Справа № 182/4294/16-а(2-а/0182/153/2016)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2017 рокусправа № 182/4294/16-а(2-а/0182/153/2016)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

за участю представників:

позивача: - не зявився

відповідача-1: - ОСОБА_1 дов від 03.01.2017

відповідача-2: - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_3

на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року

у справі № 182/4294/16-а(2-а/0182/152/2016)

за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3

до Нікопольського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Нікопольського територіального центру соціального обслуговування соціальних послуг

про визнання дій незаконними, стягнення моральної та матеріальної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Нікопольського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та до Нікопольського територіального центру соціального обслуговування соціальних послуг, в якому просив:

- стягнути на його користь з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 20000 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.;

- визнати дії директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Нікопольської міської ради про відмову тимчасової його реєстрації місця проживання за адресою соціальної установи - м. Нікополь, вул. Чубаря, 25 -а незаконними;

- визнати дії начальника Нікопольського районного відділу Державної міграційної служби щодо відмови у його тимчасовій реєстрації за адресою спеціалізованої установи - Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Нікопольської міської ради в м. Нікополі по вул. Чубаря, 25-а незаконними.

- повернути суму штрафів йому - ОСОБА_2 ОСОБА_3 в сумі 510 грн., ОСОБА_4 в сумі 340 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю дій відповідачів щодо відмови у реєстрації місця перебування позивача за юридичною адресою соціальної установи як особи, яка не мала постійного місця проживання, оскільки позивачем відповідно що вимог Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документу, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 № 1077 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року № 2109/22241, надано всі необхідні документи для такої реєстрації. При цьому посадові особи ДМС склали на нього і на його дружину протоколи і застосували відповідними постановами штрафи за проживання позивача на території України без реєстрації, вказані штрафи підлягають повернення позивачу та його дружині з огляду на зазначені протиправні відмови відповідачів. Також враховуючи незаконність відмов у реєстрації місця перебування ОСОБА_2 за юридичною адресою соціальної установи, позивач вважає наявним у нього права на стягнення з відповідачів на свою користь матеріальної шкоди в розмірі 20000 грн. та моральної шкоди в розмірі 50000 грн.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.10.2016 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що оскільки Нікопольський територіальний центр соціального обслуговування - Пункт обліку бездомних громадян, відповідно до п.16 Положення про Нікопольський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) сприяє виключно у тимчасовій реєстрації місця перебування, суд вважає, що Нікопольським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області правомірно відмовлено позивачеві у здійсненні реєстрації місця проживання за адресою: м.Нікополь. вул.Чубаря, 25а.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди постанову суду мотивовано ненаданням позивачем доказів того, що йому відповідачами було завдано моральної шкоди в розумінні правової позиції Верховного суду України, висловленої в Постанові Пленуму №4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", а також, що діями відповідачів була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 20 000 грн.

Стосовно позовних вимог про повернення позивачу суми штрафу постанову суду мотивовано тим, що постанова про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_2 ОСОБА_3 ним не оскаржена, позивачем добровільно був сплачений штраф у розмірі 510 грн., у звязку з чим вимоги позивача в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, як і вимоги позивача про повернення суми штрафу його дружині, оскільки не стосуються по своїй суті даного спору.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не досліджено всі обставини справи, що призвело до не вірного вирішення спору по суті. Позивач наполягає на тому, що відповідачі порушили права ОСОБА_2, оскільки не зареєстрували місця його перебування, а потім наклали на позивача та його дружину ОСОБА_4 штрафи відповідно ст.203 КУпАП та ст.23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які ніякого відношення до нього і його дружини не мають.

Додатково позивач зауважив, що відповідно до законодавства України «реєстрація місця проживання» і «реєстрація місця перебування» еквівалентні поняття, різниця в тому що реєстрація місця перебування надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства на шість місяців, у випадку ОСОБА_2 - з 15.01.2016 по 15.07.2016. Позивач зазначає, що одержав всі документи для реєстрації його місця перебування в соціальній установі, заповнив заяву на тимчасову реєстрацію місця перебування, заплатив мито, але йому просто відмовили у такій реєстрації, не пояснюючи причин.

Представники позивача, відповідача-2 в судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти задоволенні апеляційної скарги заперечує, просить залишити постанову суду першої інстанції без змін. Відповідач-1 посилається на невиконання позивачем вимог п.13 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251 «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983», в якій визначено, що іноземець та особа без громадянства, що отримали посвідку, повинні зареєструвати місце проживання, а в разі його зміни - перереєструвати в порядку, встановленому Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». При цьому відповідач-1 зазначає, що на момент звернення гр.ОСОБА_2 Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а саме: у статті 3, наводились чіткі визначення термінів «місця перебування» та «місця проживання», і оскільки відповідач-2 відповідно до п.16 Положення про Нікопольський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) сприяє виключно у тимчасовій реєстрації місця перебування, це унеможливлює реєстрацію місця проживання позивача за юридичною адресою Нікопольського територіального центру соціального обслуговування Нікопольської міської ради.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 08.12.2015 громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_2 подано до Нікопольського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області заяву на отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, як особою, що прибула в Україну з метою возз'єднання сім'ї з громадянкою України (а. с.35), з доданням необхідних документів, серед яких клопотання (подання) приймаючої сторони ОСОБА_4, яка перебуває в шлюбі з заявником (а. с.36).

При цьому в заяві ОСОБА_2 зазначена адреса, за якою він буде проживати після отримання посвідки на тимчасове проживання, - м.Нікополь, вул.Успенського, 25-а.

Крім того, поданою заявою ОСОБА_2 підтвердив, що має достатньо коштів для покриття витрат, повязаних з проживанням в Україні та виїздом, зобовязався після закінчення терміну дії посвідки (у разі скасування раніше виданої посвідки) протягом семи днів з дня закінчення терміну дії посвідки (протягом місяця з дня скасування посвідки) знятись з реєстрації місця проживання та виїхати з території України, а також позивач підтвердив що йому відомо, що за порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні передбачена адміністративна відповідальність за статтею 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також що неправдиві відомості, подані ним у заяві, можуть бути причиною відмови у видачі (скасування раніше виданої) посвідки на тимчасове проживання (а. с.35).

21.12.2015 ОСОБА_2 оформлено посвідку на тимчасове проживання в Україні (а. с.8, 9, 37, 38), яка отримана позивачем 14.01.2016 особисто під розписку (а. с.37).

Під час отримання посвідки ОСОБА_2 зобовязався протягом десяти днів зареєструвати місце проживання (а. с.37, 38).

15.01.2016 ОСОБА_2 отримав посвідчення про взяття на облік, яким підтверджується, що вказана особа дійсно перебуває на обліку в пункті обліку бездомних осіб як особа, яка не має постійного місця проживання, і переважне місцезнаходження якої може бути зареєстровано за адресою м.Нікополь. вул.Чубаря, 25а, тобто за адресою Нікопольського територіального центру соціального обслуговування Нікопольської міської ради (а. с.7, 47).

22.01.2016 ОСОБА_2 звернувся до в. о. Нікопольського РВ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області з заявою, в якій він просив зареєструвати його за адресою Нікопольського територіального центру соціального обслуговування Нікопольської міської ради по вул.Чубаря, 25-а у м.Нікополі (а. с.6).

Листом № 1234/242 від 01.02.2016 за підписом начальника Нікопольського РВ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області ОСОБА_6 позивачу повідомлено, що іноземці повинні зареєструватись за місцем проживання, і оскільки Нікопольський територіальний центр соціального обслуговування сприяє у тимчасовій реєстрації місця перебування, Нікопольський РВ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області не може здійснити реєстрацію місця проживання в даному територіальному центрі (а. с.48).

Водночас, 22.01.2016 ОСОБА_2 звернувся до в. о. Нікопольського РВ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області також з заявою про реєстрацію його місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 а (а. с.39, 40).

