Справа № 803/45/16
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Справа № 876/9393/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сапіги В.П., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату бору (недоїмки), визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

20.01.2016 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, в якому просить:

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 05.01.2016 року: №000001311, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 224 401 грн. 30 коп., в тому числі: за основним платежем - 149 934 грн. 20 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 74 467 грн. 10 коп.; №000005311, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510 грн.;

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату бору (недоїмки) відповідача від 05.01.2016 року за №Ф-000002311;

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №000003311 від 05.01.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 3408,01 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року позов задоволено повністю.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем правомірно включено до складу валових витрат вартість матеріалів на будівництво складу будівельних матеріалів, прохідної та приміщення автогаражів в сумі 888 721 грн. 80 коп., а також оподаткування позивачем доходів, отриманих від провадження господарської діяльності у 2013 році із підприємцем ОСОБА_2 у розмірі 6 000 грн. та із ТзОВ «Вудленд-Україна» у розмірі 10 583 грн. 33 коп. Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження висновків ревізорів Ківерцівської ОДПІ ГУ ДФС про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Разом з тим, оскільки відповідачем не доведено факт заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік та, як наслідок, заниження єдиного внеску, тому суд дійшов висновку, що вимога про сплату бору (недоїмки) від 05.01.2016 року №Ф-000002311 зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та рішення від 05.01.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за №000003311 також підлягають скасуванню.

Суд першої інстанції звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 року, яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з неповним з'ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, Ківерцівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що перевіркою правильності визначення загального оподаткованого доходу, отриманого від провадження діяльності у 2013 році відображеного в розділі III податкової декларації та додатку 5 до декларації, встановлено його заниження на суму 9 796 грн. 83 коп., в тому числі: у лютому 2013 року у сумі 6 000 грн., внаслідок не включення отриманого доходу від підприємця ОСОБА_2, та у жовтні 2013 року у сумі 3 796 грн. 83 коп., внаслідок недовключення отриманого доходу від ТзОВ «Вудленд-Україна».

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції зазначає про протиправність висновків контролюючого органу про заниження позивачем загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності у 2013 р., відображеного в розділі III податкової декларації та додатку 5 до декларації у сумі 9 796,83 грн. та обґрунтовує свою позицію витягом з книги обліку доходів і витрат за вказаний період не встановивши факту її реєстрації у контролюючому органі згідно положень п.177.10 ст.177 ПК України. Крім того, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки у відповідності вимог ст. 86 КАС України тій обставині, що у п.1.13 акта перевірки (перелік документів використаних при перевірці) книга обліку доходів і витрат відсутня та під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 не надавалася.

Також, суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем у 2013 році до витрат було включено вартість матеріалів на будівництво складу будівельних матеріалів, прохідної та приміщення автогаражів згідно із актами списання на суму 888 721 грн. 80 коп. Платником податків, всупереч вимог пункту 177.2 статті 177 ПК України, не було надано жодних доказів, які б документально підтверджували проведення будівельних робіт, а саме: ким були виконані вказані роботи, кількість залучених осіб та одиниць техніки, проведені розрахунки з підрядниками, кошторис використаних матеріалів та актів приймання-передачі виконаних робіт на підставі яких було здійснено розрахунки за виконані будівельні роботи.

Заниження позивачем суми чистого доходу на 898 518 грн. 80 коп., на який нараховується єдиний внесок, зумовило порушення п.2 ч.1 ст.7, ч.2,3,9 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого відповідачем донарахований єдиний внесок в сумі 68 160 грн. 12 коп.

Таким чином, правомірними є висновки контролюючого органу, зроблені при проведенні перевірки.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець в Маневицькій райдержадміністрації Волинської області 15 березня 2001 року, отримавши Свідоцтво про державну реєстрацію серії НОМЕР_2. Взятий на облік у Маневицькому відділенні Ківерцівської МДПІ 15 берез, станом на 24 грудня 2015 року там же перебував на обліку. Зареєстрований платником ПДВ - свідоцтво платника ПДВ НОМЕР_3 від 01.04.2011 року, видане Маневицьким відділенням Ківерцівської МДПІ.

Згідно з реєстраційними даними (КВЕД 47.52, 52.24) видами його підприємницької діяльності, крім інших, визначено: роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами, транспортне оброблення вантажів.

У перевіряємий період ФОП ОСОБА_1 був платником податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, податку на додану вартість, єдиного внеску, нарахованого роботодавцями на суми заробітної плати.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що у період з 27 листопада 2015 року по 17 грудня 2015 року Ківерцівською ОДПІ ГУ ДФС проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої складено акт від 24 грудня 2015 року №113/1701/НОМЕР_1.

Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого позивачем від провадження діяльності у 2013 р. та відображеного в розділі III податкової декларації та додатку 5 до декларації, встановлено його заниження на суму 9 796,83 грн. (у т.ч. у лютому 2013 р. у сумі 6000 грн. - внаслідок невключення отриманого доходу від ОСОБА_2 та у жовтні 2013 р. у сумі 3 796,83 грн. - внаслідок невключення отриманого доходу від ТОВ «Вудленд-Україна»).

Також, позивачем у 2013 році до витрат було включено вартість матеріалів на будівництво складу будівельних матеріалів, прохідної та приміщення автогаражів, згідно із актами списання, на суму 888 721 грн. 80 коп. Однак, платником податків, всупереч вимог п.177.2 ст.177 ПК України, не було надано жодних доказів, які б документально підтверджували проведення будівельних робіт, а саме: ким були виконані вказані роботи, кількість залучених осіб та одиниць техніки, проведені розрахунки з підрядниками, кошторис використаних матеріалів та актів приймання-передачі виконаних робіт, на підставі яких було здійснено розрахунки за виконані будівельні роботи.

За наслідками перевірки Ківерцівською ОДПІ ГУ ДФС прийнято оспорювані податкові повідомлення-рішення від 5 січня 2016 року:

- №000001311, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за 2013 р. на суму 224 401 грн. 30 коп., в тому числі 149 934,20 грн. - основний платіж та 74 467,10 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- №000005311, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 510 грн.

Крім того, ОДПІ прийнято вимогу про сплату бору (недоїмки) від 5 січня 2016 року №Ф-000002311, якою запропоновано позивачу сплатити суму недоїмки з єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 68 160 грн. 12 коп. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 5 січня 2016 року за №000003311, яким застосовані штрафні санкції в розмірі 3 408,01 грн.

Встановлено, що сума доходу в розмірі 6000 грн., отриманого позивачем 11 лютого 2013 року від ОСОБА_2 та в розмірі 10583,33 грн. (сума оплати - 12700,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 2116,67 грн.), отриманого від ТзОВ «Вудленд Україна» у жовтні 2013 року, включені ФОП ОСОБА_1 до загального оподаткованого доходу та відображені в Книзі обліку доходів і витрат, а також у податковій декларації за 2013 рік.

У матеріалах справи знаходяться: акт прийому передачі виконаних робіт №162 від 31.10.2013 року, згідно якого ФОП ОСОБА_1 (виконавцем) були виконані наступні роботи ( надані такі послуги) - послуги автокрана КС 3575 при завантаженні лісоматеріалів в період з 16 по 31 жовтня 2013 року. Замовник претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

Також, у матеріалах справи знаходяться банківські виписки про оплату за послуги автокрана згідно договору від 06.05.2012 року, а також оплату за будівельні матеріали ОСОБА_2

Щодо завищення позивачем витрат підприємницької діяльності шляхом включення вартості матеріалів на будівництво складу будівельних матеріалів, прохідної та приміщення автогаражів, згідно із актами списання на суму 888 721 грн. 80 коп., суд апеляційної інстанції вважає такі висновки контролюючого органу необгрунтованими .

В основу Акту перевірки представником контролюючого органу покладено дані, взяті не з бухгалтерського чи податкового обліку підприємця, а тільки з Актів списання на загальну суму 888 721 грн. 80 грн.

Згідно п.п.14.1.27 п.14 ст.14 ПК України витрати - сума будь- яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають:

собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2,138.11 ст.138 ПК України, пунктів 140.2-140.5 ст.140, ст.ст.142 і 143 та інших статтей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно із п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІУ (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

На думку суду апеляційної інстанції, припущення того, що позивачем завищено витрати підприємницької діяльності шляхом включення вартості матеріалів на будівництво складу будівельних матеріалів, прохідної та приміщення автогаражів, згідно із актами списання на суму 888 721 грн. 80 коп., є необґрунтованими та не підтверджуються доказами.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-ІV (далі - Закон №2464-ІV) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 3 ст.7 Закону №2464-ІV встановлено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-ІV платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, відповідачем не доведено факт заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік та, і, як наслідок, заниження єдиного внеску, в зв'язку з чим вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05.01.2016 року №Ф-000002311 зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та рішення від 5 січня 2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску за №000003311 є протиправними та підлягають скасуванню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року у справі №803/45/16 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату бору (недоїмки), визнання протиправним та скасування рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді В.П. Сапіга

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 08.02.2017 року.