Справа № 159/186/17
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/186/17
Провадження № 2-а/159/100/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі:

головуючого судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю: представника позивача Чорної Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 8 роти 4 батальону УПП у м. Києві ДПП України Прищепова В.Р. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:
Позивач 20.01.17 р. звернувся до суду із вказаним вище адміністративним позовом, просить скасувати як незаконну постанову серії АР № 747836 від 12.01.17 р., винесену відповідачем про притягнення його до адмінвідповідальності за ст. 132 - 1 КУпАП (далі оскаржувану постанову). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно з оскаржуваною постановою, його притягнуто до адмінвідповідальності і накладено адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.. Із оскаржуваної постанови вбачається, що суть правопорушення полягає у тому, що він о 02 год. 50 хв. 12.01.17 р. керував автомобілем марки «Рено Магнум», д/н НОМЕР_1 (далі автомобіль), на 67 км а/д М 07 Київ Ковель, перевозив вантаж в умовах поганої видимості при снігопаді, чим порушив ПДР. Дії відповідача, що полягають у винесенні оскаржуваної постанови, вважає неправомірними, а оскаржувану постанову незаконною, винесеною на підставі неналежного доказ вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП. Він, дійсно, о 02 год. 50 хв. 12.01.17 р. керував автомобілем по а/д Київ Ковель, перевозив вантаж шириною 3,3 м.. Покликаючись на положення п. 22.5 ПДР України, п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільним дорогами, вулицями та залізничними переїздами (далі Правила), затверджених постановою КМ України від 18.01.01 р. № 30, зазначає, що він рухався згідно з Дозволом № 1 300 31 НГ від 04.01.17 р.. Покликаючись на п. п. 14, 15 Правил, п. 2.3 ПДР України, зазначає, що при керуванні автомобілем 12.01.17 р. він не порушив жодних вимог ПДР України, оцінивши дорожню обстановку за умови початку випадання опадів у вигляд снігу, прийняв рішення припинити рух в умовах початку погіршення погодніх умов. Однак, оскільки вантаж перевищував загальні габаритні розміри, він не мав можливості і права невідкладно припинити рух у будь - якій точці автодороги. З метою уникнення створення аварійної ситуації на дорозі і неухильного дотримання вимоги забезпечення права інших водіїв на безпечний проїзд, він був змушений продовжити рух до найближчого спеціально обладнаного місця стоянки для т/з такого розміру. Порушення ПДР України не вчиняв. Відповідач зупинив його о 02 год. 50 хв. 12.01.17 р. на 67 км а/д Київ Ковель, звинуватив у тому, він рухався в умовах поганої видимості, у порушення вимог закону відразу на місці зупинки виніс оскаржувану постанову, при цьому відповідач не виконав обов`язку по забезпеченню безпеки дорожнього руху, не надав йому допомоги у доставленні т/з з вантажем до спеціально обладнаного місця в умовах поганої видимості, наказав не перешкоджати руху інших т/з на вказаній вище ділянці дороги. З покликанням на ч. 2 ст. 258, ст. ст. 283, 276 КУпАП, рішення КС України від 26.05.15 р. № 5 рп/2015, зазначає, що справа мала бути розглянута за місцезнаходженням органу, уповноваженого на розгляд справ про адмінправопорушення, за адресою: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 9, де розташоване управління ПП м. Києва. Покликаючись на ст. ст. 245, 268, ч. 2 ст. 33, ст. ст. 278, 279 КУпАП, зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови його права було порушено. Просить позов задовольнити, скасувати оскаржувану постанову.

В судове засідання позивач не з`явився, хоча належно оповіщений. Причини неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, обґрунтувала його вищенаведеними доводами, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належно оповіщений, про причини неявки суду не повідомив, письмового заперечення проти позову до суду не подав.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності сторін.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд справ про правопорушення, передбачене ст. 132 1 КУпАП, покладено на органи Національної поліції.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Як слідує із змісту ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобіганню правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді даної справи суд перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови на момент її винесення.