Листом № 1234/255 від 03.02.2016 ОСОБА_2 надано розяснення, що для реєстрації місця проживання заявника за адресою: м.Нікополь, вул.Успенського, б.25а, йому необхідно надати до Нікопольського РВ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області документи, підтверджуючі право власності, згоду всіх власників та співвласників житла, оформлених належним чином (а. с.44).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звертався до Нікопольського територіального центру соціального обслуговування з проханням сприяти у тимчасовій реєстрації, на яке отримав відповідь за підписом директора терцентру ОСОБА_7 № 169 від 05.05.2016, згідно якої визначення законного права на реєстрацію та здійснення реєстрації не входить до компетенції територіального центру, а було виключно прерогативою (на час звернення ОСОБА_2 Д.) Нікопольського РВ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області.

Додатково позивача даним листом повідомлено, що у звязку з внесенням змін до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», з 04.04.2016 скасовано реєстрацію місця перебування бездомних осіб (а. с.11).

Також матеріали справи свідчать, що постановами керівника Нікопольського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області складено постанови про накладання адміністративного стягнення від 12.05.2016, якими:

- за проживання ОСОБА_2 на території України без реєстрації за адресою: м.Нікополь, вул.Шевченка, 205/28 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. (а. с.13, 15);

- за не прийняття заходів щодо своєчасної реєстрації громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_2, який проживає на території України без реєстрації за адресою: м.Нікополь, вул.Шевченка, 205/28, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.205 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 240 грн. (а. с.12, 14).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

В частині 1 статі 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (в редакції на момент виникнення спірних відносин) наведені, зокрема,такі визначення термінів:

іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;

возз'єднання сім'ї - в'їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім'ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім'ї в Україні, з метою спільного проживання сім'ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України;

іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ч.13 ст.4 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій-дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Відповідно до визначень, наведених у статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV (в редакції на момент звернення позивача з заявами від 22.01.2016):

вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово;

реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Стаття 6 Закону № 1382-IV визначає основні засади реєстрації місця проживання особи.

Згідно цієї статті громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

У разі зміни адреси житла в межах адміністративно-територіальної одиниці особа або її законний представник повинні письмово повідомити про це орган реєстрації протягом десяти днів.

Також у п.13 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251 (в редакції на момент виникнення спірних відносин), встановлено, що іноземець та особа без громадянства, що отримали посвідку, повинні зареєструвати місце проживання, а в разі його зміни - перереєструвати в порядку, встановленому Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Наказом МВС України 22.11.2012 № 1077, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за № 2109/22421, затверджено Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів (, який розроблений відповідно до Законів України Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Про загальний військовий обовязок і військову службу» та визначає процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

За визначенням, наведеним у п.п.1.2-1.4 Порядку № 1077 (в редакції на момент виникнення спірних відносин) реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС ) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС) у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб, що проживають або перебувають у спеціалізованих соціальних установах, закладах соціального обслуговування та соціального захисту (далі - заклад/установа), здійснюється територіальним підрозділом ДМС у взаємодії із закладом/установою відповідно до території обслуговування територіального підрозділу ДМС.

За приписами п.п.2.1, 2.2 Порядку № 1077 громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів.

Для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру, зокрема, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сімї на реєстрацію місця проживання.

З матеріалів справи вбачаться, що з огляду на відсутність можливості надати правовстановлюючі документи на житло, згоду власника/співвласників житла, наймача та членів його сімї на реєстрацію місця проживання за адресою, яку позивач мав намір зареєструвати як місце свого проживання на території України, позивач звернувся до Нікопольського Нікопольського територіального центру соціального обслуговування, який видав ОСОБА_2 посвідчення про взяття на облік в пункті обліку бездомних осіб як особа, яка не має постійного місця проживання, переважне місцезнаходження якої може бути зареєстровано за адресою терцентру - м.Нікополь, вул.Чубаря, 25а. В звязку з цим позивач, бажаючи, щоб вказана адреса була внесена до реєстру як місце його проживання на території України, звернувся з відповідними заявами у січні 2016 року до відповідача-1 для здійснення реєстрації, а до відповідача-2 для сприяння у такій реєстрації, у задоволенні яких по суті отримав відмову.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачає не лише обов'язок субєкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.71 КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС України).

