Справа № 489/4241/16-а
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 р. Справа № 489/4241/16-а

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Губницький Д.Г.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Вербицької Н.В., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в м. Миколаєві на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.11.2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Миколаєві, інспектора патрульної поліції Рудого Віктора Валентиновича про скасування постанови,-

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 р. позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову ПС2 № 558588 від 19 серпня 2016 р. у справі про адміністративне правопорушення, та визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції Рудого В.В.

Позов обґрунтований тим, що позивача притягнуто до відповідальності за нібито порушення вимог дорожнього знаку 3.21 «В'їзд заборонено», про вимог дорожнього знаку він порушував, оскільки його не бачив.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Скасовано постанову ПС2 № 558588 від 19 серпня 2016 р., якою на ОСОБА_1 накладений штраф 425 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП та визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції Рудого Віктора Валентиновича щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення не зібрано достатніх доказів, які б підтверджували, що позивачем були порушенні Правила дорожнього руху України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції Управління патрульної поліції в м. Миколаєві оскаржило її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що свідком ОСОБА_3 в судовому засіданні суду пояснив, що знаходився в м. Миколаєві на Пушкінському кільці в напрямку Центрального ринку, камери відео фіксації при собі не мали. Автомобіль під керуванням позивача, незважаючи на знак Рудого В.В. «зупинитись», проігнорував дану вимогу і проїхав на забороняючий знак, після чого його почали переслідувати й зупинили. Зазначив, що відео реєстратор в автомобілі поліції не був направлений в сторону правопорушення.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення ПС2 № 558588 від 19 серпня 2016р. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення в сумі 255 грн.. а саме за виїзд на ділянку дороги перед якою встановлений дорожній знак 3.21 «В'їзд заборонено».

Правомірність дій відповідача щодо складання вищезазначеної постанови та її законність і обґрунтованість є предметом спору переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП), органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Тобто, складення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення є складовою виконання посадовою особою Національної поліції України своїх процесуальних обов'язків передбачених законом, а отже вимоги позивача щодо визнання протиправними дій відповідача щодо складення та винесення оскаржуваної постанови задоволенню не підлягають. Вказане судом першої інстанції помилково враховано не було.

Щодо вимог позивача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 146615 08 липня 2016 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Зі змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 558588 від 19 серпня 2016р. убачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення в сумі 255 грн.. а саме за виїзд на ділянку дороги перед якою встановлений дорожній знак 3.21 «В'їзд заборонено».

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з оскаржуваної постанови відповідачем на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбачено частиною 1 статті 122 КУпАП доказів, в тому числі і автоматичної відео фіксації правопорушення до цієї постанови не додавалося.

Тобто, фактично відсутні будь-які докази які б вказували на вчинення позивачем правопорушення зазначеного у постанові серії ПС2 № 558588 від 19 серпня 2016р.

Саме по собі описання відповідачем в оскаржуваній постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, передуванню якому і є фіксування цього правопорушення.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обов'язку не виконав.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо необхідності часткового задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції помилково вказав в резолютивній частині щодо: «….скасувати постанову ПС2 № 558588 від 19 серпня 2016 р., якою на ОСОБА_1 накладений штраф 425 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП та визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції Рудого Віктора Валентиновича щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності», так як позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення в сумі 255 грн.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 205, 207 КАС України, апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Миколаєві - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 листопада 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС2 № 558588 від 19 серпня 2016 року винесену інспектором патрульної поліції Рудого Віктора Валентиновича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

У задоволені позову в іншій частині - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які брали участь у справі, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції

Суддя-доповідач: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: Н.В. Вербицька