Справа № 815/70/16
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/70/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Бойка А.В., Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського Науково-дослідного експерно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - директора Одеського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Костіна Олега Юрійовича, про проходження публічної служби,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Одеському Науково-дослідному експерно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України, а саме: зобов'язання поновити позивача на посаді головного судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності ОНДЕКЦ МВС України з 08 грудня 2015 року; стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 08 грудня 2015 року по дату ухвалення судом кінцевого рішення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як під час розгляду справи судом першої інстанції ним надано беззаперечні докази перебування у трудових відносинах з відповідачем після видання наказу про звільнення від 04 листопада 2016 року.

Крім того, апелянтом наголошено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії наказу № 1 о/с від 07 листопада 2015 року його призначено на посаду головного судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності.

При цьому, на думку апелянта судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доказам позивача та прийнято передчасне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу на посаді старшого експерта сектору комплексного дослідження транспортних засобів і документів, що їх супроводжують, відділу інженерно-технічної, економічної та товарознавчої експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Одеській області у званні підполковника міліції.

Наказом ГУ МВС України в Одеській області № 1295 о/с від 04 листопада 2015 року, згідно пп. 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», позивача звільнено із займаної посади у запас Збройних Сил з 06 листопада 2015 року, за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовими і начальницьким складом органів внутрішніх справ (т. 1 а.с. 5).

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 30) та наказу директора Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичний центру МВС України № 1о/с від 07 листопада 2015 року «По особовому складу» (т. 1 а.с. 131-139), після звільнення позивача з посади старшого експерта сектору комплексного дослідження транспортних засобів і документів, що їх супроводжують відділу інженерно-технічної, економічної та товарознавчої експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Одеській області його не призначено на жодну посаду Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичний центру МВС України.

Крім того, відповідно до наказу ОНДЕКЦ МВС України № 1 о/с від 07 листопада 2015 року, підставою для призначення працівників на роботу до ОНДЕКЦ МВС України є подані ними заяви.

Так, відповідна заява позивача подана лише 21 грудня 2015 року (т. 1 а.с.160), тобто після видання наказу № 1 о/с від 07 листопада 2015 року, у зв'язку з чим відповідачем відмовлено у її задоволенні, так як відсутні вакантні посади.

Відповідно до виданих наказів ОНДЕКЦ МВС України та інформації з журналу реєстрації відряджень, за період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, ОСОБА_1, як працівник відповідача до жодних відряджень не направлявся (т. 1 а.с. 167-169).

При цьому, на підставі факту виконання позивачем повноважень експерта ОНДЕКЦ МВС України протягом листопада - грудня 2015 року проведено службове розслідування, в ході якого встановлено, що ОСОБА_1 зроблено 42 огляди транспортних засобів та видачі висновків експертних досліджень їх власникам, в період з 06 листопада 2015 року по 04 грудня 2015 року, не будучи призначеним на посаду до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (т. 1 а.с.114-117).

За результатами вказаної службової перевірки за неналежне здійснення контролю та виконання свої посадових обов'язків суворо вказано заступнику завідувача відділу - завідувачу сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності ОНДЕКЦ МВС України ОСОБА_3 та попереджено, що у разі неналежного їх виконання у подальшому до нього будуть вжиті відповідні заходи стягнення.

Крім того, про встановлений факт проведення ОСОБА_1 оглядів транспортних засобів відповідачем направлено інформаційний лист до регіонального сервісного центру МВС в Одеській області для вирішення питання по суті.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як позивача правомірно звільнено з органів МВС, при цьому факт здійснення ним службових обов'язків після звільнення, як обставина, що свідчить про його призначення на посаду спростована зібраними матеріалами у справі та висновками проведеної службової перевірки, з чим не погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року.

Відповідно до п. 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про Національну поліцію", з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Закон України "Про Національну поліцію" офіційно опублікований 06 серпня 2015 року у виданні "Голос України".

Згідно п. 9 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про Національну поліцію", працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до п. 10 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про Національну поліцію", працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно пп. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до п. 39 вказаного положення, посади, що підлягають заміщенню особами рядового, молодшого, середнього і старшого начальницького складу, і відповідні цим посадам спеціальні звання визначаються переліками, затверджуваними Міністром внутрішніх справ.

Перелік посад, що підлягають заміщенню особами вищого начальницького складу, затверджується відповідно до законодавства.

Згідно п. 40 вказаного положення , призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції.

Відповідно до п. 1 Положення про Експертну службу Міністерства внутрішніх справ України, що затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України 03 листопада 2015 року № 1343, експертна служба Міністерства внутрішніх справ України (далі - Експертна служба МВС) є системою державних спеціалізованих установ судової експертизи, діяльність якої спрямовується і координується Міністерством внутрішніх справ України. Експертна служба МВС безпосередньо підпорядковується Міністру внутрішніх справ України.

Експертна служба МВС складається з Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (далі - ДНДЕКЦ) та територіальних підрозділів - науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів (далі - НДЕКЦ), перелік яких наведено в додатку до цього Положення.

Згідно п. 2 вказаного Положення, експертна служба МВС у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, наказами Міністерства внутрішніх справ України та цим Положенням.

Судовою колегією встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності проходження позивачем служби на посаді головного судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського Науково-дослідного експерно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, у період з 07 листопада 2015 року по 08 грудня 2015 року, а також правомірність недопуску позивача до здійснення службових обов'язків після 08 грудня 2015 року.

Так, наказом ОНДЕКЦ МВС України № 1 о/с від 07 листопада 2015 року, відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію», у зв'язку з організаційно-штатними змінами, згідно наказу МВС від 07 листопада 2015 року № 1392, призначено на посади працівників, з установленням посадових окладів відповідно до штатного розпису.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем надано до суду копію наказу ОНДЕКЦ МВС України № 1 о/с від 07 листопада 2015 року, відповідно до якого, ОСОБА_1 призначено головним судовим експертом сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності, відповідно до поданої ним заяви (т. 1 а.с. 6).

Проте, з наданої відповідачем завіреної копії вищевказаного наказу вбачається, що ОСОБА_4 відсутній в переліку призначених на посади осіб (т. 1 а.с. 131).

Крім того, відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 не подавав заяв про виявлення бажання продовжити службу до видання вищевказаного наказу.

Так, згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

З наданих 30 травня 2016 року пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що ним направлено на електронні адреси працівників центру копію наказу ОНДЕКЦ МВС України № 1 о/с від 07 листопада 2015 року після його підписання.

В свою чергу, позивачем зазначено, що надану ним спірну копію наказу ОНДЕКЦ МВС України № 1 о/с від 07 листопада 2015 року, яка наявна в матеріалах справи, отримано електронною поштою від свого керівника - ОСОБА_3

При цьому, показаннями свідка ОСОБА_5 підтверджено, що ОСОБА_1 був зазначений в отриманій по електронній пошті від ОСОБА_3 копії наказу ОНДЕКЦ МВС України № 1 о/с від 07 листопада 2015 року.

Також, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено зібраними матеріалами у справі, позивачем протягом листопада - грудня 2015 року фактично виконувались повноваження експерта ОНДЕКЦ МВС України та складались відповідні протоколи огляду транспортних засобів, здійснювались експертні дослідження.

Вказані обставини підтверджуються проведеним службовим розслідуванням, висновком якого від 15 січня 2016 року встановлено факт проведення ОСОБА_1 42 оглядів транспортних засобів та видачі висновків експертних досліджень їх власникам, в період з 06 листопада 2015 року по 04 грудня 2015 року, не будучи призначеним на посаду до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

При цьому, позивачем зазначено, що крім фактичного виконання обов'язків експерта у спірному періоді його направлено у службове відрядження до міста Києва.

В свою чергу, у відповідності до виданих наказів ОНДЕКЦ МВС України та інформації з журналу реєстрації відряджень, за період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, ОСОБА_1 до жодних відряджень не направлявся (т. 1 а.с. 167-169).

Проте, показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підтверджено, що позивач перебував з ними у службовому відрядженні до міста Києва в грудні 2015 року.

Більш того, в обґрунтування заявлених вимог позивачем надано копію наказу Одеського НДЕКЦ МВС України б/н від грудня 2015 року, яким, зокрема позивач відряджений, у період з 05 по 07 грудня 2015 року, до ДНДЕКЦ МАС України (т. 2 а.с. 6).

Також, колегією суддів встановлено, що 08 грудня 2015 року у ОСОБА_1 вилучено службову печатку та відмовлено останньому у допуску до здійснення повноважень експерта.

В даному випадку, колегія суддів зазначає, що відповідачем у справі не заперечується фактичне здійснення позивачем обов'язків експерта у спірний період, проте заперечується правомірність таких дій позивача, а також факт призначення останнього на посаду експерта з 07 листопада 2015 року.

При цьому, питання допуску особи до виконання службових обов'язків без призначення її на посаду відповідним наказом не врегульовано нормами спеціальними законодавства, а тому для вирішення спірних правовідносин необхідно врахувати положення Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В даному випадку, отримана позивачем електронною поштою копія наказу про призначення на нову посаду від свого керівника, надала йому обґрунтовані підстави вважати, що з ним укладено трудовий договір.

З іншої сторони, фактичне виконання позивачем функції суб'єкта владних повноважень на протязі більш ніж календарного місяця, перебування у відрядженнях, володіння спеціальною печаткою, свідчить про безумовну обізнаність його керівництва з фактом здійснення ним своїх посадових обов'язків.

Тому, колегія критично відноситься до посилань відповідача на результати службової перевірки, якими встановлено, що позивачем введено в оману керівництво сервісних центрів та їх відвідувачів шляхом самовільного присвоєння повноважень експерта.

Більш того, такі дії особи є складом кримінального правопорушення.

При цьому, належним доказом, що підтверджує факт вчинення особою кримінального правопорушення є вирок суду, що відсутній в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Тому, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням суперечливий зміст наданих сторонами копій наказу щодо призначення позивача на посаду, інші наявні у матеріалах письмові докази, а також надані показання свідків, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити заявлені позивачем вимоги, з врахуванням наступного.

Так, заявлена позивачем вимога про поновлення його на раніше займаній посаді, на думку колегії, не підлягає задоволенню, так як в межах спірних правовідносин колегією суддів не перевіряється правомірність його звільнення.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В даному випадку, з метою повного захисту порушених прав позивача, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та визнати позивача таким, що призначений з 07 листопада 2015 року на посаду головного судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського Науково-дослідного експерно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України.

В свою чергу, так як починаючи з 08 грудня 2015 року позивачу безпідставно відмовлено у допуску до здійснення ним своїх службових обов'язків та позбавлено відповідної номерної печатки, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на його користь невиплачену заробітну плату починаючи зі вказаної дати.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року - скасувати та прийняти у справі нову постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеського Науково-дослідного експерно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - директора Одеського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Костіна Олега Юрійовича, про проходження публічної служби.

Визнати ОСОБА_1 таким, що з 07 листопада 2015 року призначений на посаду головного судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського Науково-дослідного експерно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України.

Стягнути з Одеського Науково-дослідного експерно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України () на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату, за період з 08 грудня 2015 року по 07 лютого 2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.В. Бойко

Т.М. Танасогло