Справа № 0870/9048/12
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року (об 11 год. 10 хв.) Справа № 0870/9048/12 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача Аксаріна Р.М.,

представника відповідача Ширшова А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано - магнієвий комбінат» (далі - позивач або ТОВ «ЗТМК») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Державної податкової служби (далі - відповідач або СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі ДПС), в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16.05.2012 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 216 542,00 грн., визначення суми податкового зобов'язання з ПДВ у розмірі 60 275,00 грн., та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 7 706,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновок податкового органу про порушення ТОВ «ЗТМК» приписів п.200.4а ст.200 Податкового Кодексу України ґрунтуються виключно на висновках попередніх перевірок, за результатами яких складені Акти № 140/08-08/000194731 від 08.06.2011 та № 175/08-08/00194731 від 25.07.2012, які оскаржені позивачем у судовому порядку. Висновки про порушення ТОВ «ЗТМК» порушення законодавства, визнані неправомірними та такими, що не відповідають діючому законодавству, а прийняті податкові-повідомлення рішення, за результатами проведених перевірок скасовані. Враховуючи, що у позивача відсутнє порушення п.200.4а ст.200 Податкового Кодексу України, у податкового органу були відсутні підстави для зменшення суми бюджетного відшкодування за січень 2011 року на суму 48 768 грн., лютий 2011 року на суму 11 507 грн., березень 2011 року на суму 140 857 грн., липень 2011 року на суму 15 410 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити та надав пояснення в його обґрунтування, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, про що подав заперечення на адміністративний позов, відповідно до яких вважає висновки акту перевірки обґрунтованими, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення таким, що прийнято з додержанням вимог діючого законодавства. Зокрема зазначив, що за результатами проведеної перевірки встановлено порушення п.200.4а ст.200 Податкового Кодексу України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування на загальну суму 216 542 грн. Зменшення суми бюджетного відшкодування за січень 2011 року на суму 48 768 грн. та лютий 2011 року на суму 11 507 грн. відбулось в наслідок встановлення податковим органом суми завищення розміру від'ємного значення за грудень 2010 року у розмірі 60 275 грн., що встановлено актом № 168/08-08/00194731 від 14.07.2011. Зменшення суми бюджетного відшкодування за березень 2011 року виникло за рахунок завищення суми від'ємного значення за лютий 2011 року по операціям з ТОВ «Аріар» на суму 37 357 грн. та з ТОВ «Саббіа Груп» на суму 103 500 грн., що встановлено попередньої перевірки, що оформлена актом № 175/08-08/00194731. З урахуванням вищезазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ТОВ «ЗТМК» () є юридичною особою, яка зареєстрована 22.12.1999 виконавчим комітетом Запорізької міської ради, що підтверджується довідкою АА № 556848 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (т. 1 а.с. 71).

У період з 01.03.2012 по 14.04.2012, на підставі направлень від 29.02.2012 № № 0151, 0152, 0153, 0154, 0155, 0156, 0157, 0158, 0159, 0160, 0161, 0162, 0163, 0164, 0165, від 03.03.2012 № 0186, від 07.03.2012 № 0199, від 26.03.2012 № 0235, відповідно до ст. ст. 77,82 Податкового кодексу України, фахівцями СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі ДПС проведено виїзну перевірку ТОВ «ЗТМК» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2011, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2011, за результатами якої складено Акт № 83/26-1/00194731 від 27.04.2012 (т. 1 а.с. 8-32).

Висновками акту перевірки встановлено порушення ТОВ «ЗТМК» вимог, між іншого:

- п.200.4а ст.200 Податкового Кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 21.01.2011 №41 та зареєстрованого в Мінюсті України від 16 лютого 2011 року за №197/18935 із змінами і доповненнями, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування на загальну суму 216 542 грн., у тому числі по періодах:

- січень 2011 року на суму 48 768 грн. (відшкодовано);

- лютий 2011 року на 11 507 грн. (відшкодовано);

- березень 2011 року на 140 857 грн. (не відшкодовано);

- липень 2011 року на 15 410 грн. (не відшкодовано).

Не погоджуючись із висновками, викладеними в акті перевірки, позивачем до СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі ДПС подані заперечення вих. № 11/13-1854 від 07.05.2012 (вх.№ 1460/10 від 07.05.2012) на акт перевірки № 83/26-1/00194731 від 27.04.2012 (т. 1 а.с. 39-47).

Листом - відповіддю вих. № 1069/10/26-1 від 14.05.2012 (вх. № 1780 від 16.05.2012) СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі ДПС заперечення залишені без задоволення, а висновки акту перевірки без змін (т. 1 а.с. 48-50).

На підставі Акту перевірки № 83/26-1/00194731 від 27.04.2012, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 16.05.2012, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість на загальну суму 216 542 грн., визначено суму податкового зобов'язання з ПДВ у розмірі 60 275 грн., та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 7 706 грн. (т. 1 а.с. 7).

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивачем до ДПС у Запорізькій області подано скаргу (вих. № 25-02.22/2060 від 25.05.2012) на податкове повідомлення-рішення від 16.05.2012 № (т. 1 а.с. 51-53).

Рішенням ДПС у Запорізькій області № 3445/10/10-420 від 25.07.2012, скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін (т. 1 а.с. 55-59).

Не погоджуючись із рішенням № 3445/10/10-420 від 25.07.2012, за результатами розгляду первинної скарги та податковим повідомленням - рішенням позивачем до ДПС України подано повторну скаргу № 25-02.21/3085 від 02.08.2012 (т. 1 а.с. 60-63).

Рішенням ДПС України № 882/0/61-12/10-2115 від 27.08.2012 повторну скаргу залишено без задоволення, а рішення, за результатами розгляду первинної скарги та податкове повідомлення - рішення без змін (т. 1 а.с. 64-66).

Не погодившись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2012 № позивач звернувся до суду із вимогою про його скасування.

Висновки акту перевірки про допущенні позивачем порушення суд вважає необґрунтованими, у зв'язку з чим вважає прийняте рішення протиправним з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами п. 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

При цьому, за приписами пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Бюджетне відшкодування за визначенням, наведеним у пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

За приписами пунктів 200.1 - 200.4 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. В даному пункті ПК України перелічені обов'язкові реквізити, що мають міститися в податковій накладній.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. (п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Пунктом 201.10. ст. 201 ПК України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Виходячи з приписів вищевказаних норм, податкова накладна засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг), надає право на формування податкового кредиту платника податків-покупця. Придбання товарів (робіт, послуг), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

Доказів того, що матеріальні цінності, які придбавалися у постачальників, не призначалися для використання ДП «ЗТМК» в оподатковуваних операціях власної господарської діяльності відповідачем суду надано не було.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За правилами п. 201.14, п. 201.15 ст. 201 ПК України платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу. Платник податку веде реєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку. Форма і порядок заповнення реєстру виданих та отриманих податкових накладних встановлюються відповідно до вимог розділу II цього Кодексу.

Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV також визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов'язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитам є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Встановлені податковим органом порушення позивачем приписів п. 200.4а ст. 200 Податкового кодексу України щодо завищення заявленої суми бюджетного відшкодування на загальну суму 216 542 грн., у т.ч. по періодах: січень 2011 року на суму 48 768 грн., лютий 2011 року на 11 507 грн., березень 2011 року на 140 857 грн., липень 2011 року на 15 410 грн. ґрунтуються на висновках актів попередніх перевірок № 140/08-08/000194731 від 08.06.2011 та № 175/08-08/00194731 від 25.07.2012.

Заявлена в січні 2011 року та лютому 2011 року сума бюджетного відшкодування відповідно у сумі 48 768 грн. та 11 507 грн. виникла за рахунок від'ємного значення суми ПДВ за грудень 2010 року у розмірі 60 275 грн. за операціями між позивачем та ТОВ «Авангард-Інвест» з поставки товару. Зазначені суми в подальшому були відшкодовані ТОВ «ЗТМК» у травні та липні 2011 року.

Так, в акті виїзної позапланової перевірки № 140/08-08/000194731 від 08.06.2011 встановлено, що між ТОВ «Авангард-Інвест» та ТОВ «ЗТМК» були укладені договори № 365 від 22.11.2010, № 287 від 19.08.2010, № 288 від 19.08.2010 на поставку піддонів дерев'яних, коксових дрібниць МК-1 та МК-2, вугілля кам'яного марки А сорту АМ за період 01.12.2010 по 31.12.2010.

На підтвердження поставки товару від ТОВ «Авангард-Інвест» позивачем було надано суду первинні документи, зокрема, копії податкових накладних, видаткових накладних, прибуткові ордери, рахунки - фактури, платіжні доручення, свідоцтв про якість партії та протоколів сертифікатів, які містяться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 105- 139).

Первинні документи відповідають вимогам законодавства України стосовно форми і порядку їх оформлення, що не заперечується матеріалами перевірки та підтверджують факт поставки товару ТОВ «ЗТМК» від ТОВ «Авангард-Інвест».

Крім того, відповідачем не було спростовано факт наявності контрагента позивача на час здійснення господарських операцій в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та наявності в нього свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ.

Щодо твердження відповідача про те, що правочини вчинені між позивачем та ТОВ «Авангард-Інвест» не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже є недійсними, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Так, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК України ); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6 ст.203 ЦК України).

Згідно із ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Отже, суд вважає, що відповідач не надав суду належних доказів, які б підтверджували зроблені в Акті висновки щодо нікчемності і безтоварності договорів, укладених між позивачем і ТОВ «Авангард-Інвест», та доказів, що вказують на недодержання позивачем та його контрагентом під час укладення відповідного договору вимог ст.203 ЦК України, а тому твердження відповідача щодо нікчемності правочинів є лише його припущенням.

Як вже зазначалось вище, під час проведення перевірки позивача податковим органом враховано результати Акту документальної планової виїзної перевірки № 140/08-08/00194731 від 08.06.2011, за результатами якої встановлено порушення пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в наслідок чого встановлено відсутність постачання в межах договорів між позивачем та його контрагентом ТОВ «Авангард - Інвест» від 22.11.2010 №365, від 19.08.2010 №287, від 19.08.2010 №228 піддонів дерев'яних, чавуну та коксового дріб'язку за період з 01.12.2010 по 31.12.2010.

Отже, відповідачем зроблено висновок щодо безпідставного внесення до складу податкового кредиту за грудень 2010 року суму ПДВ по операціях з придбання товару у ТОВ «Авангард-Інвест» у сумі 60 275,06 грн., що привезло до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування на загальну суму 60 275 грн.

Як було встановлено судом, позивач не погодився з висновками акту перевірки № 140/08-08/00194731 від 08.06.2011 та оскаржив у судовому порядку прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення № від 27.07.2011, яке було предметом розгляду справи №0870/57/12.

За результатами розгляду справи №0870/57/12 Запорізьким окружним адміністративним судом викладені в акті перевірки № 140/08-08/00194731 від 08.06.2011 висновки про порушення ТОВ «ЗТМК» порушення законодавства, визнані неправомірними та такими, що не відповідають діючому законодавству, а прийняте податкове-повідомлення рішення № від 27.07.2011, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2010 року скасоване. Постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 19.04.2012 у справі №0870/57/12 набрала законної сили 11.12.2012.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За приписами ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Таким чином, під час розгляду справи №0870/57/12 судом встановлено відсутність з боку ТОВ «ЗТМК» порушення пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» ,та відповідно і безпідставного внесення до складу податкового кредиту за грудень 2010 року суму ПДВ у розмірі 60 275,06 грн.

Отже, судовим рішенням, яке набрали законної сили, фактично встановлені ті обставини, що вплинули на від'ємне значення суми ПДВ за грудень 2010 року у розмірі 60 275 грн., за рахунок якого виникла сума бюджетного відшкодування за січень та лютий 2011 року.

На підставі вищевикладеного, відповідачем неправомірно визначено в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні суму податкового зобов'язання з ПДВ у розмірі 60 275 грн.

Зменшена сума бюджетного відшкодування за березень 2011 року на суму 140 857 грн. виникла за рахунок від'ємного значення суми ПДВ за лютий 2011 року за господарськими операціями між ТОВ «ЗТМК» з ТОВ «Аріар» у сумі 37 357 грн. та з ТОВ «Саббіа Груп» у сумі 103 500 грн.

Так, в акті попередньої документальної позапланової виїзної перевірки № 175/08-08/00194731 від 25.07.2012 встановлено порушення п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201, 203 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «ЗТМК» завищено податковий кредит та від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту за лютий 2011 року на загальну суму 231 111 грн. за рахунок господарських операцій з ТОВ «Аріар» та ТОВ «Саббіа Груп», в ланцюгах постачання яких є контрагенти транзит ери, які не мають трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності, а саме в частині відвантаження та перевезення товарів, а також необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині купівлі та продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Частиною 2 ст. 218 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, зобов'язання контрагентів позивача не спричиняють цивільно-правових чи податкових наслідків для позивача, так само позивач не може нести відповідальність за будь-які порушення законодавства вчинені його контрагентами.

Позиція вищих судових інстанцій (Верховного та Вищого адміністративного судів) по питанню відповідальності суб'єктів господарювання вже давно є сталою та полягає у тому, що платник податків не мусить нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами. Це може бути відповідальністю самого контрагента, якщо він допускає такі порушення.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операції з придбання товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів.

Таким чином, підприємство не може і не повинно нести відповідальність за діяння інших юридичних осіб. Жодним діючим законодавчим або нормативним актом України не передбачається обов'язок покупця, а також не надано йому права перевіряти правомірність діяльності підприємств-контрагентів за господарськими договорами, мету діяльності їх посадових осіб, достовірність даних, вказаних постачальником в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності іншого платника податку. Тим більше, платник податків не може нести відповідальність за усіх контрагентів, з якими має відносини його постачальник.

Для відшкодування з бюджету податку на додану вартість Кодекс не передбачає обов'язкової умови фактичного надходження цих сум до бюджету. У разі невиконання контрагентом платника податків зобов'язань по сплаті податку до бюджету негативні наслідки (відповідальність) настають лише для нього. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення добросовісного платника податків права на його відшкодування у разі якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має податкові накладні, які є документальним підтвердженням розміру податкового кредиту.

Разом з тим, факт порушення контрагентами-постачальниками продавця своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди - відшкодування ПДВ з державного бюджету, якщо податковий орган доведе: що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти.

Доказів обізнаності позивача щодо певних обставин здійснення господарської діяльності його контрагентів відповідачем суду не надано. Крім того, відповідачем не було спростовано факт наявності контрагентів позивача на час здійснення господарських операцій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та наявності у них свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ.

Крім того, як було встановлено судом, позивач не погодився з висновками акту перевірки № 175/08-08/00194731 від 25.07.2011 та оскаржив у судовому порядку прийняті за її результатами податкові повідомлення-рішення від 10.08.2011 № , , які були предметом розгляду справи №2а-0870/10917/11.

За результатами розгляду справи №2а-0870/10917/11 Запорізьким окружним адміністративним судом викладені в акті перевірки № 175/08-08/00194731 від 25.07.2011 висновки про порушення ТОВ «ЗТМК» порушення законодавства, визнані неправомірними та такими, що не відповідають діючому законодавству, а прийняті податкові-повідомлення рішення від 10.08.2011 № , , якими зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 989 211 грн. за квітень 2011 року та нарахування штрафних фінансових санкцій у розмірі 1 грн. та зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 19 508 571 грн. за квітень 2011 року, що включає, між іншого від'ємне значення лютого 2011 року.

Постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 02.12.2015 у справі №2а-0870/10917/11 набрала законної сили 30.06.2016.

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, фактично встановлені ті обставини, що вплинули на від'ємне значення суми ПДВ за лютий 2011 року у розмірі 140 857 грн., за рахунок якого виникла сума бюджетного відшкодування за березень 2011 року, а відтак відповідачем неправомірно зменшено розмір бюджетного відшкодування за березень 2011 року на суму 140 857 грн.

Крім того, судом встановлено, що ТОВ «ЗТМК» включено до розрахунку бюджетного відшкодування за липень 2011 року загальну суму сплаченого ПДВ 15 410 грн., яке сформовано за рахунок від'ємного значення вересня 2009 року.

Висновок про завищення позивачем заявленої суми бюджетного відшкодування за липень 2011 року на вищезазначену суму ґрунтується на акті попередньої перевірки № 307/08-08/00194731 від 22.09.2010, за результатами якої встановлено, що залишок від'ємного значення за вересень 2009 року складає 0 грн.

Суд не приймає посилання представника відповідача на факт того, що в податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2011 року не відображено наявність залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, таким чином, на думку представника відповідача, позивач самостійно визнає відсутність, станом на липень 2011 року, залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, оскільки предметом розгляду у даній справі є правомірність висновків податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства, які слугували підставою для винесення оскаржуваного рішення, а тому зменшення суми бюджетного відшкодування за липень 2011 року на суму 15 410 грн. також є безпідставним.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність прийнятого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Оскільки відповідачем безпідставно визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, то відповідно і сума штрафних санкцій є необґрунтованою.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16.05.2012 прийняте Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Державної податкової служби про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 216 542,00 грн., визначення суми податкового зобов'язання з ПДВ у розмірі 60 275,00 грн., та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 7 706,00 грн.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» суму судового збору у розмірі 2 204,00 грн. (дві тисячі двісті чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Державної податкової служби.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак