Справа № 813/2371/16
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року № 876/8958/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Ліщинського А.М., Улицького В.З.,

за участю:

секретаря судового засідання - Богдан А.О.,

представника позивача - Цинайко Н.І.,

представника відповідача - Коржевич У.Ф..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Заступника прокурора Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом керівника Львівської місцевої прокуратури №1 до Львівської міської ради, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.М.-Інвест" про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, -

ВСТАНОВИЛА:

Керівник Львівської місцевої прокуратури №1 звернувся з позовом до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали №612 від 26.05.2016 року "Про погодження ТзОВ "А.В.М.-Інвест" місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки на вул.Шевській, 4".

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що земельна ділянка про яку йдеться у спірній ухвалі розташована на територіях, які віднесені до історичного ареалу міста Львова, а також на якій знаходиться пам'ятка культурної спадщини національного значення. Як наслідок, відсутність категорії цільового призначення зумовить ситуацію, що на таку ділянку не поширюватиметься режим правової охорони, як на землі історико-культурного призначення. Крім того, не зазначення в рішенні органу місцевого самоврядування цільового призначення земельної ділянки на яку надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення, дає можливість потенційному землекористувачу для зловживань при виготовленні проекту землеустрою та визначення цільового призначення такої ділянки.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Заступник прокурора Львівської області подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задоволити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідають фактичним обставинам справи, що і призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою позов задоволити, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.05.2016 року Львівською міською радою прийнято ухвалу за №612, якою погоджено третій особі місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0359 га на вул. Шевській, 4 в оренду терміном на 10 років для реставрації з переплануванням житлового будинку з відновленням первісної функції готелю та його обслуговування і влаштування дахової котельні за рахунок земель, що не надані у власність або користування.

Необхідно зазначити, що будинок, який розташований по вул. Шевській, 4 у м. Львові, належить до пам'яток архітектури національного значення, розташований в межах історичного ареалу та зони регульованої забудови міста, а також входить в ансамбль історичного центру Львова, внесеного до списку Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО. Вказане підтверджується Постановою Кабінету Міністрів України №878 від 26.07.2001 «Про затвердження Списку історичних населених місць України», а також Постановою Ради Міністрів Української PCP від 24.08.1963 №970 «Про впорядкування справи обліку та охорони пам'ятників архітектури на території Української PCP».

Згідно з ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», території пам'яток, охоронних зон, заповідників, музеїв - заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Відповідно до ст. ст. 54, 150 Земельного кодексу України, ст.ст. 34-35 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено особливий порядок відведення, зміни цільового призначення земельної ділянки, певний правовий статус, правовий режим використання та захист земельних ділянок, що знаходяться в межах історичного ареалу.

Незважаючи на те, що спірна земельна ділянка розташована на територіях, які віднесено до історичного ареалу міста Львова, Львівською міською радою при прийнятті оскаржуваної ухвали не зазначено цільового призначення вищевказаної земельної ділянки, що зумовить ситуацію, коли на таку земельну ділянку не поширюватиметься режим правової охорони, як на землі історико-культурного призначення, та надасть можливість потенційному землекористувачу - TOB «А.В.М. - Інвест» для зловживань при виготовленні проекту землеустрою та визначення цільового призначення такої земельної ділянки.

Проте, зазначені обставини судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховані, а натомість упереджено та надумано зазначено, що ухвала Львівської міської ради не могла містити інформації про цільове призначення земельної ділянки на вул. Шевській, 4 у м. Львові, яка визначається у проекті землеустрою щодо її відведення, дозвіл на розробку якого надано спірною ухвалою.

Однак, такі твердження є помилковим та не відповідають вимогам чинного земельного законодавства України, виходячи з наступного.

Згідно з ч.І ст. 20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України, у клопотанні особи, яка зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, про надання дозволу на його виготовлення зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення.

Вказане спростовує те, що лише в ухвалі органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою та відведення особі земельної ділянки зазначається її цільове призначення.

Окрім цього, необхідно вказати, що Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за №1011/18306, яка зокрема, визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, що характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів, серед видів цільового використання земель історико-культурного призначення не передбачено такий вид як «для реставрації з перепланування житлового будинку з відновленням первісної функції готелю та його обслуговування і влаштування дахової котельні».

Також слід зазначити, що ні з тексту самої ухвали, а ні з жодного документу, що став підставою для прийняття оспорюваної ухвали не вбачається, що у Львівської міської ради є намір передати земельну ділянку саме такого цільового призначення.

Отже, вищевикладене у своїй сукупності дає можливість стверджувати, що відсутність посилання в оскаржуваній ухвалі на те, з якої категорії за цільовим призначенням надаватиметься земельна ділянка зумовить ситуацію, що на таку ділянку не поширюватиметься режим правової охорони як на землі історико-культурного призначення, а чинність ухвали Львівської міської ради №612 від 26.05.2016 жодним чином не перешкоджає передачі ТОВ «А.В.М. - Інвест» земельної ділянки з визначенням цільової категорії не як історико-культурного призначення.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що ухвала №612 від 26.05.2016 року "Про погодження ТзОВ "А.В.М.-Інвест" місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Шевській, 4" є протиправна, а відтак підлягає безумовному скасуванню.

Таким чином, висновок суду першої інстанції по даній справі зроблений при неповному з'ясуванні судом та недоведеності позивачем обставин, які мали значення для справи, внаслідок порушення норм матеріального права що і призвело до неправильного вирішення справи по суті спору, а у відповідності до вимог ст.202 КАС України є обов'язковою підставою для скасування постановленого судового рішення і ухвалення нового рішення по справі.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.3 ч. ст. 198, п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст.207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Львівської області - задоволити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року у справі №813/2371/16 - скасувати та винести нову, якою позов задоволити.

Визнати протиправною та скасувати ухвалу №612 від 26.05.2016 року "Про погодження ТзОВ "А.В.М.-Інвест" місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Шевській, 4".

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: А.М. Ліщинський

В.З. Улицький

Повний текст постанови виготовлено 06.02.2017 року