Справа № 187/1250/16-а
Суддя: Караул О. А.
Дата ухвалення: 2017-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОЛАСТІ
Справа № 187/1250/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2017 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Караул О.А., за участю секретаря судового засідання Дудка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шульгівської сільської ради Петриківського району про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Шульгівської сільської ради, в якій просить суд: визнати протиправним Рішення Шульгівської селищної ради від 19 жовтня 2016 року щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою:

Дніпропетровська область, с. Шульгівка, вул. Вишнева; зобов'язати Шульгівську селищну раду надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, с. Шульгівка, вул. Вишнева.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що 23 вересня 2016 року він керуючись ст. 19 Конституції України, ст.116, 118 Земельного кодексу, ст. 25 ЗУ «Про землеустрій», звернувся із заявою до Шульгівської сільської ради, в якій просив розглянути можливість надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідно до ст. 25 Закону України «Про землеустрій». Бажана ділянка - земельна ділянка площею 2,0 га, 01.03, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Шульгівської сільської ради, а саме - в с. Шульгівка по вул. Піонерській (після перейменування - вул. Вишнева), у межах норм безоплатної приватизації.

Право на безоплатну приватизацію по вищезазначеному призначенню ним не було використано.

До вищевказаної заяви ним були додані наступні документи: копія паспорту та ідентифікаційного коду, викопіювання з публічної кадастрової карти.

Однак, Рішенням сесії Шульгівської сільської ради від 19 жовтня 2016 року позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: с. Шульгівка, вул. Вишнева.

Підставою для відмови слугувало недотримання вимог, що зазначені в п. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: відсутність плану зонування або детального плану даної території.

Позивач, посилаючись на порушення відповідачем ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст..ст. 118, 121, 122 ЗК України, п. 4.1. Порядку розроблення містобудівної документації (затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 16.11.2011 року № 290), ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вважає вказане рішення відповідача таким, що не відповідає нормам діючого законодавства та порушує його права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

В судовому засіданні представник Шульгівської сільської ради ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, зіславшись на свої письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи (а.с. 24-29). Крім того, представник Шульгівської сільської ради ОСОБА_3 суду пояснила, що при розгляді заяви позивача, щодо надання йому дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку не було затверджено плану зонування та детального плану даної території. Також, земельна ділянка, що була відмічена позивачем маркером у викопіюванні з публічної кадастрової карти, як бажана, частково захоплювала землі призначені для забудови, а частково охоплювала території земель сільськогосподарського призначення, які раніше рішенням Шульгівської сільської ради були передані іншим громадянам, однак на які вказані громадяни державних актів не отримали.

Надаючи оцінку позовним вимогам суд зазначає наступне.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 23 вересня 2016 року, останній звернувся до Шульгівської сільської ради, в якій просив розглянути можливість надання дозволу на розроблення документації із землеустрою земельної ділянки площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Шульгівської сільської ради, а саме - в с. Шульгівка по вул. Піонерській (після перейменування - вул. Вишнева), у межах норм безоплатної приватизації (а.с. 10).

Як було встановлено в судовому засіданні, до заяви позивач долучив викопіювання з публічної кадастрової карти, на якій маркером відмітив місцезнаходження бажаної земельної ділянки (а.с. 33).

Згідно рішення сесії Шульгівської сільської ради від 19 жовтня 2016 року позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: с. Шульгівка, вул. Вишнева, у звязку з

недотримання вимог, що зазначені в п. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: відсутність плану зонування або детального плану даної території (а.с. 11, 30-32).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу України (далі ЗК України), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більше 2,0 гектарів.

Згідно із ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 цієї ж статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У зв'язку із завершенням терміну дії положень пункту 6-1 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» з 1 січня 2015 року норма частини третьої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо заборони передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб діє у повному обсязі в її первинній редакції.

Суд зазначає, що згідно із положенням частини третьої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію тарозвиток території, а план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

План зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон, з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об'єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об'єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів.

Отже, детальний план території та план зонування території, це два різних види містобудівної документації, без наявності одного з яких передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб не можлива.

Відповідно до викладеного, за відсутності плану зонування або детального плану території відмова у затверджені проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для містобудівних потреб має нормативне підґрунтя.

Із рішення відповідача від 19 жовтня 2016 року вбачається, що підставою для його ухвалення було те, що на цю земельну ділянку відсутній план зонування або детальний план територій.

Однак, із тексту оскаржуваного рішення не можливо зрозуміти відсутність якого саме конкретно документу (плану зонування, чи детального плану територій) було підставою для відмови позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Крім того як встановлено в судовому засіданні, зокрема з пояснень представника відповідача та наданого ним рішення Шульгівської сільської ради № 152-18/У від 05.12.2007 року про надання земельних ділянок у власність громадянам (а.с. 34-40), відповідачу при ухваленні оскаржуваного рішення було відомо про факт виділення земельної ділянки, на яку претендував позивач, іншим громадянам, що зі слів представника відповідача також є підставою для відмови в задоволенні заяви. При цьому в самому рішенні дана підстава не зазначена.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, окрім іншого, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач ухвалюючи оскаржуване рішення не врахував усіх обставин, що мають значення для його прийняття, зазначивши лише одну обставину, яка стала підставою для відмови в задоволенні заяви, яка крім того є незрозумілою та не конкретною, що в сукупності позбавляє позивача можливості визначитись у який конкретний спосіб він в майбутньому зможе реалізувати своє право на вказану в заяві земельну ділянку.

На підставі вищезазначеного, суд робить висновок, що дії відповідача щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням вищезазначених недоліків рішення, не ґрунтуються на законних вимогах та суперечать положенням чинного законодавства, а відтак такі дії слід визнати протиправними.

Водночас, щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, суд зазначає, що вказана вимога до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Згідно пункту 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_6 Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_6 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з декількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає кращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Враховуючи обумовлене, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

З огляду на те, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань надання дозволу на розробку проекту землеустрою, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб'єкта владних повноважень та зобовязувати Шульгівську селищну раду надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства.

За наведених обставин, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Враховуючи, що позивачем не заявлено позовної вимоги про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 2, 11, 69-72, 76, 77, 79, 86, 158-163, 167, КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Шульгівської сільської ради Петриківського району про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Шульгівської сільської ради Петриківського району від 19 жовтня 2016 року щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, с. Шульгівка, вул. Вишнева.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Петриківський районний суд Дніпропетровської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ: О.А. Караул