Стаття 132 1 КУпАП, дійсно, передбачає адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, за що передбачено штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до копії оскаржуваної постанови, наданої суду позивачем, 12.01.17 р. відповідачем як інспектором 8 роти 4 батальону УПП у м. Києві ДПП України на 67 км а/д М 07 Київ Ковель Ягодин, було винесено щодо позивача оскаржувану постанову серії АР № 747836. В останній зазначено, що позивач, керуючи автомобілем марки «Рено Магнум», н. з. НОМЕР_1 12.01.17 р. о 02 год. 50 хв. на а/д Київ Ковель М - 07, 67 км перевозив вантаж габаритний в умовах поганої видимості при снігопаді, чим порушив ПДР України, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 132 1 КУпАП. На позивача накладено адмінстягнення у виді штрафу в сумі 510 грн.. Копія оскаржуваної постанови вручена позивачеві під розпис. Поряд з розписом позивача про отримання копії оскаржуваної постанови, мається запис наступного змісту: «Рухався до найближчої платної стоянки» та підпис.

Доказів того, що відповідачем щодо позивача вчинялись будь які дії, що полягають у винесенні оскаржуваної постанови на підставі неналежного доказу вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, останнім та його представником суду не надано.

Відповідно до змісту п. 22.5. ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Згідно з Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (далі Правила), затвердженими постановою КМ України від 18.01.01 р. N 30, ними встановлено єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Як зазначено у п. 4 розділу «Умови і режим проїзду великогабаритних та великовагових т/з» Правил, рух великовагових та великогабаритних т/з автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі, зокрема, дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією. Дозвіл оформлюється підрозділами Державтоінспекції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично - дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених т/з.

За змістом п. п. 14, 15 Правил, водії великогабаритних та великовагових транспортних засобів зобов`язані, серед іншого, дотримуватися визначеного маршруту; вживати необхідних заходів для безперешкодного та безпечного проїзду зустрічних транспортних засобів; періодично зупинятися у зручних місцях з метою надання можливості для обгону транспортними засобами, що рухаються позаду; не створювати перешкод для руху інших транспортних засобів; їм забороняється, серед іншого, рухатися в умовах туману, ожеледиці, снігопаду та в інших умовах недостатньої видимості; зупинятися поза спеціально визначеними стоянками за межами земляного полотна дороги.

Відповідно до копії дозволу № 1 300 31 НГ на участь у дорожньому русі т/з, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, що затверджений начальником відділу УБДР ДПД НП України 04.01.17 р., в період з 08.01.17 р. по 22.01.17 р. надано дозвіл на участь автомобіля, яким керував о 02 год. 50 хв. 12.01.17 р. на 67 км а/д Київ Ковель позивач, як великогабаритного у дорожньому русі, визначено маршрут, та умови руху. Зокрема, рух під час погіршення погодних умов (туман, сильні опади, ожеледиця, снігопад тощо) заборонено.

Як вбачається з матеріалів справи, тієї обставини, що позивач був зупинений відповідачем на 67 км а/д Київ Ковель саме в той час, коли, дійсно, був снігопад, позивач та його представник не оспорюють.

Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП, вона визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається із змісту ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Однак, позивач не надав суду доказів на підтвердження такого свого твердження.

Позивач зазначає про порушення відповідачем ст. ст. 251, 252 КУпАП, однак, доказів на підтвердження такого свого твердження суду не надав.

Відповідно до змісту п. 2.3. ПДР України, дійсно, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, серед іншого, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Позивач зазначає, що при керуванні автомобілем 12.01.17 р. він, оцінивши дорожню обстановку за умови початку випадання опадів у вигляд снігу, прийняв рішення припинити рух в умовах початку погіршення погодніх умов, але оскільки вантаж перевищував загальні габаритні розміри, він не мав можливості і права невідкладно припинити рух у будь - якій точці автодороги. З метою уникнення створення аварійної ситуації на дорозі і неухильного дотримання вимоги забезпечення права інших водіїв на безпечний проїзд, він був змушений продовжити рух до найближчого спеціально обладнаного місця стоянки для т/з такого розміру. При цьому позивач покликається на врахування ним положень п. 2.3 ПДР України.

Однак, доказів на підтвердження такого свого твердження ні позивач, ні його представник суду не надали.

Як слідує зі змісту ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких, зокрема, віднесено до компетенції Національної поліції.

Як слідує з положень ч. ч. 3 - 6 ст. 258 КУпАП, протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених ч. 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у т. ч. зафіксованих в автоматичному режимі. Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), згідно з Рішенням КС України від 22.12.10 р. N 23 - рп/2010 визнано (на час ухвалення рішення) частину шосту на даний час це є частина 7 - ст. 258 КУпАП, яка визначала, що у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.

Як слідує зі змісту ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що, дійсно, відповідно до рішення КС України від 26.05.15 р. за конституційним поданням Уповноваженого ВР України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення КС України зазначив, що у ч. ч. 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Разом з тим, слід приймати до уваги, що зміни до ст. 258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Нацполіції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.15 р. N 1 395 (далі Інструкція), що зареєстровано в МЮ України 10.11.15 р. за N 1 408/27 853, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення КС України і цим нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи рішення КС України від 26.05.15 р. повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених після 26.05.15 р., та вищевказаною Інструкцією.

Тобто, хоча положенню ч. 1 цієї статті, дійсно, дано наведене позивачем у своїй позовній заяві офіційне тлумачення Рішенням КС України від 26.05.15 р. N 5 - рп/2015; однак, частиною 6 у наведеній вище редакції на час ухвалення КС України рішення від 26.05.15 р. N 5 - рп/2015 ст. 276 КУпАП доповнена не була.

На час винесення оскаржуваної постанови ст. 276 КУпАП вже була доповнена частиною 6 у наведеній вище редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.15 р. N 596 VIII.

КУпАП визначено правопорушення, що не потребують довготривалої процедури, їх перелік є вичерпний, коли особу можна притягти до адміністративної відповідальності безпосередньо на місці вчинення правопорушення. В усіх інших випадках розгляд справи провадиться за, серед іншого, місцем вчинення, коли складається протокол, збираються інші докази та протокол надсилається на розгляд уповноваженому органу.

Таким чином, підстав для складання протоколу про адмінправопорушення перед винесенням оскаржуваної постанови, надіслання його на розгляд за адресою місцязнаходження керівництва відповідача, у відповідача не було.

Відповідно до п. 2 розд. III Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132 - 1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідач правомірно виніс оскаржувану постанову у місці, що визначене ним як місце вчинення правопорушення.

Доказів того, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови було порушено права позивача як особи, яка притягається до адмінвідповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, у судовому засіданні не здобуто.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, дійсно, 12.01.17 р. відповідачем як інспектора 8 роти 4 батальону УПП у м. Києві ДПП України на 67 км а/д М 07 Київ Ковель Ягодин, було винесено щодо позивача оскаржувану постанову. В останній зазначено, що позивач, керуючи автомобілем марки «Рено Магнум», н. з. НОМЕР_1 12.01.17 р. о 02 год. 50 хв. на а/д Київ Ковель М - 07, 67 км перевозив вантаж габаритний в умовах поганої видимості при снігопаді, чим порушив ПДР України, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 132 1 КУпАП. На позивача накладено адмінстягнення у виді штрафу в сумі 510 грн..

Суд приходить до висновку, що розгляд справи та винесення оскаржуваної постанови було здійснено відповідачем відповідно до вимог КУпАП.

Мінімальний розмір штрафу, передбачений ст. 132 - 1 КУпАП складає 510 грн., тобто відповідачем було накладено на позивача мінімальне стягнення в межах санкції ст. 132 1 КУпАП.

Положень ст. ст. 277 283 КУпАП відповідачем при розгляді справи щодо позивача та винесення оскаржуваної постанови дотримано.

У відповідності до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Письмового заперечення проти позову від відповідача не надійшло.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при розгляді справи про притягнення позивача до адмінвідповідальності та прийнятті оскаржуваної постанови відповідачем не було допущено порушення вимог закону, а тому відсутні підстави для визнання оскаржуваної постанови - нечинною та такою, що підлягає до скасування.

Інші доводи позивача стосовно неправомірності поведінки відповідача не знайшли свого ствердження в судовому засіданні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 8, 55, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 8 - 11, п. 2 ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 72, ст. ст. 86, 87, 159, 160 - 163, 256, 100 КАС України, ст. ст. 7, 9, ч. 1 ст. 122, ст. ст. 222, 245, 251, 252, 256, 268, 272, 278, ст. 132 - 1 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайсуд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення постанови, у разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, апеляційну скаргу можуть подати протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк