Справа № 711/9822/16-а
Суддя: Дунаєв С. О.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 711/9822/16-а

Номер проваджегння 2-а/711/20/17

02 лютого 2017 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя: Дунаєв С.О.

при секретарі: Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Черкасах Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати здійснити зарахування до пенсійного стажу для нарахування позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, у відповідності до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 18.01.1983р. по 05.09.1983р. та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах з 11.10.2016р.

Відповідач позовні вимоги не визнав та надав суду заперечення, в яких зазначив, що позивач має стаж роботи по Списку №2 лише у період з 05.09.1983р. по 28.01.1996р., який складає 12років 4місяці 24дні. Тож для призначення пенсії на пільгових умовах позивач не має належного пільгового стажу - 12років 6місяців.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що відповідач неправомірно не враховує стаж його роботи як учня машиніста-регулювальника папіросно-цигаркового цеху з 18.01.1983р. по 05.09.1983р., оскільки в цей період часу він працював на тих же умовах, що і машиніст-регулювальник, лише з тим обмеженням, що його робота мала контролюватися особою, яка має значний досвід та професійні навики за цією професією.

Представник відповідача - Надьон А.Л., яка діє на підставі довіреності від 03.01.2017р., - в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог. В обґрунтування заперечень пояснила, що на підтвердження стажу роботи за Списком №2 позивачем надано уточнюючу довідку, в якій період роботи на посаді учня машиніста-регулювальника не зазначений, як робота за Списком №2. Також зауважила, що робота на посаді учня машиніста-регулювальника папіросно-цигаркового цеху не передбачена переліком професій за Списком №2, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Просила відмовити у позові в повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами суду докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач працював з 18.01.1983р. по 04.09.1983р. учнем машиніста-регулювальника сигаретних машин папіросно-сигаретного цеху Черкаської тютюнової фабрики, а з 05.09.1983р. по 31.10.2001р. - машиністом-регулювальником сигаретного цеху на цьому ж підприємстві, що підтверджується записами у трудовій книжці /а.с.9-11/.

01.07.2009р. позивач отримав на ЗАТ «Галлахер Україна» (правонаступник Черкаської тютюнової фабрики) довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до якої підтверджено, що в період з 05.09.1983р. по 28.01.1996р. (12 років 04місяці 23дні) він працював на посаді машиніста-регулювальника за професією, що передбачена Списком №2 /а.с.46/.

На теперішній час діяльність ЗАТ «Галлахер Україна» припинена з 30.12.2015р., що підтверджується витягом з ЄДРПОУ /а.с.51-52/.

28.09.2016р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком з 11.10.2016р.. На момент звернення з заявою загальний страховий стаж позивача складав 36років 4місяці 5днів.

Листом від 21.10.2016р. за вих..№16072/03 позивача було повідомлено про відмову у призначенні йому пенсії, оскільки тривалість його стажу на роботах за Списком №2 складає менше 12років 6місяців. При цьому до стажу на роботах за Списком №2 відповідачем зараховано період роботи позивача з 05.09.1983р. по 28.01.1996р. на посаді машиніста-регулювальника (12років 04місяці 24дні) і не зараховано період роботи на посаді учня машиніста-регулювальника з 18.01.1983р. до 04.09.1983р..

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Тож між сторонами виникли правовідносини з пенсійного забезпечення та існує спір з приводу порядку розрахунку стажу та призначення пенсії, що регулюється нормами Закону України №1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), Закону України №1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» (далі - ЗУ №1788-ХІІ) та інших нормативно-правових актів.

Завданням адміністративного судочинства, зокрема, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 3 КАС передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи відповідність дій відповідача вимогам, передбаченим ч.3 ст.3 КАС суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону №1788-XII мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Суд звертає увагу, що Закон №1788-XII спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Цей Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Правовий аналіз змісту положень ст.13 Закону №1788-XII в контексті засад системи пенсійного забезпечення в Україні, як соціальної держави, свідчить, що вихідною ознакою для визначення права працівника на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст.13 Закону №1788-XII, є виконання працівником повний робочий день робіт зі шкідливими і важкими умовами праці, перелік яких визначається КМУ.

Як встановлено судом в період часу з 18.01.1983р. по 04.09.1983р. позивач працював на посаді учня машиніста-регулювальника сигаретних машин папіросно-цигаркового цеху, а з 05.09.1983р. - на посаді машиніста-регулювальника.

Професія машиніста-регулювальника в тютюновому виробництві передбачена: Списком №2 виробництв, цехів, професій та посад з тяжкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173 (розділ XXХII "Загальні професії"); Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991р. №10; Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994р. №162 (розділ XXII "Загальні професії").

В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача послалася на те, що посада учня машиніста-регулювальника не передбачена Списком №2, а відтак період роботи на цій посаді не може вважатися таким, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Також представником відповідача зауважено, що період роботи позивача з 18.01.1983р. по 05.09.1983р. не зазначений в уточнюючій довідці від 01.07.2009р.. Разом з тим, суд не погоджується із зазначеними доводами з наступних підстав.

Згідно із роз'ясненням Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок застосування затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173 Списків виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах» від 02.04.1976р. №5/8 учні індивідуально-бригадного навчання користувалися правом на відповідну пенсію лише в тих випадках, якщо Списками передбачено виробництва (роботи) та цехи без перелічення конкретних професій.

Зазначені вище Списки застосовуються при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.100 Закону №1788-ХІІ, якою визначено порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону, тобто до 01.01.1992р..

Похідне слово «Учень» уперше було зафіксоване в Додатку В до Класифікатора професій ДК 003-95, затвердженого наказом Держстандарту України від 27.07.1995р. №257, згідно із Змінами та доповненнями №4, затвердженими наказом Держстандарту України від 15.04.2002р. №2230. Передбачено це слово і відповідним додатком до чинного Національного класифікатора України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010р. №327 (набув чинності 01.11.2010р.).

