Справа № 555/2148/16-а
Суддя: Мельничук Н. В.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 555/2148/16-а
Номер провадження 2-а/555/6/17
ПОСТАНОВА
іменем України
08 лютого 2017 року Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Мельничук Н. В.

при секретарі Кравчук С. Я.,

з участю позивача- ОСОБА_1

представника позивача- ОСОБА_2 - адвоката Боротюка О.О.

представника відповідача- Ярмолки С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до виконавчого комітету Березнівської міської ради Березнівського району Рівненської області, третя особа на стороні позивачів Рівненський обласний військовий комісаріат ,про визнання рішення протиправним та зобов"язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до виконавчого комітету Березнівської міської ради Березнівського району Рівненської області , третя особа на стороні позивачів , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправним та зобов"язання вчинити дії. Позивачі в обґрунтування заявлених вимог покликаються на те, що 25 серпня 2016 року позивачка ОСОБА_2 подала до Березнівської міської ради чотири заяви про реєстрацію її постійного місця проживання і проживання її малолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за місцем служби її чоловіка -військовослужбовця Збройних Сил України за контрактом ОСОБА_1 , направленого по ротації після проходження служби у районі проведення антитерористичної операції для продовження військової служби на посаді начальника відділення обліку офіцерів запасу та кадрів ІНФОРМАЦІЯ_2 -за місцем розташування військового комісаріату у АДРЕСА_1 . 26 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_1 також подав до Березнівської міської ради свою заяву про реєстрацію і його постійного місця проживання за місцем проходження військової служби - на посаді начальника відділення обліку офіцерів запасу та кадрів ІНФОРМАЦІЯ_2 -за місцем розташування військового комісаріату у АДРЕСА_1 . Свої вимоги позивачами - як військовослужбовцем, який проходить дійсну військову службу за контрактом у Березнівському районному військовому комісаріаті і членами його сім`ї - мотивовано положеннями ч. З ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», абз. З пп. 4) п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.16 та п. 1.10 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 737 від 30.11.11 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.01.12 року за № 24/20337.

Листом від 30 серпня 2015 року за вих. № 1507/02-19 виконкомом Березнівської міської ради як органом реєстрації місця проживання згідно п. З Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.16 року заявниці було відмовлено у реєстрації її місця проживання і місця проживання її малолітніх дітей за місцерозташуванням Березнівського РВК. Із аналогічних підстав відмовлено у реєстрації цього ж місця проживання і позивачу. Мотивуючи, що обов`язковою умовою реєстрації місця проживання особи є статус житла об`єкта нерухомості, у якому здійснюється реєстрація місця проживання; що Березнівський районний військовий комісаріат не є військовою частиною у розумінні абз. З пп. 4) п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.16 та п. 1.10 Інструкції організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 737 від 30.11.11 року та що у заявниці і її дітей відсутні умови, за яких можлива реєстрація її місця проживання за місцем розташування військового комісаріату (умова розформування військової частини). Вважаючи дії відповідача протиправним про відмову у реєстрації їх постійного місця проживання за місцем проходження військової служби ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 - є протиправним - таким, що ґрунтується на неправильному тлумаченні норм матеріального права, що регулює спірні правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Боротюк О.О. в судовому засідання позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові та просили задовольнити позов.

Представник відповідача Ярмолка С.Б. заперечив проти позовних вимог, присить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з"явився- подав до суду заяву , в якій просить розглянути справу у його відсутність, позов підтримує.

Суд, заслухавши пояснрення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, Порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і випадки їх обмеження регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від II.12.2003р. №1382-ІУ(далі - Закон №1382-ІУ).

Під реєстрацією розуміється внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Так, відповідно до ст. 2 Закону №1382-ІУ громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно зі ст. З Закону №1382-1V місцем проживання особи є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Статтею 6 Закону №1382-1V встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30-ти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Статтею 29 Цивільного кодексу України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до статті 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Таким чином, вирішуючи даний спір, слід виходити з таких характеризуючих ознак об`єкту нерухомості, як пристосування та придатність приміщення чи споруди для постійного проживання. Тому обов`язковою умовою для реєстрації місця проживання особи є статус житла об`єкта нерухомості, в якому здійснюється реєстрація місця проживання та подання особою, що звернулась за проведенням такої реєстрації, документів відповідно до ст. 6 Закону №1382-1V, п. 18 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженою постановою Кабінетом Міністрів України №207 від 02.03.2016р.

Згідно зі ст. 11 Закону №1382-ІУ реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації, який формує та веде реєстр територіальних громад.

Відповідно до пункту 1.10 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, і члени їх сімей за відсутності в них у даному населеному пункті житла в приватній власності мають право до одержання жилого приміщення зареєструватися у військовій частині за її місцезнаходженням, а в разі звільнення військовослужбовця з військової служби та розформування військової частини - за місцезнаходженням військового комісаріату. Проте, норма закону щодо реєстрації за місцезнаходженням військового комісаріату застосовується лише у виняткових випадках та за відповідних умов.

Відповідно до п.1.2, п.2.1 "Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України", затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 року №448, встановлено, що житловий фонд - житлові будинки, гуртожитки, казарми поліпшеного планування (спеціально пристосовані казарми у розташуванні військової частини, які призначені для розміщення військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу служби за контрактом), готелі та інші будівлі, що включені до житлового фонду. Квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами Збройних Сил України.

