нормативно-правовими актами, які ще не набрали чинності.

Згідно ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 грудня 2015 року та рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі № 1-8/2016, у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Верховний Суд України в постанові від 24 березня 2015 року (справа № 21-584а14) зазначив, що оскільки розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці законодавцем визначено у відсотковому співвідношенні до грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, то у разі зміни (у напрямі збільшення) вказаної винагороди, у судді, який вийшов у відставку, з'являється право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, в той час як у пенсійного органу - обов'язок здійснити відповідний перерахунок.

За приписами ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, у всіх зазначених нормах закону закріплено принцип, згідно з яким розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці безпосередньо залежить від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, оскільки нараховується в залежності від розміру грошового утримання такого судді. Ця залежність означає, що у разі зміни розміру грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді (в т.ч. і у зв'язку з збільшенням розміру мінімальної заробітної плати), в обов'язковому порядку підлягає перерахунку також і розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження його граничного розміру.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5- рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав чи свобод.

У п. 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильно забезпечення незалежного правосуддя.

Згідно із частиною 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Така правова позиція висловлена Конституційним Судом України в рішеннях від 22.09.2005р. №5-рп/2005, від 29.06.2010р. №17-рп/2010, від 22.12.2010р. №23-рп/2010. від 11.10.2011р. №10-рп/2011.

Питання щодо гарантій незалежності суддів неодноразово було предметом конституційного розгляду, про що свідчать рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3рп/2013, від 22.05.2008 №10-рп 2008, від 11.10.2005 №8-рп/2005, 01.12.2004 № 19-рп/2004, 20.03.2002 № 5-рп/2002, згідно з якими визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12, "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

Таким чином, суд вважає, що дії відповідача, які виразилися у відмові позивачу у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, у зв'язку із збільшенням суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, є неправомірними.

Щодо визначення часу, з якого має бути здійснено перерахунок щомісячного довічного утримання позивача, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону, а саме ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою встановлено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених ч. 1 ст. 35, ч. 2 ст. 38, ч. 3 ст. 42 і ч. 5 ст. 48 цього Закону, провадиться, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Оскільки позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання 7 грудня 2016 року, то перерахунок щомісячного довічного грошового утримання має бути здійснено з 1 грудня 2016 року у розмірі 90 % заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження довічного грошового утримання позивача максимальним розміром.

З огляду на викладене, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні докази, які визнаються судом належними, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даної постанови в межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст. 11, 17, 18, 99, 158-163, 183-2, 256 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, призначеного ОСОБА_1, як судді у відставці.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області здійснити з 1 грудня 2016 року перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання, призначеного ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як судді у відставці, у розмірі 90 % заробітної плати на посаді голови Носівського районного суду Чернігівської області, зазначеної у довідці ТУ ДСА України в Чернігівській області № 03-36/1214 від 1 грудня 2016 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області нарахувати та виплатити одноразово ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, різницю між перерахованим та виплаченим щомісячним довічним грошовим утриманням судді у відставці за період з 1 грудня 2016 року по 1 лютого 2017 року.

Постанову звернути до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя О.В. Киреєв