Разом з тим, позивачем не наведено правову норму, яка б свідчила, що на момент звернення ОСОБА_2 до відповідачів (тобто на січень 2016 року) існували положення чинного законодавства, які б встановлювали обовязок органу міграційної служби за поданням установи соціального обслуговування зареєструвати місця проживання особи, яка не має постійного місця проживання, за адресою спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, створених органами місцевого самоврядування.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10.12.2015 № 888-VIII були внесені зміни та доповнення до Закону № 1382-IV.

Так, згідно п.п.3 п.5 р.І Закону від 10.12.2015 № 888-VIII ОСОБА_8 України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» доповнено статтею 6-1 такого змісту:

"Стаття 6-1. Особливості реєстрації місця проживання бездомних осіб

Бездомні та інші особи, які не мають постійного місця проживання, реєструються за адресою спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, створених органами місцевого самоврядування.

Подання заяви про реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання таких осіб у порядку і строки, встановлені цим Законом, покладається на відповідну спеціалізовану соціальну установу, заклад соціального обслуговування та соціального захисту, де проживають зазначені особи».

Проте, у п.1 р.II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 10.12.2015 № 888-VIII встановлено, що ОСОБА_8 набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім: пункту 1, підпункту 2 пункту 4, пунктів 5, 6, 10 розділу I цього Закону, які набирають чинності з 4 квітня 2016 року.

Отже, обовязок спеціалізованої соціальної установи подати до органу ДМС заяву про реєстрацію особи, які не мають постійного місця проживання, реєструються за адресою такої спеціалізованої соціальної установи, виник у відповідача-2 лише з 04.04.2016.

З таких обставин, колегія суддів не вбачає законних підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання незаконними дій директора Нікопольського територіального центру соціального обслуговування про відмову тимчасової реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою соціальної установи - м.Нікополь, вул.Чубаря, 25-а, та, відповідно, позовної вимоги щодо визнання незаконними дій начальника Нікопольського РВ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області щодо відмови тимчасової реєстрації ОСОБА_2 за адресою спеціалізованої установи - терцентру в м.Нікополі по вул.Чубаря, 25-а.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної та матеріальної шкоди, то ці позовні вимоги у даному випадку є похідними від позовних вимог, які є основними вимог про визнання незаконними дій відповідачів щодо відмови тимчасової реєстрації ОСОБА_2 за адресою спеціалізованої установи і тому їх задоволення можливе лише у разі задоволення основних вимог, чого у даному випадку не має місця.

Тим більш, що, як вбачається з положень у ст.23 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.05.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ завданих незаконними діями.

Зокрема, з'ясуванню судом підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте, доказів, які б свідчили про наявність у позивача моральних чи фізичних страждань матеріали останнім суду не надано, як і не надано підтвердження спричинення позивачу оскарженими діями відповідачів матеріальної шкоди на суму 20000 грн.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога про повернення ОСОБА_2 суми штрафу у розмірі 510 грн. з огляду на те, що вказаний штраф був заснований рішенням субєкту владних повноважень - постановою Нікопольського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про накладання адміністративного стягнення від 12.05.2016, яка, у разі незгоди особи, стосовно якої її винесено, мала бути оскаржена, але така постанова у встановлені чинним законодавством порядку та строки не оскаржена і не скасована, тому підстави для повернення ОСОБА_2 суми штрафу у розмірі 510 грн. відсутні.

Щодо позовної вимоги про повернення дружині позивача - ОСОБА_4, суми штрафу у розмірі 340 грн., то, які вірно зазначено судом першої інстанції, ця вимога не стосується спірних правовідносин позивач з відповідачами, тим більш, що ОСОБА_4 не є позивачем у даній адміністративній справі.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Передбачені статтею 202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні, у зв'язку з чим апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року у справі № 182/4294/16-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко