Справа № 2-а-17205/07
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2013-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

м.Вінниця

07 червня 2013 р. Справа № 2-а-17205/07

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса Михайла Богдановича,

за участю:

секретаря судового засідання: Поливаної Катерини Павлівни

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву товариства з обмеженою відповідльністю "Барлінек Україна" про зміну способу та порядку виконання постанови суду у справі

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Барлінек Україна"

до: Вінницької обєднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби, Головного управління державної казначейської служби України у Вінницькій області

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходилась адміністративна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Барлінек Україна" до Вінницької обєднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби, Головного управління державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2008 року, задоволено адміністративний позов ТОВ «Барлінек Україна», а саме: визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у м. Вінниці щодо ненадання Головному управлінню Державного казначейства України у Вінницькій області висновків про відшкодування ТОВ «Барлінек Україна» сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2006 року в розмірі 11552 грн., за листопад 2006 року в розмірі 527555 грн. та стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Барлінек Україна» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2006 року в розмірі 11552 грн. та за листопад 2006 року в розмірі 527555 грн.

Зазначена постанова змінена в частині розподілу понесених сторонами судових витрат постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2009 року, в іншій частині постанова суду першої інстанції залишена без змін в тому числі і рішенням суду касаційної інстанції від 20 лютого 2013 року.

1 червня 2013 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява ТОВ «Барлінек Україна» про зміну способу та порядку виконання рішення. У поданій заяві позивач вказав, що станом на 24 травня 2013 року рішення суду по даній адміністративній справі так і не виконано, посилаючись на п. 200.6 ст. 200 ПК України просить змінити спосіб та порядок виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду по справі і встановити, що стягнення з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2006 року в розмірі 11552 грн. та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за листопад 2006 року в розмірі 527555 грн. здійснити шляхом зарахування вказаних сум в рахунок зменшення податкових зобовязань ТОВ «Барлінек Україна» з цього податку, що виникнуть протягом наступних звітних (податкових) періодів з дня набуття законної сили рішенням про розгляд заяви.

У судовому засіданні представник позивача доводи заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду підтримав із підстав наведених у заяві.

Представники відповідачів у судове засідання не прибули, про дату час та місце розгляду заяви повідомлялися завчасно та у встановленому порядку, тому суд з огляду на норму ч. 2 ст. 263 КАС України, в силу якої неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду заяви, дійшов висновку про можливість проведення судового засідання без участі представників відповідача.

Надавши оцінку доводам поданої заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що у її задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Як встановлено, позивач звернувся в суд із позовною заявою, у якій просив визнати протиправними дії відповідачів щодо невідшкодування суми бюджетного відшкодування по податку на додану вартість та зобовязати відповідачів провести відшкодування ТОВ «Барлінек Україна» сум бюджетного відшкодування по податку а додану вартість. Тобто, спір у справі виник у правовідносинах повязаних із реалізацією платником податку на додану вартість права на бюджетне відшкодування надміру сплаченого податку.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2008 року, задоволено адміністративний позов ТОВ «Барлінек Україна», а саме: визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у м. Вінниці щодо ненадання Головному управлінню Державного казначейства України у Вінницькій області висновків про відшкодування ТОВ «Барлінек Україна» сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2006 року в розмірі 11552 грн., за листопад 2006 року в розмірі 527555 грн. та стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Барлінек Україна» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2006 року в розмірі 11552 грн. та за листопад 2006 року в розмірі 527555 грн.

У свою чергу позивач, звернувшись із заявою яка розглядається, посилаючись на п. 200.6 ст. 200 ПК України, просить змінити спосіб та порядок виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду по даній справі і встановити, що стягнення з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2006 року в розмірі 11552 грн. та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за листопад 2006 року в розмірі 527555 грн. здійснити шляхом зарахування вказаних сум в рахунок зменшення податкових зобовязань ТОВ «Барлінек Україна» з цього податку, що виникнуть протягом наступних звітних (податкових) періодів з дня набуття законної сили рішенням про розгляд заяви.

Визначаючись щодо даного процесуального питання суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 263 КАС України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Як зазначалося вище, спір у справі виник у правовідносинах щодо бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість.

Згідно п. 1.8. ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного на момент виникнення спору), бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Підпунктом 7.7.4. п. 7.7 ст. 7 вказаного Закону передбачалося, що платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.

При цьому, норма п.п. 7.7.3. п. 7.7 ст. 7 Закону передбачала, що платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за наслідками звітного періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. При прийнятті такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів.

Таким чином, норми Закону України «Про податок на додану вартість», які були чинними на момент виникнення спору, надавали платнику податку, у випадку надмірної сплати податку, право або на одержання бюджетного відшкодування шляхом подання відповідному податковому органу заяви про повернення суми бюджетного відшкодування або на зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів.

Норми тотожного змісту містить і чинний Податковий кодекс України, а саме п.п.14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що бюджетне відшкодування відшкодування відємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у р. V ПКУ.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1 ст. 200 ПК України).

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг (п. 200.4 ст. 200 ПК України).

Платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів (п. 200.6 ст. 200 ПК України).

Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що позивач вважаючи, що у нього виникло право на бюджетне відшкодування сум надміру сплаченого податку на додану вартість подав відповідачу 17.08.2006 року та 18.12.2006 року декларації із податку на додану вартість із заявами про повернення суми бюджетного відшкодування. При цьому спір у справі виник саме у звязку із тим, що відповідач заперечував факт виникнення у позивача права на бюджетне відшкодування та його розмір. Разом із тим, суд звертає увагу на те, що позивач скористався саме гарантованим правом на бюджетне відшкодування сум надміру сплаченого податку на додану вартість, а не правом на зменшення за рахунок таких сум податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2008 року, заява про зміну способу та порядку виконання якої розглядається, визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у м. Вінниці щодо ненадання Головному управлінню Державного казначейства України у Вінницькій області висновків про відшкодування ТОВ «Барлінек Україна» сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2006 року в розмірі 11552 грн., за листопад 2006 року в розмірі 527555 грн. та стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Барлінек Україна» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2006 року в розмірі 11552 грн. та за листопад 2006 року в розмірі 527555 грн.

Тобто, рішенням суду встановлено право позивача на стягнення в його користь сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2006 року в розмірі 11552 грн. та за листопад 2006 року в розмірі 527555 грн., а не право на зменшення на вказані суми податкових зобовязань наступних податкових періодів.

Тому, позивач звернувшись до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі не врахував, що задоволення такої призведе до зміни судового рішення у даній справі, а не зміни способу та порядку виконання чинного рішення суду, що є недопустимо та свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви.

Разом із тим, суд звертає увагу, що позивач звернувшись із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду не навів у поданій заяві обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), що додатково свідчить про відсутність підстав для відмови у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 160, 165, 254, 263 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Барлінек Україна" про зміну способу та порядку виконання постанови суду у справі відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України. Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Богоніс Михайло Богданович