Справа № 815/4940/16
Суддя: Гусев О. Г.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4940/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гусева О.Г.,

при секретарі судового засідання - Селімової О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправної перевірки, визнання протиправними та скасування наказу №134 від 05.05.2016 року про проведення документальної планової перевірки, акт перевірки від 10.06.2016 року №1344/15-02-13-01/НОМЕР_1, податкових повідомлень рішень від 26.07.2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області за результатом якого позивач просить: визнати протиправною проведення документальної планової виїзної перевірки протиправною; визнати протиправними та скасувати наказ №134 від 05.05.2016 року про проведення документальної перевірки, акт перевірки від 10.06.2016 року №1344/15-02-13-01/НОМЕР_1, податкове повідомлення-рішення від 26.07.2016 року №, податкове повідомлення-рішення від 26.07.2016 року №, податкове повідомлення-рішення від 26.07.2016 року №.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладенні в адміністративному позові (а.с.5-6), просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову, з підстав викладених в письмових запереченнях (а.с.57-58).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 05 травня 2016 року ОДПІ виданий наказ №134 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3С.», згідно з яким на підставі ст.77 ПКУ від 02 грудня 2010 року №2755-VI, статті 13 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 08 липня 2010 року №2464-VI, згідно з планом-графіком проведення перевірок на ІІ квартал 2016 року, вирішено провести документальну планову виїзну перевірку позивача.

Позивача було повідомлено, що згідно з планом-графіком проведення перевірок Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФВС в Одеській області, на підставі ст.77 ПКУ та наказу №134 від 05.05.2016 року з 16.05.2016 року буде проводитись документальна планова виїзна перевірка.

ОДПІ здійснена перевірка позивача, за результатами якої складений Акт №1344/15-02-13-01/НОМЕР_1 від 10.06.2016 року про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року та законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2015 року ФОП ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1

В Акті від 12.06.2015 року зазначено, що перевіркою встановлено порушення:

- п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, п.6 ст.128 Господарського кодексу України, встановлено включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2013-2015 роки перекручених даних, неналежне ведення обліку доходів та витрат;

- п.177.2 ст.177, пп.177.5.3 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, занижено зобовязання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на 72, 15 грн. за 2013 рік та 69, 75 грн. за 2015 рік, крім цього необхідно провести нарахування авансових платежів за 2014-2015 роки 2839, 36 грн;

- п.16.1 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ що призвело до не утримання та не перерахування до бюджету військового збору у розмірі 1,5% та у сумі 6,98 грн.;

- пп.181.1 п.181 ст.181, п.183.10 ст.183, п.187.1 ст.187 ПКУ занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього в сумі 66636, 96 грн., у тому числі за листопад 2013 р. у сумі 2853, 66 грн., за грудень 2013 року в сумі 4845, 15 грн, за січень 2014 року в сумі 4680, 70 грн., за лютий 2014 року в сумі 4494, 55 грн., за березень 2014 року в сумі 3856, 80 грн., за квітень 2014 року в сумі 4503, 85 грн., за травень 2014 року в сумі 5124, 70 грн., за червень 2014 року в сумі 4801, 67 грн., за липень 2014 року в сумі 5287, 79 грн., за серпень 2014 року в сумі 5818, 81 грн., за вересень 2014 року в сумі 5013, 96 грн., за жовтень 2014 року в сумі 5091, 50 грн., за листопад 2014 року в сумі 5060, 04 грн. та за грудень 2014 року в сумі 5203, 79 грн.;

- пп.1, 4 ч.2 ст.6 та п.2 ч.1 ст.7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI „Про облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, занижено внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування від підприємницької діяльності в сумі 166, 9 грн. за 2013 рік та в сумі 10,89 грн. за 2015 рік.

На підставі зазначеного акту відповідачем винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 26.07.2016 року №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобовязання з військового збору у розмірі 6, 98 грн. (за податковим зобовязанням), 1, 75 грн. (за штрафними (фінансовими) санкціями);

- податкове повідомлення-рішення від 26.07.2016 року №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування у розмірі 2995, 71 грн. (за податковими зобовязаннями) 38, 96 грн. (за штрафними (фінансовими) санкціями);

- податкове повідомлення-рішення від 26.07.2016 року №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 66636, 96 грн.( за податковими зобовязаннями), 16659, 24 грн. (за штрафними (фінансовими) санкціями).

Позивач вважає, що Ізмаїльською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області було неправомірно проведено документальну планову виїзну перевірку, у звязку з чим просить визнати протиправним та скасувати наказ про проведення документальної перевірки та акт перевірки від 10.06.2016 року №1344/15-02-13-01/НОМЕР_1 та прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення від 26.07.2016 року, посилаючись на те, що проведення перевірки проводилось під час дії мораторію, який введено відповідно до пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи встановлено: „Установити, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюється виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п. 62,1.3. п.62.1 ст.62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 80.1. ст. 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попере дження платника податків (особи). Пункт 80.2. ст. 80 ПК України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформ леного наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому пред ставнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використан ня праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодав цями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (п.п. 80.2.7)

Пунктом 81.1 ст. 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого орга ну мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної пе ревірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, на йменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документа льна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, по сада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, наймену вання контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по бать кові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна плано ва/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправним проведення документальної планової виїзної перевірки суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні даних позовних вимог з огляду на наступне.

Так, згiдно правової позицiї Верховного Суду України, визначенiй у постановi вiд 24.12.2010 р. у справi № 21-25а10 , платник податку який вважає порушеним порядок та пiдстави призначення податкової перевiрки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осiб контролюючого органу до такої перевiрки. Якщо ж допуск до податкової перевiрки вiдбувся, в подальшому предметом розгляду в судi має бути лише суть виявлених порушень податкового та iншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Таким чином, позови платникiв податкiв, спрямованi на оскарження рiшень (у тому числi наказiв про призначення перевiрки), дiй або бездiяльностi контролюючих органiв щодо призначення та/або проведення перевiрок можуть бути задоволенi лише в тому разi, якщо до моменту винесення судового рiшення не вiдбулося допуску посадових осiб контролюючого органу до спiрної перевiрки, в iншому разi в задоволеннi вiдповiдних позовiв має бути вiдмовлено.

Виходячи з вищезазначеного та враховуючи, що допуск до перевiрки нiвелює правовi наслiдки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначеннi та проведеннi податкової перевiрки та те, що задоволення позову в цiй частинi не призводить до вiдновлення порушених прав платника податкiв, суд приходить висновку про вiдмову ФОП ОСОБА_3 у задоволеннi позову в частинi визнання протиправним проведення Ізмаїльською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області документальної планової виїзної перевiрки.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування акту перевірки від 10.06.2016 року №1344/15-02-13-01/НОМЕР_1 суд зазначає наступне.

Так, Порядок оформлення результатів документальних перевiрок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства затверджено наказом ДПА України вiд 22.12.2010 р. № 984, зареєстрованим в Мiнiстерствi юстицiї України 12.01.2011 р. за № 34/18772.

Вiдповiдно до пункту 3 вказаного Порядку акт це службовий документ, який пiдтверджує факт проведення документальної перевiрки фiнансово-господарської дiяльностi платника податкiв i є носiєм доказової iнформацiї про виявленi порушення вимог податкового, валютного та iншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згiдно абзацу 4 пункту 86.1 статтi 86 Податкового кодексу України у разi незгоди платника податкiв з висновками акта такий платник зобовязаний підписати такий акт перевiрки iз зауваженнями, якi вiн має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбаченi цим Кодексом .

З наведеного вбачається, що акт перевірки є носiєм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платниковi податкiв грошових зобовязань. При цьому акт складається посадовими особами контролюючого органу i не мiстить волевиявлення самого органу щодо виявлених посадовими особами фактiв.

Крiм того, висновки акту перевiрки не є остаточними, оскiльки вiдповiдно до пункту 6 Порядку оформлення результатiв документальних перевiрок з питань дотримання податкового, валютного та iншого законодавства, платник податкiв вправi надати свої заперечення до вiдповiдного акту, що можуть бути в подальшому врахованi контролюючим органом пiд час вирiшення питання про здiйснення нарахування грошових зобовязань за результатами перевiрки. Висновки ж посадових осiб, зазначенi в актi перевiрки, є лише думкою цих осiб щодо поведiнки платника податкiв. Питання щодо визначення грошового зобовязання платникiв податкiв за результатами перевiрок, вiдповiдно до статтi 58 Податкового кодексу України , вирiшує контролюючий орган, а не посадовi особи, що здiйснювали перевiрку.

