Справа № 753/8637/16-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 753/8637/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Каліушко Ф.А.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі Закревській І.Л.

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), у якому просив скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві за №151 від 16 лютого 2016 року про стягнення сум пенсії, виплачених надміру та зобов'язати останнього вчинити дії з повернення ОСОБА_3 протиправно утриманих сум коштів на виконання зазначеного рішення.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав свій обов'язок, передбачений статтею 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та не повідомив відповідача про своє працевлаштування, переплата виникла з вини позивача, що в контексті статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є зловживання з боку пенсіонера.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 2006 року і на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон про пенсійне забезпечення військовослужбовців) отримує пенсію за вислугу років.

З 2006 року по 06 листопада 2015 року позивач перебував на державній службі в структурному підрозділі міліції апарату Міністерстві внутрішніх справ України, а з 07 листопада 2015 року, у зв'язку з набуттям чинності Закону України «Про Національну поліцію», був призначеним головним спеціалістом у структурний підрозділ центрального органу управління Національної поліції України, в якому проходив державну службу до 25 січня 2016 року, та з 26 січня 2016 року за переведенням призначений головним спеціалістом в апарат МВС України.

З 01 січня 2016 року ГУ ПФУ в м. Києві за наявності правових підстав припинило виплату пенсії.

У зв'язку з переведенням з 26 січня 2016 року на роботу в апарат МВС України ОСОБА_3 04 лютого 2016 до управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій осіб була подана заява про поновлення виплати пенсії.

З лютого виплату пенсії було відновлено, а з квітня 2016 року виплати здійснено з урахуванням стягнення в розмірі 20% пенсії.

На запит відповідач супровідним листом від 31 березня 2016 року № 6247/03/Н-343/1 надіслав Рішення ГУ ГІФУ в м. Києві від 16 лютого 2016 року №151 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру», у якому зазначається про стягнення з пенсії ОСОБА_3 в розмірі 20% пенсії щомісячно сум переплати в розмірі 12 393,35 грн. за період з 06 листопада 2015 року по 28 грудня 2015 року, що утворилась через неповідомлення про працевлаштування.

Не погоджуючись з такою позицією відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Отже, починаючи з 06 листопада 2015 року позивач працював на посаді, на яку поширюється дія Закону України «Про державну службу», тобто був працюючим пенсіонером.

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року, ОСОБА_3, як пенсіонеру, який працює на посаді державного службовця, мало бути призупинено з 06 листопада 2015 року виплату пенсії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закону № 1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року (далі по тексту - Закон № 213).

Згідно п.12 Закону № 213 внесено зміни до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон № 1058).

Зокрема, пп. 2 вказаного п. 12 Закону № 213 внесені зміни - абзац другий частини першої статті 47 Закону № 1058 замінено п'ятьма абзацами такого змісту:

«Тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 01 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення».

Законом України № 213-УІІІ були внесені зміни до ч.1 статті 54 Закону про пенсійне забезпечення військовослужбовців, відповідно до яких тимчасово у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, яким пенсія призначена відповідно до Закону про пенсійне забезпечення військовослужбовців, у період роботи на посадах, які дають право на призначення з пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», пенсії не виплачуються.

Відтак, за нормативно-правовим приписом пенсія не повинна виплачуватись у разі роботи на посаді, перебування на якій дає право на призначення пенсії У порядку та на умовах Закону України «Про державну службу».

Разом з тим абзац перший пункту 3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII встановив, що обмеження щодо виплати пенсії, передбачені цим Законом № 213-VIII, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, що призначені особам, які перебувають на посадах визначених державних органів, зокрема у Міністерстві внутрішніх справ України.

Також, відповідно до п. 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 4 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 визначено, що Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом:

підготувати та подати до 01 травня 2015 року на розгляд Верховної Ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах;

забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону;

забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 встановлено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Таким чином, дана правова норма чітко визначає подію, з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу» та інших спеціальних законів, зазначених вище.

З матеріалів справи вбачається, що позивач дійсно займав посаду державного службовця, яка у майбутньому (при наявності достатнього стажу) давала б йому право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідач вважає, що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», то в період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена згідно з Законом № 1058, виплачуватись не повинна.

Проте, як вже зазначалося вище, відповідно до п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України «Про державну службу».

На виконання вказаного п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213, Закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був.

У зв'язку з вищезазначеним, з 01 червня 2015 року втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом також не можуть призначатися.

В наслідок вказаних обставин, особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія може призначатися лише відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, з 01 червня 2015 року позивач перестав бути особою, якій у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 квітня 2015 року було призупинено виплату пенсії, отже, відпали підстави для застосування даної норми закону, а відповідно виплата пенсії позивачу повинна бути поновлена.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для невиплати позивачу пенсії, оскільки, з 01 червня 2015 року посада на якій працює позивач не дає йому право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому у відповідача відсутні підстави застосовувати до позивача положення статті 47 Закону № 1058.

Отже, вірним є висновок позивача, що ОСОБА_3 повинна бути відновлена виплата пенсії, а дії відповідача щодо стягнення сум пенсії, виплачених надміру є протиправними.

Таким чином протиправним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з огляду на задоволення позовних вимог, на користь позивача належить присудити здійснені ним витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної реєстрації Головного територіального Управління юстиції у місті Києві.

Згідно до статті 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року - скасувати та ухвалити нову.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві №151 від 16 лютого 2016 року «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру».

Зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дії з повернення ОСОБА_3 протиправно утриманих сум коштів на виконання зазначеного рішення №151 від 16 лютого 2016 року «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру».

Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (паспорт серії СН № 578927, виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві 19 червня 1997 року) сплачений ним судовий збір у розмірі 1708 (одна тисяча сімсот вісім) гривень 75 копійок.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.