Справа № 813/4332/16
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року справа № 813/4332/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кухар Н.А.

за участю секретаря судового засідання Телиця О.В.

представників:

позивача: Матвіїв О.М-І.

відповідача: Юрчак Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ТзОВ "Зертранс" до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ТзОВ "Зертранс" до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою від 15 грудня 2017 року відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки податкового органу про порушення податкового законодавства не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи. Зазначили, що під час перевірки позивач надав всі належним чином оформлені первинні документи та податкові накладні, а саме: договори, акти виконаних робіт, банківські платіжні доручення. Вказують на те, що на момент правовідносин з контрагентами, дані контрагенти були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, що підтверджується інформацією з бази даних Державної фіскальної служби України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задоволити.

Позиція відповідача викладена у письмовому запереченні на позов та обґрунтовується тим, що дана перевірка була проведена на виконання ухвали Соломянського районного суду м. Києва «Про призначення позапланової документальної перевірки ТзОВ «Зертранс» від 01.08.2016 року у справі №760/6919/16-к пр. № 1-кс/760/10651/16. ГСУ ФР ДФС України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000630 від 08.12.2015 року за попередньою правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 205, ч.3 ст. 209, ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 212, ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 28, ч.2 ст 205 КК України. Вказують, на те, що позивачем не підтверджено факту отриманих експедиторських послуг від контрагентів, у зв'язку з відсутністю залізничних накладних на перевезення, які є основним підтверджуючим документом експедиторських послуг пов'язаних з перевезенням вантажів по лініях залізниць, не підтверджено використання їх у господарській діяльності підприємства, відсутнє підтвердження первинними документами факту надання цих послуг контрагентами.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав наведених у запереченні на адміністративний позов.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Галицькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач) проведено позапланову документальну перевірку ТзОВ «Зертранс» () з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово - господарських взаємовідносин з ТзОВ «Коралсіті» (), ТОВ «РЗХ Лімітед» (), ТОВ «Шериф Комфорт» (), ТОВ «Нова Перспектива -2015» (), ТОВ «Омелюх груп» (), ТОВ «СТ Мідл» () за період з 01.01.2014 по 29.07.2016. За результатами перевірки складено акт від 16.09.2016 року за № 3079/13-04-14-01/36742650.

Як вбачається з акта перевірки, податковим органом в ході перевірки встановлено порушення:

1) п. 44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.02.2010 року за № 2755- VI, із змінами та доповненнями, ТзОВ «Зертранс» завищено витрати на збут за 2015, що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток). Визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+, -) на загальну суму 21400985 грн., та заниження податку на прибуток на суму 3852177 грн.;

2) п.198.1, п.198.3, ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із внесеними змінами та доповненнями) що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 4280197 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення - рішення форми:

- від 28.09.2016 року № яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 5 350 246, 00 грн., за податковим зобов'язанням у розмірі 4280 197 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1070 049 грн.;

- від 28.09.2016 року № яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у розмірі 3 852 177 грн.

Позивач не погоджуючись із вищевказаними рішеннями, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між позивачем (іменується як клієнт) та ТОВ «Нова Перспектива- 2015», ТзОВ «Шериф Комфорт», ТзОВ «Коралсіті», ТзОВ «СТ Мідл», ТзОВ «РЗХ Лімітед», ТзОВ «Омелюх Груп» (іменуються як експедитор) укладено договори, відповідно до яких контрагенти зобов'язалися за дорученням клієнта, за винагороду і за рахунок клієнта організувати виконання транспортно - експедиційних послуг, пов'язаних з перевезеннями вантажів вказаних клієнтом по лініях залізниць України, СНД і Західної Європи.

На підтвердження виконання умов вищевказаних договорів, позивачем до матеріалів справи долучено: рахунок по № 631 за серпень 2013 року, акти наданих послуг про надання транспортно - експедиційних послуг, виписки по рахунку, податкові накладні. (а.с. 73 - 136).

В якості доказів використання послуг транспортно експедиційних послуг подано довідки до актів надання послуг, отриманих від контрагентів, щодо місцезнаходження вагонів, вантажу, шляху прямування.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до ст.134 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст. 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст.138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст. 152 цього Кодексу.