Згiдно з пунктом 86.8 статтi 86 Податкового кодексу України податкове повiдомлення-рiшення приймається керiвником податкового органу (його заступником).

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що анi акт перевiрки, анi дiї посадових осiб iз включення до такого акту певних висновкiв не породжують правових наслiдкiв для платника податкiв, тобто не змінюють стану його субєктивних прав та не створюють жодних додаткових обовязків для платника податків, тобто не порушують права платника податків.

Відповідно, акт перевірки не порушує права платника податків безвідносно до змісту такого акта, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову щодо протиправності акта перевірки.

Відносно позовних вимог позивача щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 26.07.2016 року суд зазначає наступне.

Позивач вважає протиправними та такими що підлягають скасуванню податкові повідомлення-рішення від 26.07.2016 року тільки на підставі того що, що вони прийняті на підставі перевірки яка, на думку позивача, була проведена неправомірно. Однак жодних заперечень відносно викладених в акті перевірки від 10.06.2016 року №1344/15-02-13-01/НОМЕР_1 (а.с.9-17) порушень позивачем не було надано.

Актом перевірки встановлено порушення:

- п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, п.6 ст.128 Господарського кодексу України, встановлено включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2013-2015 роки перекручених даних, неналежне ведення обліку доходів та витрат;

- п.177.2 ст.177, пп.177.5.3 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, занижено зобовязання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на 72, 15 грн. за 2013 рік та 69, 75 грн. за 2015 рік, крім цього необхідно провести нарахування авансових платежів за 2014-2015 роки 2839, 36 грн;

- п.16.1 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ що призвело до не утримання та не перерахування до бюджету військового збору у розмірі 1,5% та у сумі 6,98 грн.;

- пп.181.1 п.181 ст.181, п.183.10 ст.183, п.187.1 ст.187 ПКУ занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього в сумі 66636, 96 грн., у тому числі за листопад 2013 р. у сумі 2853, 66 грн., за грудень 2013 року в сумі 4845, 15 грн, за січень 2014 року в сумі 4680, 70 грн., за лютий 2014 року в сумі 4494, 55 грн., за березень 2014 року в сумі 3856, 80 грн., за квітень 2014 року в сумі 4503, 85 грн., за травень 2014 року в сумі 5124, 70 грн., за червень 2014 року в сумі 4801, 67 грн., за липень 2014 року в сумі 5287, 79 грн., за серпень 2014 року в сумі 5818, 81 грн., за вересень 2014 року в сумі 5013, 96 грн., за жовтень 2014 року в сумі 5091, 50 грн., за листопад 2014 року в сумі 5060, 04 грн. та за грудень 2014 року в сумі 5203, 79 грн.;

- пп.1, 4 ч.2 ст.6 та п.2 ч.1 ст.7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI „Про облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, занижено внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування від підприємницької діяльності в сумі 166, 9 грн. за 2013 рік та в сумі 10,89 грн. за 2015 рік.

Таким чином, суд, враховуючи наведені обставини, дослідивши наявні у справі письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позивачем не спростовано порушень, встановлених актом перевірки від 10.06.2016 року №1344/15-02-13-01/НОМЕР_1. Водночас відповідачем доведено обставини, зазначені в акті перевірки, на підставі яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.71 цього КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 необґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного податкового законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч 1, 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, здійснені позивачем судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 94, 159-164, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправної перевірки, визнання протиправними та скасування наказу №134 від 05.05.2016 року про проведення документальної планової перевірки, акт перевірки від 10.06.2016 року №1344/15-02-13-01/НОМЕР_1, податкових повідомлень рішень від 26.07.2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови суду.

Суддя: О.Г. Гусев

Відмовити в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправної перевірки, визнання протиправними та скасування наказу №134 від 05.05.2016 року про проведення документальної планової перевірки, акт перевірки від 10.06.2016 року №1344/15-02-13-01/НОМЕР_1, податкових повідомлень рішень від 26.07.2016 року.

25 січня 2017 року.