Справа № 816/1124/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" січня 2017 р. м. Київ К/800/44491/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Горбатюка С.А.,

секретар судового засідання: Оврамець Ю.О.,

за участю:

представника Генеральної прокуратури України Гудименко Ю.В.,

представника Полтавської обласної

державної адміністрації Ковальчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора Козельщинського району Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2014 року у справі за позовом прокурора Козельщинського району Полтавської області до Козельщинської районної державної адміністрації Полтавської області, треті особи: Полтавська обласна державна адміністрація, Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Добробут», про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року прокурор Козельщинського району Полтавської області (надалі - Прокурор, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Козельщинської районної державної адміністрації Полтавської області (надалі - відповідач, Козельщинська РДА), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Полтавська обласна державна адміністрація (надалі - Полтавська ОДА), в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження від 29 грудня 2012 року № 580 "Про затвердження технічної документації із землеустрою".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі спірного розпорядження відповідач протиправно затвердив технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками та надав Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірмі "Добробут" в оренду земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 119,64 га за відсутності розробленого проекту землеустрою щодо відведення таких земельних ділянок.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив скасувати судові рішення, ухваливши нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідачем були надіслані заперечення на касаційну скаргу, в яких Козельщинська РДА просила скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи положення частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), колегія суддів здійснює перегляд судових рішень в межах касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, представників Генеральної прокуратури України та Полтавської ОДА, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Предметом позову фактично є визнання неправомірним та скасування розпорядження Голови районної державної адміністрації від 29 грудня 2012 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою». Даним розпорядженням, зокрема, передано в оренду ТОВ «Агрофірма «Добробут» земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Суди попередніх інстанцій, розглядаючи та вирішуючи справу по суті позовних вимог, виходили з того, що даний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із даним висновком не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною першою статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України передбачено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Прийняте спірне рішення є ненормативним актом, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання. Скасування таких актів не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку, укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення місцевого органу виконавчої влади щодо передачі у власність чи оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади) вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, у разі прийняття органом місцевого самоврядування чи місцевим органом виконавчої влади (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди тощо), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, місцевого органу виконавчої влади не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України в своїх численних рішеннях, зокрема, у справах № 21-405а14 від 11 листопада 2014 року, № 21-308а14 від 9 грудня 2014 року.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції вважає, що судами попередніх інстанцій помилково розглянуто даний спір за правилами адміністративного судочинства, оскільки такий спір, враховуючи суть спірних правовідносин щодо захисту права цивільного, їх суб'єктний склад та норми статті 15 ЦПК України, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Частиною четвертою статті 220-1 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування рішень судів першої і апеляційної інстанцій та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 220-1, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу прокурора Козельщинського району Полтавської області задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2014 року скасувати, провадження у справі закрити.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді