Справа № 813/5484/15
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року Справа № 876/12327/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довгої О.І.,

судді Каралюса В.М.

судді Запотічного І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представник позивача: Жук Р.С., Марків В.Д.

представник відповідача Онишкевич Р.І.

представник третьої особи Сухоцький М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕс Банк» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08.12.2015р. по справі № 813/5484/15 за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Адвокатське об'єднання «Адвокатська компанія «Укрзахідюрсервіс» та Приватне підприємство «Шива» про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

17.09.2015 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся в суд з позовом до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Адвокатське об'єднання «Адвокатська компанія «Укрзахідюрсервіс» та Приватне підприємство «Шива» про визнання протиправною та скасування постанови та скасування постанови від 29.07.2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП №48294213.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження є незаконною та такою, що порушує права та законні інтереси позивача, так як підставою для відкриття була ухвала Шевченківського райсуду м.Львова від 24.07.2015 року про накладення арешту на майно ПП «Шива» в межах суми стягнення, яка на переконання позивача, не відповідає ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та нормам статті 210 ЦПК України, оскільки в ухвалі не зазначено дати набрання законної сили, та строк і порядок набрання рішенням суду законної сили. На момент винесення відповідачем оскарженої постанови ухвала не набрала законної сили, а в постанові зазначено, що виконавчий документ вступив у законну силу. Вважає, що відповідач повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження. Крім того, позивач зазначає, що оскарженою постановою порушено право позивача як кредитора ПП «Шива» та іпотекодержателя нерухомого майна, яке на момент винесення оскаржуваної постанови належало ПП «Шива», та на яке було накладено арешт ухвалою суду від 24.07.2015 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.12.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її неправомірною та необгрунтованою, Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та прийняти нову, якою задоволити позов у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що ухвала Шевченківського районного суду м.Львова від 24.07.2015 року, якою вжито заходи забезпечення позову, не відповідає вимогам норм статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст 210 ЦПК України так як не містить оскільки в ухвалі не зазначено дати набрання законної сили, та строк і порядок набрання рішенням суду законної сили. Відтак, відповідач передчасно відкрив виконавче провадження, що призвело до порушення прав позивача. Крім того, позивач переконаний в тому, що державним виконавцем неправомірно накладено арешт на все майно, оскільки, на думку позивача, державний виконавець не перевірив факт перебування такого майна в іпотеці, арешт на яке, як стверджує позивач, накладати не можна, так як такі виконавчі дії порушують права позивача як іпотекодержателя.

Враховуючи викладені обставини позивач просить задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Представники позивача в судовому засіданні підтримують вимоги апеляційної скарги, просять її задовольнити.

Представник відповідача та представник третьої особи доводи апеляційної скарги заперечують, просять її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, та оцінивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а оскаржену постанову слід залишити без змін, виходячи з викладених нижче обставин та мотивів.

З матеріалів справи судом встановлено, що 27.07.2012 року між ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ві Ес Банк», та приватним підприємством «Шива» укладено кредитний договір №KU 018029, згідно з яким банк надав ПП «Шива» кредит в розмірі 2630000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 26.07.2019 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 31.10.2013 року між ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та приватним підприємством «Шива» укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенок Н.О. та зареєстрований в реєстрі за №2780.

Відповідно до умов Іпотечного договору ПП «Шива» (Іпотекодавець) передало в іпотеку ПАТ «Фольксбанк» (Іпотекодержателю) нерухоме майно разом з усіма його приналежностями, а саме будівлю - фізкультурно-оздоровчий комплекс з вбудованим підприємством торгівлі, загальною площею 8 548,2 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових і на нерухоме майно , що знаходиться за адресою: мЛьвів, вул. Зубрівська, 38 (Предмет іпотеки). На вказане нерухоме майно накладено заборону відчуження, що підтверджується витягом від 31.10.2013, індексний номер 11965134, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження - заборони на нерухоме майно.

Поряд з цим, судом встановлено, що 24.07.2015 року в рамках розгляду цивільної справи №466/5679/15-ц, за позовом Адвокатського об'єднання «Адвокатська компанія «Укрзахідюрсервіс» до ОСОБА_7 та ПП «Шива» про стягнення боргу Шевченківським районним судом м.Львова постановлено ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ПП «Шива».

Як встановлено судом з матеріалів справи, на адресу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби 29.07.2015 року надійшла заява про відкриття виконавчого провадження від представника Адвокатського об'єднання «Адвокатська компанія «Укрзахідюрсервіс», до якої додано оригінал ухвали Шевченківського райсуду м.Львова від 24.07.2015 року та копію довіреності.

Постановою від 29.07.2015 року відкрито виконавче провадження ВП №48294213 на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 24.07.2015 року у справі за №466/5979/14-ц, у якій зазначено, що з метою забезпечення позову Адвокатського об'єднання «Адвокатська компанія «Укрзахідюрсервіс» до ОСОБА_7, Приватного підприємства «Шива» про стягнення заборгованості накладено арешт на майно Приватного підприємства «Шива» в межах суми стягнення.