Похідне слово «Учень» застосовується до професійних назв робіт робітників середньої кваліфікації на час проходження первинної професійної підготовки особами, яких прийнято на роботу.

Похідні слова до професій (професійних назв робіт) можуть застосовуватися за умови збереження галузевої та функціональної належності, кваліфікаційних вимог, виключення дублювання, збереження коду новоутвореної професії (примітка 1 до Додатка В).

Якщо назва професії працівника утворюється за допомогою похідного слова, передбаченого зазначеним вище Додатком В, у тому числі «Помічник», «Учень», «Стажист», із дотриманням зазначених вище умов, право його на пенсію за віком на пільгових умовах та інші пільги і компенсації визначаються на тих самих умовах, що і працівникові базової професії.

Отже робота за професією «учня машиніста-регулювальника» також відноситься до робіт, що передбачені Списком №2, а відтак підлягає зарахуванню до трудового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за умови підтвердження такого стажу роботи належним чином.

Даючи оцінку доводам відповідача щодо необхідності підтвердження стажу роботи позивача в період з 18.01.1983р. по 05.09.1983р. уточнюючою довідкою з підприємства суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст.3 Основного Закону людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.8 КАС суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу №1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також звернув увагу, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це означає, що суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві України. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач, який має трудовий стаж на підприємстві, діяльність якого на теперішній час припинена, а відтак він позбавлений можливості підтвердити свій пільговий трудовий стаж у спірний період шляхом отримання уточнюючої довідки, хоча має відповідні записи в трудовій книжці.

Таким чином, вимоги відповідача про необхідність додаткового підтвердження відповідності стажу роботи позивача на посаді учня машиніста-регулювальника пільговому стажу робіт за Списком №2, які є цілком виправданими в звичайній ситуації, оскільки формально вони базуються на положеннях п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. №637, та мають на меті підтвердження тривалості роботи на посадах і роботах, указаних в трудовій книжці, становлять дискримінаційне поводження по відношенню до працівників, які працювали на підприємствах, що на теперішній час ліквідовані, і які не можуть надати такі документи, а отже за такого підходу автоматично позбавляються права на пенсійне забезпечення, передбаченого в ст.13 Закону №1788-XII.

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації позивача є проявом непрямої дискримінації. Крім того, хоча дії відповідача формально ґрунтуються на положеннях підзаконного нормативного акту та переслідують легітимну мету, в ситуації позивача суд вважає їх явно непропорційними, тобто вчиненими без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), а тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, адже відповідач не врахував всі обставини, що мають значення для прийняття рішення.

Варто звернути увагу, що відповідно до ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Аналогічне положення закріплене в п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993р. №637.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст.100 Закону № 1788-ХІІ особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, і які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до 4.5 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383, якщо атестація з 21.08.1992р. не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997р., право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992р. включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць.

Сторони визнають ту обставину, що в період часу з 18.01.1983р. по 05.09.1983р. робота на посаді машиніста-регулювальника папіросно-цигаркового цеху відносилась до робіт, передбачених Списком №2. Зазначене також підтверджується довідкою від 01.07.2009р. /а.с.46/, відповідно до якої в період часу з 05.09.1983р. по 28.01.1996р. робота за такою професією була передбачена Списком №2. До того ж наказом по підприємству від 30.09.1994р. №107-а внаслідок проведеної атестації робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, підтверджено, що робота на посаді машиніста-регулювальника цигаркового цеху дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до Списку №2 /а.с.47-49/.

Запис в трудовій книжці позивача від 18.01.1983р. не містить відомостей про те, що позивач прийнятий на роботу за професією учня машиніста-регулювальника на умовах неповного робочого часу, а отже підстави вважати, що в період часу з 18.01.1983р. по 05.09.1983р. позивач працював неповний робочий день відсутні. За таких обставин, суд дійшов висновку, що період роботи позивача на посаді учня машиніста-регулювальника підтверджений належним чином і підлягає зарахуванню до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Разом з тим, варто звернути увагу, що період трудового стажу позивача з 05.09.1983р. по 28.01.1996р., як такий що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, сторонами визнається і складає 12років 04місяці 23дні. В цей період часу позивач працював за професією машиніста-регулювальника. Отже учнем машиніста-регулювальника позивач працював в період часу з 18.01.1983р. по 04.09.1983р., що складає 7 місяців 18днів, і цей період роботи також має бути врахований, як такий, що відповідає роботі із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2. Таким чином, загальний стаж роботи позивача із шкідливими і важкими умовами праці відповідно до Списку №2 складає понад 12 років 6 місяців, що дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи, що право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у позивача виникло з моменту досягнення ним 55 років, тобто з 11.10.2016р., а заява про призначення пенсії подана позивачем 28.09.2016р., то відповідач мав призначити позивачеві пенсію з 11.10.2016р..

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З огляду на те, що предметом судового розгляду є зобов'язання відповідача вчинити дії з призначення пенсії, а не стягнення сум таких пенсій, то підстави для звернення судового рішення до негайного виконання відповідно до ч.1 ст.256 КАС відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 17, 18, 71, 87, 94, 158-163, 1832 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на підставі його заяви від 28.09.2016р..

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області зарахувати до стажу роботи для нарахування пенсії на пільгових умовах у відповідності до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи ОСОБА_1 з 18 січня 1983р. по 04 вересня 1983р., як такий, що відповідає роботі із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваних Кабінетом Міністрів України.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 11 жовтня 2016р..

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2017 року.

Головуючий: С. О. Дунаєв