Зазначена норма кореспондується зі статтею 4 Житлового кодексу Української РСР (що діє на момент спірних правовідносин), де обумовлено склад житлового фонду, а також вказано, що до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Приписами ст. 50 Житлового кодексу Української РСР встановлено вимоги до жилих приміщень, а саме жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам.

Придатність жилого приміщення для проживання визначається встановленими санітарними і технічними вимогами, державними стандартами, правилами планування та забудови населених пунктів, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року №173, та вимогами державних будівельних норм.

Відповідно до наказу Держбуду України від 18 травня 2005 року №80 "Про затвердження Державних будівельних норм «Будинки і споруди. Жилі будинки. Основні положення. ДБН В.2.2-15-2005» визначено житлове приміщення як опалюване приміщення, розташоване у надземному поверсі, призначене для цілорічного проживання, і яке відповідає санітарно-епідеміологічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів відносно шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізуючого випромінювання. А нежитлове - як приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду. Воно є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Згідно правової позиції Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 10 під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних безпосередньо з житлом (п.22 Пленуму).

Поняття "інше приміщення" включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).

Враховуючи наведене, реєстрація місця проживання фізичної особи за адресою нежитлового приміщення є неправомірною.

Так, за адресою по АДРЕСА_1 розташований Березнівський районний військовий комісаріат.

Виходячи із норм чинного законодавства організаційно-правова форма та завдання військового комісаріату відмінні від завдань військової частини.

Приписами абзацу 13 статті 1 Закону України "Про Оборону України" від 06.12.1991 № 1932-ХІІ встановлено, що військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Пунктом 1 "Положення про військові комісаріати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 р. № 389 обумовлено, що військові комісаріати є місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території. Завдання та функції військових комісаріатів регламентовано пунктом 8 даного Положення.

Враховуючи дані інвентаризаційної справи №4635 від 17.08.2007 року щодо проведення технічної інвентаризації приміщень Березнівського районного військового комісаріату встановлено, що власником зазначеного майна являється Рівненський обласний військовий комісаріат, який в свою чергу виступає замовником проведення інвентаризації, згідно договору-заявки №10657 від 17.08.2007 року (а.с. 1, 46).

Таким чином, надання дозволу або погодження щодо розпорядження майном здійснюється лише власником майна, згідно ст.ст. 317, 319 ЦК України, тобто уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 , в особі військового комісара Рівненської області.

Оскільки Березнівський районний військовий комісаріат, являється структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_3 , то вчинення будь-яких дій структурним підрозділом щодо розпорядження майном на праві власності являється неправомірним.

Разом з тим, відповідно до умов технічного паспорта об`єкта від 02.06.2003 року, у структурі майнового комплексу ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні житлові приміщення та житлові кімнати, оскільки до зазначеного майна належать лише громадські будівлі та господарські споруди. Проте, зазначений технічний паспорт було погашено при проведенні інвентаризації від 26.08.2007 року органом БТІ (а.с.35).

Висновком по інвентаризаційній справі №4635 від 17.08.2007 року є відмова реєстратора у проведені реєстрації (рішення від 27.08.2007р.), у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на об`єкт.

Таким чином, реєстрація майнового комплексу ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться по АДРЕСА_1 до сьогодні не проведено, що підтверджується відсутністю витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Такі обставини в свою чергу підтверджують законність дій органу місцевого самоврядування щодо відмови у проведенні реєстрації місця проживання Позивача, оскільки зазначений об`єкт нерухомості відсутній у державному реєстрі прав власності і статус його не визначено.

Положеннями ст.ст. 19, 144, 145 Конституції України, ст.ст. 25, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР встановлено виключну компетенцію місцевих рад, які правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Березнівська міська рада, яка діє в межах повноважень встановлених чинним законодавством в Україні, не має повноважень щодо здійснення реєстрації місця проживання особи з неповнолітніми дітьми за місцезнаходженням Березнівського районного військового комісаріату по АДРЕСА_1 , оскільки особа не може бути зареєстрованою у нежитловому приміщенні, а також за відсутності проведення державної реєстрації прав на майно.

Отже, враховуючи правову позицію Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", слід відмовити у задоволенні адміністративного позову, виходячи з того, що вказаний позивачем об`єкт нерухомості, а саме приміщення районного військового комісаріату не є житловим приміщенням, не має житлових кімнат у своєму складі, а також являється незареєстрованим майном у державному реєстрі прав власності.

Згідно норм ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р. N 5 -під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно розділу 6 Методичних рекомендацій Мінюсту від 13.05.2004 № 35-13/797 «Відшкодування моральної шкоди», обумовлено, що відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода немає точних критеріїв майнового виразу, оскільки будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають три складові частини, за наявності яких і настає відповідальність, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні, чого в даному випадку немає.

За таких обставин позов не підлягає до задоволення, а тому й відсутні правові підстави для стягнення з відповідачка на користь позивача судових витрат по справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 49, 51, 71, 99,160-163 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до виконавчого комітету Березнівської міської ради Березнівського району Рівненської області, третя особа на стороні позивачів , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправним та зобов"язання вчинити дії- відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Березнівський районний суд Рівненської області.

Суддя: Мельничук Н. В.