Справа № 816/1581/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 лютого 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1581/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання Лисака С.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, що виразились у порушенні Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали участь безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 в частині подання на розгляд комісії, утвореної Міністерством внутрішніх справ України, документів згідно цього Порядку, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_2.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року провадження у справі за даним адміністративним позовом відкрито.

06 грудня 2016 року до суду надійшло клопотання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про залишення без розгляду у даній справі, що вмотивована пропущенням строку звернення до суду з даними вимогами.

Позивач у судове засіданні не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала клопотання, просила його задовольнити.

Надаючи оцінку клопотанню відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд виходив з наступного.

Відповідач в поданому клопотанні зазначив, що датою завершення позивачем виконання завдань антитерористичної операції є 21 січня 2015 року. Таким чином, на думку відповідача, позивачу стало відомо про порушення його прав та законних інтересів ще 22 березня 2015 року, тобто через два місяці після повернення останнього із зони АТО та спливу строків, передбачених Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і приймали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 413.

Відповідно до положень статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Таким чином, дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Відповідно до положень статті 55 Конституції України, держава кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, яка гарантує право на судовий захист, зазначено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи в адміністративному суді будь-якої інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", Європейська Конвенція "Про захист прав людини і основоположних свобод" (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

В Рішенні по справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 Європейський суд з прав людини констатує, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішеннях по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський Суд з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини" зазначає, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, одним з принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом частини четвертої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви.

Керуючись частинами 3, 7 статті 160, статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї може бути викладено в апеляційній скарзі на судове рішення за наслідками розгляду справи по суті.

Повний текст ухвали складено 09 лютого 2017 року.

Суддя І.Г. Ясиновський