Справа № 2-а-150/2010
Суддя: Жаворонок В. П.
Дата ухвалення: 2010-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Тростянецький районний суд Сумської області
Справа №2-а-150/10 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2010 р. Тростянецький районний суд Сумської області у складі

головуючого-судді - Жаворонка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Тростянець адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління Пенсійного Фонду України з Тростянецькому районі Сумської області про стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги «Дітям війни» та поновлення пропущеного строку для звернення до суду,

встановив :

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона має статус дитини війни і, відповідно до ст.6 розділу 2 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" №2195- IV від 18.11.2004 р., щомісячно, починаючи із січня 2006 року, має право на отримання соціальної грошової допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Посилаючись на вказані обставини, позивач зазначає, що всупереч вимогам Закону України „Про соціальний захист дітей війни", рішенню Конституційного Суду України від 09.07.2007р. №6-рп, Управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі не здійснило перерахунок пенсії. Згідно наведеного позивачем розрахунку УПФ недонарахувало та не сплатило за період 2007-2009 років 3959 грн. ЗО коп., які позивач просила нарахувати на її користь та виплатити, поновивши пропущений строк для звернення до суду. Окрім цього позивач просила зобов'язати відповідача в подальшому виплачувати їй державну соціальну допомогу відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Позивач у судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав заяву, у якій просив розглянути справу у відсутності представника відповідача та додав до справи письмове заперечення, де зазначено, що дійсно пенсії дітям війни мають підвищуватись на 30% мінімальної пенсії за віком, проте, відповідно до ст.7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", який передбачає механізм цих виплат, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" п.12 ст.71 припинено дію ст.6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни". Однак і після визнання рішенням Конституційного суду України від 09.07.07 р. №6-рп/2007 неконституційними положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", якими припинена дія норми закону про виплату соціальної допомоги дітям війни, механізм реалізації Положень ст.6 Закону N82195 був відсутній, тому в УПФ не було підстав проводити такі виплати.

Крім того, п.41 розділу 2 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", згідно якого дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії, або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни-10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність. Дана доплата позивачеві виплачується у повному обсязі.

Окрім цього, відповідач звертав увагу суду на те, що Ухвалою від 19.05.2009 року №27-у/2009 Конституційний суд України висловив позицію щодо:

наявності законодавчої прогалини, що полягає у відсутності механізму вирахування мінімальної пенсії за віком, на 30% якої мають підвищуватись дітям війни або довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, і який підлягає визначенню законодавцем, а не судом;

однозначності вимоги ч.3 ст.28 закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановлено в абз.1 ч.1 цієї ж статті, виключно для розмірів пенсії,призначених згідно з цим Законом;

єдиного джерела фінансового забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених законом України «Про соціальний захист дітей війни»-коштів Державного бюджету України.

Жодним із законів про пенсійне забезпечення не встановлено відповідний механізм та умови призначення, порядок фінансування таких підвищень, питання підвищення дітям війни пенсії або щорічного грошового утримання чи державної допомоги, яка виплачується замість пенсії, на 30% мінімальної пенсії за віком законодавчо залишається не вирішеним, а отже не можливим і виконання відповідачем задекларованої норми закону України «Про соціальний захист дітей війни».

У письмовому запереченні також зазначено, що УПФ в Тростянецькому районі діяло у межах повноважень, у порядок та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, та звертає увагу суду на пропущений позивачем річний строк звернення до суду з зазначеним позовом.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що справу можливо розглянути без участі сторін, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що позивач є дитиною війни, що підтверджується посвідченням пенсіонера, де мається вказана відмітка.

Відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії, або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.

Згідно ч.ч.2,3 ст.22 Конституції України конституційні права й свободи гарантуються, і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів, або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 12 ст.71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ст.111 цього закону, було зупинено.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. по сплаві № 6-рп/200 визнано неконституційним положення п.12 ст.71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", якими зупинено пільги, компенсації, передбачені ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни»

Згідно п.41 розділу 2 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист ; дітей війни", згідно якого дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії, або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни - 10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність. Дане підвищення у вищенаведеному розмірі позивачеві виплачується щомісячно, починаючи із січня 2008 року.

Рішенням Конституційного суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 р. було визнано неконституційними вищевказані положення Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Таким чином, судом встановлено, що всупереч вимогам ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ст.22 Конституції України, соціальна грошова допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком позивачеві не виплачувалась.

Конституцією України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Ст.8 Конституції України передбачає, що Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України й повинні відповідати їй. Принцип верховенства права передбачає, що всі підзаконні нормативно-правові акти мають відповідати за своїм змістом Конституції України.

Згідно ч.2 ст. З Закону України "Про соціальний захист дітей війни" державні гарантії, установлені дітям війни, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня (ст.48 Конституції України), який не може бути нижчим від прожиткового і мінімуму, встановленого законом (ч.3 ст.46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього і права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до п.31 ч.1 ст.85, п.19 ч.1 ст.92 Конституції України надзвичайного стану (ст.64 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 р. №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність у позивача права вимоги через законодавчу неурегульованість питання щодо механізму виплати пенсії, відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" із огляду на наступне.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч.ч.3 та 4 ст.8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова у розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Суд вважає також безпідставними посилання відповідача на відсутність у позивача права вимоги через законодавчу неурегульованість питання щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком, і те, що такий розмір не може бути визначений згідно ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". З огляду на принцип законності, закріплений ст.9 КАС України, відповідно до ч.7 якої у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини.

Таким чином, мінімальний розмір пенсії необхідно визначати відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Розмір прожиткового мінімуму для осіб щорічно встановлюється Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік.

Отже, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тому у даному випадку рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії в часі і задоволенню позовні вимоги повивача про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період із 01.01.07 р. по 08.07.07 р. та із 01.01.08 по 21.05.08 р. не підлягають.

Суд вважає за необхідне зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі здійснити перерахунок пенсії з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати за період з 09.07.07 року по 31 грудня 2007 року.

З урахуванням того, що позивач у 2008 році щомісячно отримує добавку до пенсії у розмірі 10% І прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача провести нарахування позивачеві соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 22.05.08 року з урахуванням фактично виплачених сум. Саме в цій частині суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог, заявлених позивачем, з метою повного захисту її прав та інтересів, про захист яких вона просить, у відповідності до ч.2 ст.11 КАС України, та враховуючи періодичність вказаних платежів і те, що порушення прав позивача триває до цього часу.

Таким чином, відповідач мав сплатити позивачу доплату до пенсії з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. у розмірі 742,65 грн. (у тому числі липень - 4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн.; серпень 4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн.; вересень - 4,06+406=410,06 X 30%=123,02 грн.; жовтень 4,11+411=415,11 х 30%=124,53 грн.; листопад - 4,11+411=415,11 х 30%=124,53 грн.; грудень - 4,11 + 411=415,11 х 30%124,53 грн.).

З 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. відповідач мав сплатити допомогу до пенсії у розмірі 1170,60 грн. (в тому числі травень - 481х30%=144,ЗО грн.; червень - 481х30%=144,ЗО грн., липень 482х30%=144,60 грн., серпень 482х30%=144,60 грн., вересень - 482х30%=144,60 грн., жовтень 458х30%=149,40 грн., листопад - 498х30%=149,40 грн., грудень - 498х30%=149,40 грн.) Між тим, фактично було сплачено 390,20 грн. Таким чином, за визначений період сплаті підлягає - (1170,60-390,20)=780,40

Згідне ч.2 ст.53 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік» розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Отже, за конституційними нормами, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щомісячної державної соціальної допомоги за період з 22.05.2008 року, у тому числі в 2009 році і в подальшому застосуванню підлягає ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а не Постанова КМУ за №530 від 28.05.2008 року.

З урахуванням того, що позивач з 01.01.2009 року щомісячно отримує добавку до пенсії у розмірі 10% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача провести нарахування позивачу соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за період із 01.01.09 року з урахуванням фактично виплачених сум.

З 01.01.2009 року по 01.12.2009 року відповідач мав сплатити допомогу до пенсії у розмірі 1795,20 грн. (в тому числі січень 2009 року 544х30%=163,20 грн.; лютий -544х30%=163,20 грн.; березень - 544х30%=163,20 грн.; квітень - 544х30%=163,20 грн.; травень - 544х30%=163,20 грн.; червень - 544х30%=163,20 грн.; липень - 544х30%=163,20 грн.; серпень - 544х30%=1б3,20 грн.; вересень 544х30%=163,20 грн.; жовтень - 544х30%=163,20 грн.; листопад - 544х30%=163,20 грн.) між тим, фактично було сплачено 547,80 грн. Таким чином, за визначений період сплаті підлягає (1795,20-547,80)=1247,40 грн.

Крім того, безпідставним є посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначеної допомоги до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст.46 Конституції України та зазначеною нормою Закону.

Суд також вважає, що не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо невизначеності на законодавчому рівні питання відносно органу, на який покладено обов'язок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення "Про Пенсійний фонд України" і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що вимоги про стягнення з УПФУ в Тростянецькому районі доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, на який покладено такі повноваження.

Також суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у зв'язку із пропуском річного строку звернення із позовом до суду для захисту порушеного права, як про це зазначає у письмовому запереченні відповідач, оскільки позивач ставить вимогу про стягнення періодичних виплат, що виключає застосування положень ст.99 КАС України. Крім того, відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ч.3 ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.7,11,70,71,160-163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Тростянецькому районі Сумської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та провести відповідні виплати з урахуванням фактично виплачених сум за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 1 січня 2009 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Тростянецький районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в 10-денний строк з дня складання постанови в повному обсязі і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, із подачею копії апеляційної скарги до апеляційної інстанції або без попереднього подання заяви про апеляційне оскаржений якщо скарга подається у 10-денний строк з дня складання постанови в повному обсязі.

Суддя