Правомірність прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження ставиться позивачем під сумнів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржена постанова про відкриття виконавчого провадження не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача та винесена із дотриманням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком та зазначає наступні мотиви.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 вищевказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями ч.1 та ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» 21 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 та 4 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження державний виконавець» зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається.

У своїх доводах позивач покликається на те, що з врахуванням відсутності в ухвалі Шевченківського районного суду м.Львова від 24.07.2015 року про вжиття заходів забезпечення позову інформації стосовно дати набрання законної сили, строку і порядку набрання рішенням суду законної сили, державний виконавець передчасно відкрив виконавче провадження. З такими доводами суд не погоджується та вважає їх необгрунтованими.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. У разі забезпечення вимог заявника заставою ухвала про забезпечення позову звертається до виконання негайно після внесення предмета застави в повному розмірі. ЦПК України передбачає можливість негайного виконання судових рішень, формою якого є і ухвала.

Під негайним виконання слід розуміти виконання рішення суду чи його частини до набрання ним законної сили. В цьому контексті негайне виконання спрямоване на усунення можливої небезпеки, що може настати за час від прийняття судового рішення до часу набрання ним законної сили. Відтак, в судових рішеннях, де застосовується інститут негайного виконання судового рішення, виконання самого рішення чи його окремої частини та відповідні юридичні наслідки не пов'язані із моментом набрання законної сили та є розділеними з ним у часі.

Крім того п.3 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання.

Згідно з п.4 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення підлягає негайному виконанню, державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження документів, зазначених у статті 17 цього Закону, і невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Таким чином, виходячи із наведеного судом першої інстанції вірно зазначено, ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, підлягає до негайного виконання, оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а тому покликання позивача на те, що в ухвалі не зазначено дата набрання законної сили та строк і порядок набрання законної сили, що є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження є необґрунтованими.

Також, судом першої інстанції вірно зазначено, про необґрунтованість покликань позивача на те, що відповідачем передчасно відкрито виконавче провадження, так як ухвала про забезпечення позову скасована апеляційним судом Львівської області 29.10.2015 року. Колегія суддів зазначає, що вирішуючи спір, суд досліджує правомірність рішення чи дій суб'єкта владних повноважень на момент їх прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) цих рішень (дій) із врахуванням подій, які стались у майбутньому. Рішення суду не може ґрунтуватись на тих фактичних обставинах, які на момент його ухвалення хронологічно ще не відбулись.

Стосовно покликань позивача про порушення його інтересів як іпотекодержателя суд зазначає наступні мотиви.

Відповідно до п.5.6.2. Інструкції про проведення виконавчих дій арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Арешт застосовується: для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання, на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Враховуючи зазначене, згідно наданих державному виконавцю повноважень арешт може бути накладений державним виконавцем або на все майно боржника, або на конкретно визначене судом майно. У зв'язку із тим, що в ухвалі Шевченківського районного суду м. Львова у цивільній справі №466/5679/15-ц від 24 липня 2015 року не визначено, на яке саме майно має бути накладено арешт, то державний виконавець у відповідності до чинного законодавства на виконання вказаної ухвали міг виключно накласти арешт на все майно боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Крім цього, потрібно зазначити, що як вбачається із положень Інструкції про проведення виконавчих дій арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Чинним законодавством не передбачено можливості державного виконавця накладати арешт на майно без оголошення заборони на його відчуження.

Також не ґрунтується на законі висновок суду про те, що державним виконавцем порушено права позивача, оскільки згідно укладеного іпотечного договору позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за умови невиконання боржником своїх обов'язків. Кредитний договір №KU 018029 від 27.07.2012 року, укладений між ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та приватним підприємством «Шива», для забезпечення якого між цими ж контрагентами було укладено договір іпотеки, має кінцевим строком погашення не пізніше 26.07.2019 року. Таким чином, позивач висуває лише припущення про невиконання приватним підприємство «Шива» своїх обов'язків.

Аналогічно не відповідає закону і твердження позивача про те, що державний виконавець зобов'язаний був отримати згоду банку на накладення арешту на майно, яке перебуває в іпотеці, адже жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що на майно, яке перебуває в іпотеці не може бути накладено арешт чи що для такого накладення потрібна згода іпотекодержателя. Прийнятою постановою державної виконавчої служби в жодній мірі не порушено права позивача.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність вимог ПАТ «ВіЕс Банк»

Покликання позивача в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, не грунтуються на законодавстві, а отже не можуть бути підставою для скасування судового рішення та підставою для звільнення відповідача від відшкодування суми заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необґрунтованість доводів апелянта стосовно неправомірності оскаржено ї постанови суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕс Банк" залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08.12.2015р - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя О.І.Довга

Судді В.М.Каралюс

І.І.Запотічний

Повний текст ухвали складено та підписано 07.02.2017р.