Справа № 461/8744/15
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року Справа № 876/5130/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довгої О.І.,

судді Каралюса В.М.

судді Запотічного І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представник позивача Морочинський А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Іскра» на постанову Галицького районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року у справі № 461/8744/15-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Іскра» до Львівської міської ради про визнання протиправним рішення, -

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2015 ПАТ «Іскра» (позивач) звернулось з адміністративним позовом до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради № 4269 від 29 січня 2015 року «Про затвердження положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що пунктом 1 цієї ухвали внесено зміни у додаток до ухвали міської ради від 14 липня 2011 № 664 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» (зі змінами), виклавши його у новій редакції . Ухвалою № 4403 від 26 лютого 2015 року «Про внесення змін до ухвал міської ради від 19 січня 2015 № 4262, від 19 січня 2015 № 4263, від 29 січня 2015 № 4269 та від 29 січня 2015 № 4330» вищезазначену ухвалу № 4269 від 29 січня 2015 доповнено пунктом 2 у такій редакції: «Встановити, що норми цієї ухвали застосовуються з 01 січня 2015». Позивач вважає, що ухвала ЛМР № 4269 від 29.01.15р. є протиправною,порушує норми Податкового Кодексу України щодо місцевих податків та зборів,визначення їх елементів. Оскаржуваною ухвалою внесено зміни до елементів податку з порушенням принципу стабільності податкового законодавства (пп. 4.1.9. ст. 4 ПКУ); ухвала прийнята після початку бюджетного періоду, в якому вона підлягає застосуванню, та прийнята з перевищенням повноважень відповідача (пп. 12.4.3 пізніш як з 12.4 ст. 12 ПКУ). Як зазначає позивач за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України N 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року, справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Відтак позивач переконаний, що зміст п. 2 оскаржуваної ухвали суперечить Конституції, як такий, що спрямований на забезпечення зворотної дії ухвали в часі, та суперечить нормі ч. 5 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відтак, позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року у справі № 461/8744/15-а у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне дослідження обставин у справі, просить оскаржену постанову скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач покликається на ті ж доводи, що були викладені ним у тексті адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із доводами апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, колегія суддів апеляційного адміністративного суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржену постанову скасувати, виходячи з наступних міркувань та мотивів.

Відповідно до п. 4 розд. II «Прикінцеві положення» Закону України від 28 грудня 2014 року N 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», органам місцевого самоврядування рекомендовано у місячний термін з дня опублікування Закону N 71 переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Як встановлено судом з матеріалів справи Львівською міською радою прийнято Ухвалу № 4269 від 29 листопада 2015 р. «Про внесення змін до ухвали міської ради від 14 липня 2011 року № 664 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

Пунктом 1 цієї ухвали внесено зміни у додаток до ухвали міської ради від 14 липня 2011 № 664 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» (зі змінами), виклавши його у новій редакції. Ухвалою № 4403 від 26 лютого 2015 року «Про внесення змін до ухвал міської ради від 19 січня 2015 року № 4262, від 19 січня 2015 року № 4263, від 29 січня 2015 року № 4269 та від 29 січня 2015 № 4330» вищезазначену ухвалу № 4269 від 29 січня 2015 року доповнено пунктом 2 у такій редакції: «Встановити, що норми цієї ухвали застосовуються з 01 січня 2015 року.».

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову ПАТ «Іскра», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем прийнято та оприлюднено оскаржену позивачем ухвалу з дотримання вимог чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду не погоджується з такими висновками, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України - цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до ст.8 зазначеного Кодексу - в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. Згідно п. 8.3. ст.8 - до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п. 10.3 ст. 10 - місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

В пункті 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 28 грудня 2014 №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набув чинності 01.01.2015, зазначено: рекомендувати органам місцевого самоврядування:у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установити, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Разом з тим, відповідач, виконуючи рекомендацію Закону № 71-VІІІ та приймаючи спірне рішення, зобов'язаний був дотримуватись інших обов'язкових приписів Податкового кодексу України, а саме, п.п.12.3.4 ст. 12, яким встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Крім того, пп. 4.1.9 п.4.1 ст. 4 Податкового кодексу України визначено принцип стабільності, вимоги якого передбачають, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила.

Таким чином, оскільки відповідачем не дотримано вимоги п.п.12.3.4 ст. 12 та п.п.4.1.9 п.п.4.1 ст. 4 ПК України, тому ухвала Львівської міської ради № 4269 від 29 січня 2015 року «Про затвердження положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» суперечить вимогам чинного законодавства, що обумовлює його скасування та задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також зазначає, що Законом України від 28.12.2014 №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» лише рекомендовано органам місцевого самоврядування вчинити певні дії, в той час, як п.п. 12.3.4 Кодексу законодавцем чітко встановлено повноваження міської ради при встановленні місцевих податків та зборів.

Відтак колегія суддів апеляційного адміністративного суду до висновку, що судом прийнято оскаржену постанову з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи..

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За наведених обставин колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а адміністративний позов частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 197,198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Іскра» задовольнити, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року у справі № 461/8744/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Публічного акціонерного товариства «Іскра» задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 4269 від 29 січня 2015 року «Про внесення змін до ухвали Львівської міської ради від 14 липня 2011 №664 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя О.І.Довга

Судді В.М. Каралюс

І.І.Запотічний

Повний текст постанови складено та підписано 07.02.2017р.