Справа № 826/9984/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 лютого 2017 року № 826/9984/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1,

до відповідача-1 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

відповідача-2 уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" Шкурка Віктора Михайловича,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" Шкурка Віктора Михайловича про:

- визнання протиправними дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" Шкурка Віктора Михайловича з обмеженення здійснення банківських операцій щодо виплати коштів за рахунком ОСОБА_1, відкритим за договором банківського вкладу на вимогу "Зручний контракт" № 1342/2015 від 15.09.2015, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ Банк "Контракт",

- визнання протиправної бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" Шкурка Віктора Михайловича щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування фізичних осіб, - за договором банківського вкладу на вимогу "Зручний контракт" № 1342/2015 від 15.09.2015, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ Банк "Контракт",

- зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" Шкурка Віктора Михайловича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1, як вкладника, що має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - за договором банківського вкладу на вимогу "Зручний контракт" № 1342/2015 від 15.09.2015, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ Банк "Контракт",

- зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інформацію щодо ОСОБА_1, як вкладника, що має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - за договором банківського вкладу на вимогу "Зручний контракт" № 1342/2015 від 15.09.2015, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ Банк "Контракт".

Від Уповноваженої особи та Фонду гарантування вкладів надійшли письмові заперечення, в яких просили відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.01.2016 року по справі №11-сс/796/402/2016 щодо розслідування у кримінальному провадженні було ухвалено накладення арешту на банківський рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_1, відкритий у ПАТ Банку «Контракт», із забороною проведення видаткових операцій. Відповідно до частини 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує кошти, розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

За результатами судового засідання, дослідивши наявні у справі документи, суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Отже, розглянувши наявні у справі документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Банк «Контракт» (банк) та ОСОБА_1 (вкладник) укладено договір строкового банківського вкладу із сплатою процентів в кінці строку «Зручний Контракт» №1342/2015 від 15.09.2015 року, згідно умов якого банк відкриває депозитний рахунок НОМЕР_1 для обліку депозиту, а вкладних перераховує на нього з власного поточного та/або вкладного (депозитного) рахунку або вносить готівкою через касу банку грошові кошти в сумі 190 000 грн. у день укладення цього договору. Строк депозиту - 30 днів.

Того ж дня, позивачем було внесено до каси банку суму депозиту згідно депозитного договору №1342/2015 від 1509.2015 року на суму 190 000 грн.

28.12.2015 року позивач звернувся до ПАТ "Банк "Контракт" із вимогою включити її до списку осіб (вкладників) для гарантованого повернення належного ОСОБА_1 вкладу.

Однак, позивачу не були повернуті грошові кошти разом із процентами, у зв'язку із запровадженням з у ПАТ «Банк «Контракт» тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації на підставі постанови Правління Національного банку України від 06.10.2015 року №671 «Про віднесення ПАТ «Банк «Контракт» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 06.10.2015 року №183.

Тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банку «Контракт» запроваджено строком на 3 місяці з 07.10.2015 року по 06.01.2016 року включно.

На офіційному сайті ПАТ «Банк «Контракт» 15.10.2015 року було розміщено повідомлення про те, що для отримання коштів вкладники ПАТ «Банк «Контракт» з 16.12.2015 року по 27.01.2016 року включно можуть звертатись до установ банку-агенту Фонду АТ «ОТП Банк».

Постановою Правління Національного банку України від 10.12.2015 року №876 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Контракт» та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Контракт» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 10.12.2015 року №220 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Контракт» та призначено уповноважену особу Фонду Шкурка Віктора Михайловича та делеговано йому строком на два роки з 11.12.2015 року по 10.12.2017 року (включно) всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банку «Контракт», визначені статтями 37,38,47-52,52(1),53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як зазначає позивач, звернувшись до відділення АТ «ОТП Банк», йому було відмовлено у здійсненні виплати грошових коштів, оскільки він, як вкладник, не був включений до переліку вкладників ПАТ «Банк «Контракт», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Аналогічну інформацію позивач отримав від Уповноваженої особи Фонду.

Не погоджуючись із не включенням його до переліку вкладників ПАТ «Банк «Контракт», позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходить із наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI.

Уповноважена особа Фонду відповідно до Закону №4452-VI це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Фонд є юридичною особою публічного права. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому Законом №4452-VI, здійснює такі функції:

- здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

- здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Наслідками призначення уповноваженої особи Фонду є те, що Уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Статтею 27 Закону №4452-VI визначено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Судом встановлено, що Уповноважена особа 01.01.2016 включила позивача до переліку, сформованого відповідно до статті 27 Закону №4452-VI, відповідно до наданого до матеріалів, зміни до переліку вкладників ПАТ "Банк "Контракт" станом на 01.01.2016, відповідно.

Разом з тим, як встановлено судом відповідно до ухвали апеляційного суду м. Києва від 28.01.2016 року по справі №11-сс/796/402/2016 задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №7 м. Києва Єфімова А.А. про накладення арешту на рахунки фізичних осіб, відкритих у ПАТ «Банк «Контракт»; накладено арешт на рахунки фізичних осіб, відкритих у ПАТ «Банк «Контракт», в тому числі і рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_1 за НОМЕР_1 (а.с.34-37).

У вказаній ухвалі зазначено, що майно, яке є предметом (засобом) вчинення кримінального правопорушення, повинно арештовуватись незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що як наслідок, перешкоджає встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених частиною 2 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов'язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Стан доказів, що вказують на вчинення злочинів, а також на наявність підстав вважати, що кошти, які знаходяться на рахунках фізичних осіб в ПАТ «Банку «Контракт» мають ознаки, передбачені частиною 2 статті 167 Кримінального процесуального кодексу України, є достатнім для застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зазначені докази були предметом належної перевірки в суді апеляційної інстанції.

Вказана ухвала апеляційного суду м. Києва від 28.01.2016 року по справі №11-сс/796/402/2016 прийнята ПАТ «Банком «Контракт» до виконання негайно, відповідно накладено арешт на рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_1 за НОМЕР_1.

Отже, на момент формування переліку вкладників ПАТ «Банку «Контракт» тривала судова процедура накладення арешту на рахунки фізичних осіб, відкритих у ПАТ «Банк «Контракт», в тому числі і на рахунок позивача, а на момент розгляду адміністративної справи арешт на вказані рахунки накладено судовим рішенням.

Пунктом 4 статті 26 Закону №4452-VI встановлені випадки, у разі настання яких, Фонд не відшкодовує кошти, в тому числі в переліку таких випадків міститься пункт 11, згідно до якого Фонд не відшкодовує кошти розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Таким чином, у Уповноваженої особи не було на час прийняття рішення законодавчо визначеного обов'язку включити позивача у перелік вкладників ПАТ «Банку «Контракт» за наявності арешту, накладеного на рахунок ОСОБА_1, за рішенням суду, навпаки, законодавцем встановлено заборону на відшкодування коштів особам, рахунки яких перебувають під арештом за рішенням суду.

Норма частини 4 статті 26 Закону №4452-VI, якою встановлено заборону на відшкодування коштів особам, рахунки яких перебувають під арештом за рішенням суду, має імперативний характер, та втрачає своє дію лише у випадку усунення визначених в ній підстав, в даному випадку це зняття арешту з рахунку позивача.

Тобто, невідшкодування коштів не є результатом бездіяльності уповноваженої особи Фонду чи безпосередньо Фонду, а є результатом вчинення дій, спрямованих на перевірку правочинів та встановлення обставин, які впливають на рішення щодо включення осіб до переліку вкладників, які мають право отримати відшкодування (компенсацію) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує.

Фонд гарантування вкладів та Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Банку «Контракт» Шкурко Віктор Михайлович в цій справі є суб'єктами владних повноважень, які повинні діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладені обставини, суд не вбачає в діях Уповноваженої особи Фонду протиправної бездіяльності, відповідачами не вчинено дій, що виходять за межі законодавства та порушують права і інтереси позивача, оскільки вони вчинені у відповідності до чинного законодавства, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Додатково суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

На момент подання адміністративного позову до суду та прийняття рішення по справі, судом не встановлено порушення прав позивача, які б могли виразитися в незаконних діях або протиправній бездіяльності з боку відповідачів. Судом встановлено, що відповідачі діяли в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, та на момент прийняття рішення по справі відсутні підстави для зобов'язання відповідачів включити позивача у реєстр вкладників ПАТ «Бант «Контракт» через наявність судового рішення про накладення арешту на рахунок, відкритий у зазначеному банку позивачем.

Суд зазначає, що у випадку скасування ухвали апеляційного суду м. Києва від 28.01.2016 року по справі №11-сс/796/402/2016, уповноважена особа Фонду повинна формувати перелік вкладників банку з урахуванням зняття арешту на грошові кошти та відсутності інших перешкод для включення позивача до реєстру вкладників. У випадку невчинення відповідачами відповідних до законодавства дій, позивача не позбавлено права звернення до суду з відповідним позовом, проте за новим предметом та підставами.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

На момент розгляду цієї справи порушень прав позивача в межах заявлених позивачем вимог не встановлено, рівно як і порушення законних інтересів позивача, які підлягають захисту судовим рішенням, а тому на момент прийняття рішення судом відсутні підстави для задоволення позову або зупинення провадження у справі.

Щодо процесуальної підсудності та правомірності розгляду справ зазначеної категорії Окружному адміністративному суду м. Києва, суд зазначає про наявність правового висновку Верховного Суду України у постанові від 16 лютого 2016 року у справі №826/2043/15, який зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на правовідносини, які врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку, належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Проте, на думку суду, застосування норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у контексті спірних правовідносин є помилковим, виходячи з такого.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутством є визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури; неплатоспроможність - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Пункт 2 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що справи про банкрутство підвідомчі господарським судам.

З наведеного слідує, що Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Разом з цим, частиною третьою статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Суд звертає увагу на те, що спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним Законом, що визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

Частина восьма статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на банки не поширюється.

У свою чергу норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачають особливу процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку, відмінну від порядку ліквідації банкрута, яка здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства згідно із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме: виведення неплатоспроможного банку з ринку здійснюється на підставі відповідної постанови Правління Національного банку України за правилами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що не передбачає порушення справи про банкрутство в господарському суді.

Суд також зауважує, що за суб'єктним складом відповідачів та характером виконуваних ними функцій дана справа є публічно-правовим спором.

Так, згідно з частиною першою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно пункту 1 частини другої цієї статті юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до визначення пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, спір набуває ознак публічно-правового за наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, які виконують владні управлінські функції.

За визначенням статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Частина перша статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд зазначає обсяг повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що Фонд та уповноважена особа Фонду виконують управлінські владні функції, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі по виконанню дій із забезпечення виведення банку з ринку та організації виплат відшкодувань за вкладами.

Зазначене кореспондується із позицією, викладеною у постанові Пленума Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», а саме у пункті 25 зазначеної постанови Пленум Вищого адміністративного суду України вказав наступне: «Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України».

Крім того, з урахуванням наведеного суд вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносини виникли між вкладником та Фондом і його Уповноваженою особою як наслідок запровадження процедури ліквідації банку, а не у межах процедури банкрутства, та без участі банку, як боржника.

Отже, суд приходить до висновку, що даний спір з приводу виконання відповідачами функцій з організації виплати відшкодування за вкладами є публічно-правовим та має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

З системного аналізу обставин справи та норм законодавства, якими унормовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що дії відповідача є правомірними, такими, що вчинені згідно до діючого законодавства, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Судові витрати не підлягають стягненню на користь позивача у зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.І. Добрянська