Справа № 809/767/16
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 р. № 876/8620/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Гулида Р.М.,

суддів Ліщинського А.М., Улицького В.З.,

за участю:

секретаря судового засідання Богдан А.О.,

представника відповідача Солтиса Р.Р..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Командира військової частини НОМЕР_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача в непредставленні необхідних документів до кадрового органу посадової особи, яка наділена правом на звільнення позивача з військової служби за віком.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 з рапортом від 08.04.2016 року про звільнення позивача з військової служби за віком. 14.04.2016 року відповідач листом № 350/490/46/693/пс повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для його звільнення за віком. Позивач вважає, що командир військової частини НОМЕР_1 не наділений повноваженнями щодо самостійного вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, а лише має обов`язок щодо представлення документів про звільнення позивача до посадової особи, яка наділена правом на звільнення ОСОБА_1 . Таким чином, непредставлення відповідачем документів про звільнення позивача до посадової особи, яка наділена правом на його звільнення, ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльністю.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року, позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Командира військової частини НОМЕР_1 щодо не надіслання безпосередньо до кадрового органу посадової особи, яка наділена правом на звільнення ОСОБА_1 з військової служби, документів згідно рапорта ОСОБА_1 від 08 квітня 2016 року.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Командир військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді помічника командира по правовій роботі начальник юридичної групи.

08.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 з рапортом від 08.04.2016 року, вх. № 745 про звільнення позивача з військової служби за віком (а.с. 5). Згідно змісту вказаного рапорту від 08.04.2016, ОСОБА_1 просив командира військової частини НОМЕР_1 представити необхідні документи про звільнення позивача з військової служби із Збройних Сил України в запас на підставі п.в ч. 7 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, до кадрового органу посадової особи, яка наділена правом на звільнення ОСОБА_1 з військової служби за віком. При цьому, в зазначеному рапорті позивач вказав про своє небажання проходити військову службу.

Згодом, 14.04.2016 року командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 листом №350/490/46/693/пс повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для його звільнення з військової служби за віком (а.с. 6). В даному листі апелянт вказав, що згідно указу Президента України від 17.03.2014року №303/2014 Про часткову мобілізацію, з 18.03.2014 року в Україні запроваджений особливий період за яким, граничний вік перебування на військовій службі для молодшого і старшого офіцерського складу становить 60 років. Таким чином, поки в Україні триває особливий період, підстав для звільнення позивача з військової служби у запас за віком до досягнення ОСОБА_1 60-річного віку немає.

Позивач вважає, що не представлення командиром військової частини НОМЕР_1 документів про його звільнення за віком до посадової особи, яка наділена правом на звільнення ОСОБА_1 , - протиправною бездіяльністю.

Статтею 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу передбачено звільнення осіб офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу на підставах, передбачених ч.7 з врахуванням випадків, визначених ч.8 цієї статті.

Відповідно до змісту рапорту від 08.04.2016 року, ОСОБА_1 висловив бажання звільнити його на підставі п. в ч. 7 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, тобто за віком.

Так, згідно пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року, звільнення військовослужбовців з військової служби на підставах, передбачених пунктом 2 ч.3,6,7,8 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, здійснюється: у військових званнях до капітана включно за всіма підставами (крім звільнення осіб офіцерського складу через службову невідповідність та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) - командувачами військ оперативних командувань (підпункт 2-1 пункту 225 Положення № 1153/2008).

На час подання рапорту від 08.04.2016 року позивач перебував у військовому званні капітан юстиції, а тому відповідно до норм Положення № 1153/2008 його звільнення мало здійснюватися командувачем військ оперативного командування.

Згідно пункту 233 Положення № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання перебувати у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю.

Як встановлено, рапорт ОСОБА_1 від 08.04.2016року про його звільнення з військової служби відповідає вимогам, встановленим пунктом 233 Положення № 1153/2008: підставою для звільнення з військової служби зазначено пункт в частини 7 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу; висловлено думку позивача про його категоричне небажання перебувати у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; особова справа ОСОБА_1 після звільнення має бути надіслана до Івано-Франківського міського військового комісаріату.

Також, пунктом 12.9 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України за № 170 від 10.04.2009 року встановлено, що документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до кадрового органу посадової особи, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, у таких випадках звільнення: за підставами, передбаченими підпунктами б і г пункту 2 частини третьої, пунктами е, є, ж, і, й та л частини шостої, пунктами е, є, ж, з, та ї ч. 7, а також ч. 8 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу; за підставами, передбаченими підпунктом г пункту 2 частини третьої, пунктами а, б, в, д та і частини сьомої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, якщо звільнення відбувається за рішенням військовослужбовця.

Враховуючи вищевикладений зміст положення, колегія суддів констатує, що апелянт після отримання рапорту від 08.04.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, мав надіслати його до кадрового органу посадової особи, яка має право на звільнення позивача, тобто до командувача військ оперативного командування.

Згідно пункту 12.1 Інструкції № 170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення № 1153/2008.

Поряд з цим, пунктом 12.8 Інструкції № 170 встановлено, що посадові особи відповідно до наданих їм прав, зобов`язані звільнити з військової служби військовослужбовців, які досягли граничного віку перебування на військовій службі або які не виявили бажання укладати новий контракт. Документи на звільнення військовослужбовців, які досягають граничного віку перебування на військовій службі або в яких закінчується строк контракту, направляються безпосередньо до посадових осіб, які наділені правом на їх звільнення, не пізніше ніж за два місяці до досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі або закінчення строку контракту. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до військової частини за місцем проходження військової служби у строки, які забезпечуватимуть вчасну здачу справ і передачу повноважень по займаній посаді, а також проведення належного розрахунку з військовослужбовцями.

Із змісту листа командира військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2016року за №350/490/46/693/пс, який був адресований позивачу за результатами розгляду поданого рапорту від 08.04.2016 року про звільнення ОСОБА_1 вбачається, що апелянт не направляючи документів про звільнення позивача до кадрового органу посадової особи, яка має право на звільнення капітана юстиції ОСОБА_1 , а самостійно прийняв рішення про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби за віком.

Також, представник апелянта під час розгляду справи підтвердив те, що вищезгадані документи на звільнення позивача не були передані до командувача військ оперативного командування, який згідно пункту 225 Положення № 1153/2008 наділений правом на звільнення ОСОБА_1 .. При цьому, пояснив, що перед направленням документів до вищестоящого командування, командир військової частини самостійно перевіряє їх та вирішує направляти такі документи до вищестоящого командування чи ні. Щодо прийняття рішення за результами розгляду вказаного рапорту від 08.04.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, представник апелянта зазначив, що в даному випадку була очевидна відсутність підстав для звільнення позивача за віком, а тому матеріали про звільнення не були передані на розгляд до кадрового органу посадової особи, яка має право на звільнення капітана юстиції ОСОБА_1 .

Однак, зазначені мотиви та покликання є хибними, оскільки згідно п. 12.9 Інструкції № 170 , рапорт та особові документи на звільнення ОСОБА_1 з військової служби мали бути надіслані безпосередньо до кадрового органу посадової особи, яка має право на звільнення позивача з військової служби, а саме командувача військ оперативного командування, лише який в силу вимог п. 12.1 Інструкції № 170 та п. 225 Положення № 1153/2008 наділений повноваженнями щодо розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Отже, командир військової частини НОМЕР_1 , прийнявши рішення про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби за віком, вийшов за межі своєї компетенції, яка в даному випадку обмежувалась лише обов`язком щодо направлення відповідних документів на звільнення ОСОБА_1 до кадрового органу посадової особи, яка має право на звільнення позивача. При цьому, пояснення представника апелянта про те, що ні Положення, ні Інструкція не встановлюють заборони безпосередньому керівнику військовослужбовця попередньо розглядати підставність поданого ним рапорту на звільнення не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки згідно норми Конституції України, апелянт зобов`язаний був діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, не допускаючи довільного тлумачення пунктів 225, 233 Положення № 1153/2008 та пункту 12.8 Інструкції № 170 при їх виконанні.

Згідно з ч. 3 ст. 99 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як встановлено, ОСОБА_1 дізнався про результати розгляду свого рапорту від 08.04.2016 року про звільнення 14.04.2016 року, отримавши від апелянта листа №350/490/46/693/пс, однак подав до суду першої інстанції позовну заяву 27.06.2016 року, тобто з пропущенням місячного строку звернення до суду.

Однак, як встановлено по матеріалах справи, строк звернення до суду був пропущений позивачем з поважних причин, оскільки під час визначеного строку перебував на лікуванні в різних медичних закладах, що підтверджується копією довідки військово-лікарської комісії ВМКЦ Західного регіону від 06.04.2016року № 251/3, згідно якої позивач потребував звільнення від виконання службових обов`язків на п`ятнадцять календарних днів з перебуванням в лазареті медичного пункту частини; копією епікризи хвороби, згідно якої ОСОБА_1 перебував з 06.04.2016 року по 19.04.2016 року в лазареті медичного пункту військової частини НОМЕР_1 ; довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2016 року №350/490/46/1635/пс, згідно якої позивач з 25.04.2016 року по 28.04.2016 року перебував на обстеженні військово-лікарської комісії ВМКЦ Західного регіону; з 09.05.2016 року по 13.05.2016 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні в Богородчанській районній лікарні, що підтверджується копією довідки вказаного медичного закладу від 13.05.2016 року № 2; з 17.05.2016 року по 26.05.2016 року позивач перебував на лікуванні у ВМКЦ Західного регіону, що підтверджується повідомленням вказаного лікувального закладу від 26.05.2016р. № 6172; з 13.06.2016 року по 29.06.2016 року ОСОБА_1 перебував у щорічній основній відпустці.

Отже, враховуючи зазначені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про поважність причин пропуску строку звернення до суду, та необхідності його поновлення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що бездіяльність Командира військової частини НОМЕР_1 в частині ненадіслання безпосередньо до кадрового органу посадової особи, яка наділена правом на звільнення ОСОБА_1 з військової служби, особових документів та рапорта ОСОБА_1 від 08.04.2016 року слід визнати протиправною.

Таким чином, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Командира військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року у справі №809/767/16 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: А.М. Ліщинський

В.З. Улицький

Повний текст ухвали виготовлено 06.02.2017 року