Справа № 308/11552/16-а
Суддя: Лемак О. В.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Лемак О.В.,

при секретарі судового засідання Ревачко І.С.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

предствника Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали адміністративного позову ОСОБА_3 до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил №1523/30517/16 від 26 жовтня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил №1523/30517/16 від 26 жовтня 2016 року, яким просив визнати протиправною постанову в справі про порушення митних правил №1523/30517/16 від 26 жовтня 2016 року щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності і накладення на нього адміністративного стягнення, провадження у справі закрити.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до посвідки про постійне проживання в Чеській Республіці №000510132, трудового контракту від 15.05.2015 року та від 01.02.2016 року ОСОБА_3 проживає і працює в м. Гредєц Кралове, Чеська Республіка з 2015 року. Місце свого проживання підтверджує договором найму житла за адресою м. Градец Кралове, вул. Штефанікова, 312/ 10.

В липні 2016 року позивачем ввезено на територію України автомобіль Audi A6, державний номерний знак Чеської Республіки 4H98955, кузов № НОМЕР_1 в режимі тимчасового ввезення терміном до одного року на підставі паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії FA №763545 з відміткою про постійне проживання в ЧР.

21.08.2016 року відповідачем на митному посту «Солотвино» Закарпатської митниці ДФС України на підставі орієнтування та наявного у відповідача листа Головного управління Державної міграційної служби України від 17 травня 2016 року позивача, що прямував до Чеської Республіки, було затримано і без належного вивчення матеріалів та поданих позивачем документів міграційних органів Чеської Республіки, що посвідчують його постійне проживання в цій країні, складено щодо нього протокол про порушення митних правил №1523/305000/16 з обґрунтуванням перевищення строків перебування автомобіля на митній території України, що поміщений в режимі тимчасового ввезення, понад строки, передбачені статтею 95 МК України.

Зазначає, що в подальшому, 26 жовтня 2016 року без належного вивчення поданих позивачем перекладів інших документів, що на його думку доводять факт проживання в Чеській Республіці, Закарпатською митницею ДФС винесено постанову про порушення митних правил. При винесенні постанови відповідач керувався листом Міністерства зовнішніх справ України від 22 липня 2016 року №71/ПР/16-522/5-1178, згідно з яким за результатами проведеної в Посольстві України в Чеській Республіці перевірки відсутні дані про перебування на обліку ОСОБА_3.

Зазначеною постановою відповідачем визнано ОСОБА_3 винним у порушенні митних правил, передбачених п.1 ч. 1 ст. 95, ст. 485 та ч. 3 ст. 470 МК України, а також накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 1411687,02 грн. (один мільйон чотириста одинадцять тисяч шістсот вісімдесят сім гривень 02 копійки).

Не погодившись із винесеною постановою, позивач оскаржує її в порядку ст. 287 КУпАП та ст. 529 МК України, оскільки вважає таку, що складена неправомірно, заходи відповідальності згідно із постановою застосовано щодо нього безпідставно. Доводить, що він є нерезидентом, посилається на визначення терміну «нерезидент», викладене в Митному кодексі України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві, надала додаткові докази, які на її думку, доводять, що позивач є нерезидентом, та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити. Додатково зазначила, що подані докази доводять, що позивач проживав в Чеській Республіці довгий час з батьками на підставі дозволу на тимчасове проживання. Позивач і його сестра у строк та за процедурою, передбаченою Законом «Про перебування іноземців на території Чеської Республіки», отримали дозвіл на постійне проживання, оформлений Міністерством внутрішніх справ Чеської Республіки. Центр життєвих інтересів позивача знаходиться в ЧР, там же ОСОБА_3 отримує дохід.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав подав до суду письмові заперечення, також пояснив, що позивач згідно листа ГУ ДМС у Закарпатській області від 17.05.2016 року значиться зареєстрованим за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Громадяни ОСОБА_3 ніколи не звертався до дипкорпуса Чеської Республіки за отриманням дозволу на «постійне проживання» в Чеській Республіці, а відповідно за наявності такої відмітки в закордонному паспорті без відома установи якій вона належить не має законної дії, а отже і не надає права нею користуватися. Незаконне використання призвело до уникнення сплати митних платежів, за що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.07.2016 року позивачем ввезено на митну територію України для особистого користування автомобіль «Audi A6», державний номерний знак Чеської Республіки 4H98955, кузов № НОМЕР_1 в режимі тимчасового ввезення терміном до одного року.

21.08.2016 року при виїзді з України до ЧР позивача було затримано інспектором м/п «Солотвино» Закарпатської митниці ДФС для складення протоколу про порушення митних правил.

26.10.2016 року відповідачем у справі про порушення митних правил ОСОБА_3 було винесено постанову про порушення митних правил.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 є громадянином України, місце проживання в Україні зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Згідно з поданими перекладами дозволу на проживання особи №000510132, що видано органами Міністерства внутрішніх справ Чеської Республіки 07.06.2016 року, ОСОБА_3 є резидентом ЄС, має місце постійного проживання в Чеській Республіці, м. Градец Кралове.

Відповідно до відміток у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, серії FA 763545, виданого 01.09.2015 року на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у позивача дозвіл на постійне проживання в ЧР з 31.10.2008 року.

Згідно з трудовим договором від 15.05.2015 року та від 01.02.2016 року позивач перебуває в трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю Rebena s.r.o. з місцем розташування м. Градец Кралове 500 11 Чеська Республіка, вул. Штефанікова, 312. Трудовий договір від 01.02.2016 року є безстроковим. Умовами трудових контрактів передбачено, що працівник зобовязується працювати у роботодавця як підсобний робітник на виробництві. Початок робіт згідно з останнім трудовим договором 01.02.2016 року, місце виконання робіт Прага.

Відповідно до §68 Закону «Про перебування іноземців на території Чеської Республіки» (Zakon c. 326/1999 Sb., o pobytu cizincu na uzemi Ceske republiky a o zmene nekterych zakonu, Ministry of the Interior of the Czech Republic: Immigration [Електронний ресурс] Режим доступу до ресурсу: http://www.mvcr.cz/mvcren/article/immigration.aspx) дозвіл на постійне проживання можуть отримати (громадяни третіх країн): іноземці, які безперервно проживають 5 років на території Чеської Республіки на підставі дозволу на тимчасове проживання.

Отримання ОСОБА_3 дозволу на постійне проживання в Чеській Республіці, яке оглянуто в судовому засіданні, свідчить про виконання умови §68 вказаного Закону і доводить факт безперервного проживання позивача на території Чеської Республіки понад 5 років.

Відтак, суд критично оцінює доводи відповідача з посиланням на інформацію Головного управління Державної міграційної служби України від 17 травня 2016 року про постійне місце проживання позивача в Україні.

Крім того, слід зазначити що до компетенції Державної міграційної служби України не віднесено встановлення фактичного місця проживання осіб, а лише надання відомостей про місця реєстрації осіб.

Також, відповідно до п.50 статті 4 МК України резиденти - фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Як доводять матеріали справи, позивач за кордоном перебуває не тимчасово, а має там постійне місце проживання.

Так відповідно до п. 33 ч. 1 ст. 4 МК України нерезиденти: - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Відповідно до ч.1 ст. 3 МК України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України.

Відповідно до ч.2 ст. 1 МК України відносини, повязані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до п. 14.1.213. статті 14 ПК України резиденти - це: а) юридичні особи та їх відокремлені особи, які утворені та провадять свою діяльність відповідно до законодавства України з місцезнаходженням як на її території, так і за її межами; б) дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва України за кордоном, які мають дипломатичні привілеї та імунітет; в) фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв'язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від'їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім'ї або її реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності.

Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.

Суд вважає, що факт проживання ОСОБА_3 в Україні відповідачем не доведений. В матеріалах справи відсутні докази одержання позивачем будь-якого доходу в Україні.

Оскільки позивач отримує доходи в Чеській Республіці, має в цій державі зареєстроване місце постійного проживання, там проживають члени його сімї, що свідчить про наявність більш тісних особистих та економічних завязків (центр життєвих інтересів) в ЧР, а не в Україні, позивач не може вважатися резидентом України.

Відповідно до ч.4 ст. МК України у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обовязків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Аналізуючи докази, надані позивачем у судовому засіданні на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивач належними і допустимими доказами довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.

Згідно з матеріалами справи позивач з моменту останнього перед складенням протоколу вїзду до України безперервно перебував на території України з автомобілем 30 днів, після чого позивачем автомобіль було вивезено за межі митної території України, строк перебування вказаного автомобіля в Україні не перевищив зазначеного в ч.1 ст. 380 МК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що позивачем не порушені строки перебування на митній території України особистого автомобіля «Audi A6», державний номерний знак Чеської Республіки 4H98955, кузов № НОМЕР_1, в режимі тимчасового ввезення, суд приходить до висновку, що застосування до позивача санкцій, передбачених п.1 ч.1 ст. 95, ч.3 ст. 470 та ч. 1 ст. 485 МК України, є безпідставним.

Оскільки у діях позивача відсутній склад правопорушення, суд вважає, що складення щодо позивача протоколу про порушення митних правил та винесення відповідачем постанови про порушення митних правил є протиправними, порушують його права.

Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 71 КАС України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, виходячи з принципів судочинства: свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, законності, забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 71, 102, 158, 160, 163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

П О С ТА Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил №1523/30517/16 від 26 жовтня 2016 року задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову в справі про порушення митних правил №1523/30517/16 від 26 жовтня 2016 року щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.485 та ч.3 ст.470 МК України і накладення на нього адміністративного стягнення, провадження у справі про порушення митних правил закрити.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4