Положеннями п. 135.2 ст. 135 ПК України передбачено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Підпунктом 139.1.9. п.139.1 ст.139 ПКодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.(п. 198.3. ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Транспортно-експедиторська діяльність в Україні здійснюється у порядку та за правилами, визначеними Законом України від 01.07.2004 р. № 1955-IV "Про транспортно-експедиторську діяльність"

Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 №1955-IV визначає правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні і спрямований на створення умов для її розвитку та вдосконалення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.

У вступній частині Закону визначено коло учасників транспортно-експедиторської діяльності - клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об'єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, річкового та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.

Також, відповідно до частини третьої ст. 8 цього Закону експедитори за дорученням клієнтів, зокрема, забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України; фрахтують національні, іноземні судна та залучають інші транспортні засоби і забезпечують їх подачу в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об'єкти для своєчасного відправлення вантажів; здійснюють роботи, пов'язані з прийманням, накопиченням, подрібненням, доробкою, сортуванням, складуванням, зберіганням, перевезенням вантажів; ведуть облік надходження та відправлення вантажів з портів, залізничних станцій, складів, терміналів або інших об'єктів; здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю; надають в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відвантаження; здійснюють розрахунки з портами, транспортними організаціями за перевезення, перевалку, зберігання вантажів; оформляють документи та організовують роботи відповідно до митних, карантинних та санітарних вимог.

Згідно з статтею 9 Закону за договором транспортної експедиції одна сторона (експедитор) зобов'язалася за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Виходячи з аналізу наведених вище норм, транспортно-експедиторські послуги надаються на підставі укладених між експедиторами і клієнтами договорів транспортної експедиції.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу вказаних норм вбачається, що для встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти надання послуг.

Наявні в матеріалах справи договори, акти надання послуг, податкові накладні, свідчать про те, що вказані документи, на підставі яких позивач включив до податкового кредиту відповідні суми ПДВ, відповідають критеріям первинного документу.

Крім того, на момент здійснення позивачем господарських операцій ТзОВ «Коралсіті», ТОВ «РЗХ лімітед», ТОВ «Шериф Комфорт», ТОВ «Нова Перспектива -2015» , ТОВ «Омелюх груп», ТОВ «СТ Мідл» належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, що підтверджується з бази даних Державної фіскальної служби, яка міститься на офіційному сайті Державної фіскальної служби України.

Водночас суд не приймає до уваги посилання відповідача що дана перевірка була проведена на підставі представлених документів позивача та на підставі даних автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України додатків 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 29.07.2016 року, оскільки такі не є беззаперечним доказом, щодо не реальності господарських операцій.

Європейський суд з прав людини в пункті 71 рішення у справі "Булвес АД проти Болгарії" висловив свою позицію щодо неприпустимості притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Таким чином, оскільки в судовому порядку встановлено фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами: ТзОВ «Коралсіті», ТОВ «РЗХ лімітед», ТОВ «Шериф Комфорт», ТОВ «Нова Перспектива -2015» , ТОВ «Омелюх груп», ТОВ «СТ Мідл», що підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.

Положення ч.2 ст.71 КАС України передбачають, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На вимогу суду відповідачем не надано протоколи допиту н які є посилання в акті перевірки, а тому суд не бере їх до уваги.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано доказів про умисність укладення угод між позивачем та його контрагентами з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а саме, рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження «нереальності» здійснених контрагентом позивача господарських операцій.

Суд, проаналізувавши первинні документи, копії яких наявні в матеріалах справи, встановив, що вони видані позивачу його контрагентами у відповідності з порядком, встановленим положеннями законодавства та їхні реквізити відповідають вимогам первинних документів, які передбачено статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши у сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що господарські відносини позивача між ТзОВ «Коралсіті», ТОВ «РЗХ Лімітед», ТОВ «Шериф Комфорт», ТОВ «Нова Перспектива -2015», ТОВ «Омелюх груп», ТОВ «СТ Мідл» документально підтверджені та мали реальний характер.

В свою чергу, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 28.09.2016 року № та № , обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у вигляді судового збору слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69 - 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністратвиний позов задоволити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 28.09.2016 року № та № .

Стягнути з Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зертранс» судовий збір в сумі 138036, 36 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано 07 лютого 2017 року.

Суддя Кухар Н.А.