Справа № 398/4273/16-а
Суддя: Орловський В. В.
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 398/4273/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

"06" лютого 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., за участю секретаря Сніжко І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Олександрійського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

вставновив:

21 грудня 2016 року позивач звернувся із зазначеним вище позовом, у якому з урахуванням поданих у судовому засіданні 6 лютого 2017 року доповнень просить суд визнати дії відповідача щодо призначення, перерахунку і виплати ОСОБА_1 пенсії протиправними та зобовязати Олександрійське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Кіровоградської області (далі - УПФ) здійснити перерахунок пенсії у розмірі не меншому ніж 8 мінімальних пенсій за віком з розрахунку 80% втрати професійної працездатності за період, починаючи з 1 січня 2001 року, та зобовязати відповідача нарахувати та виплачувати пенсію за вказаний період.

В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням доповнень до адміністративного позову) ОСОБА_1 зазначив, що 14 листопада 1991 року згідно експертного висновку вставнолено звязок його захворювань, які призвели до втрати працездатності, з дією іонізуючого випромінювання під час ліквідації Чорнобильської катастрофи. Згідно чинної станом на 1 січня 2001 року редакції ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року (далі - закон №796-ХІІ) отримав право на отримання пенсії у розмірі не меншому ніж 8 мінімальних пенсій за віком з розрахунку 80% втрати професійної працездатності. Але з 1 січня 2001 року і до сьогодні відповідач всупереч закону не провів автоматично перерахунок пенсії і виплачує її у значно меншому ніж це визначено законом розмірі. Позивач вважає, що його право на отримання пенсії у зазначеному розмірі відповідно до ст. 46 і ч.3 ст.22 Конституції України не може бути звужено, скасовано або обмежено при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Однак відповідач всупереч цим нормам Конституції здійснює йому виплату пенсії у значно меншому розмірі, ніж це передбачено законом №796-ХІІ у редакції станом на час виникнення у нього права на пенсію. 30 жовтня 2017 року УПФ відмовив ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, чим, на думку позивача, порушив зазначені вище статті Констиуції України, п. 2, п.п. 7, 8 п. 4 "Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління", а також висновки Конституційного суду України у рішенні від 22 вересня 20015 року по справі №5-рп/2015, рішенні від від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 і рішенні від 22 травня 2008 року №10-рп/2008).

У наданих суду письмових запереченнях представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 Він вважає, що оскільки предметом розгляду у спрві є бездіяльність відповідача, повязана із соціальними виплатами, тому слід перевірити дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду залежно від виду платежу і тривалості періоду, за який виникає спір. Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 нараховується і виплачується пенсія відповідно до норм чинного законодавства. З 23 березня 2010 року по 31 жовтня 2011 року ОСОБА_1 нараховувалася пенсія у розмірі, визначеному рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 6 жовтня 2009 року по справі №2а-315/2009. Згідно ЗУ від 14 червня 2011 року Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" №3491-VI повноваження по визначенню порядку і розміру пенсії, передбаченої ст.50 закону №796-ХІІ делеговані Кабінету Міністрів України. Постанововю КМУ №745 від 6 липня 2011 року врегульовано розмір і порядок виплати зазначеної пенсії. Положення закону №3491-VI визнано конституційними рішенням Конституційного суду України від 26 грудня 2011 року у справі №20-рп/2011. У звязку із зміною законодавства, яким керувався Олександрійський міськрайонний суд при винесенні рішення від 6 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1, УПФ перерахував призачену відповідачу пенсію. У подальшому пенсія відповідачу нараховувався і виплачувалася згідно згідно постанови КМУ Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №1210 від 1 січня 2012 року. Також 1 січня 2015 року набрала чинності нова редакція ст.50 ЗУ №796-ХІІ, згідно якої особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Щодо доводів позивача про невідповідність дій УПФ Конституції відповідач зазначає, що положення закону від 28 грудня 2014 року №76-VIII, яким внесено зазначені вище зміни до ст.50 ЗУ №796-ХІІ, не визнані неконституційними і дії УПФ відповідають рішенню Конституційного суду від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, практиці ЄСПЛ, викладеної у рішеннях Ейрі проти Ірландії від 9 жовтня 1979 року і ОСОБА_2 проти України від 3 червня 2014 року, і судовій практиці національних судів.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю за просив їх задовольнити. Усно та у наданих суду письмових поясненнях заперечував проти доводів представника відповідача з таких підстав. По-перше, позивач вважає, що не порушив строк звернення до адміністративного суду, оскільки з моменту його письмового звернення до УПФ не пройшло 6 місяців, а дії та бездіяльність відповідача, які є предметом позову, є триваючим порушенням, оскільки пенсія є постійним, гарантованим державою і і Конституцією видом забезпечення людини. На питання суду пояснив, що отримуючи 4 числа кожного місяця пенсію, усвідомлював, що її розмір не відповідає закону, однак не звертався до суду через зайнятість в інших процесах, загальну зайнятість і погане здоровя. Разом з тим, відмовився надати суду документи або інші докази на підтвердження цих обставин. По-друге, відповідач не виконує постанову Олександрійського міськрайонного суду від 6 жовтня 2009 року, якою зобовязано відповідача провести перерахунок пенсії і здійснювати її виплату без обмежень у подальшому. Посилання відповідача на ЗУ Про державний бюджет України на 2011 рік на думку позивача є неспроможними, оскільки зміни до пенсійного законодавства не вносилися. По-третє, позивач ставить під сумнів легітимність зазначеного закону, рішення КСУ №20-рп/2011 від 26.12.2011, і постанови КМУ №1210. По-четверте, зазначені закон і постанова КМУ суперечать Конституції, оскільки звужують обсяг існуючих прав і свобод. Також позивач вказує на безпідставність посилання відповідача на висновки ЕСПЛ у справах Ейрі проти Ірландії і ОСОБА_2 проти України, оскільки в Україні не оголошено станів стихійного лиха, надзвичайних ситуацій, кризового стану чи війни і європейському суспільству уже в 2014 році було геть без різниці що саме відбувається в Україні.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з наведених у письмових запереченнях підстав. Додатково пояснив, що на сьогоднішній день пенсія відповідачу нарахована і виплачується відповідно до закону №796-ХІІ і постанови КМУ №1210.

Суд, вислухавши пояснення позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи, вставновив обставини і дійшов висновків, зміст яких викладено нижче.

Згідно ст.99 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються правомірності нарахування і виплати УПФ періодичних виплат, а саме пенсії, встановленої ст.50 ЗУ №796-ХІІ, яка виплачується щомісячно, у період з 1 січня 2001 року по дату подачі позовної заяви до суду, тобто 21 грудня 2016 року.

Суд не вставновив поважних причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду. Позивач пояснив що отримуючи 4 числа кожного місяця пенсію, усвідомлював, що її розмір не відповідає закону, однак не звертався до суду через зайнятість в інших процесах, загальну зайнятість і погане здоровя. Разом з тим, відмовився надати суду документи або інші докази на підтвердження цих обставин.

З огляду на викладене, керуючись положеннями статей 99, 100 КАС, вважаю, що позов ОСОБА_1 має бути залишено без розгляду у частині визнання протиправними дій і зобовязання УПФ здійснити перерахунок пенсії за період з 1 січня 2001 року, тобто дати, з якої за доводами позивача у нього виникло право на отримання пенсії, до 21 травня 2016 року, тобто дати здійснення останньої періодичної виплати пенсії, визначення розміру якої є предметом позову, щодо оскарження якої не сплив шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Щодо позовних вимог, які стосуються визнання дій УПФ протиправними і перерахунок ОСОБА_1 пенсії за період з 21 травня 2016 року по 21 грудня 2016 року суд дійшов висновку про те, що ці позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої ради по встановленню причинного звязку з роботою по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і їх професійного характеру від 14 листопада 1991 року встановлено що ОСОБА_1 має захворювання, повязані з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

ОСОБА_1 є інвалідом 2-ї групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Це підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 30 жовтня 2006 року і посвідченням учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, виданим 2 листопада 1992 року.

17 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФ із зверненням про перерахунок і виплату пенсії у розмірі у розмірі не меншому ніж 8 мінімальних пенсій за віком з розрахунку 80% втрати професійної працездатності. 24 жовтня 2016 року УПФ надіслало відповідачу лист, у якому відмовило у здійснені перерахунку.

У судовому засіданні позивач і відповідач визнали, що упродовж 2016 року ОСОБА_1 нараховувалась і виплачувалась пенсія у порядку і розмірах, передбачених статтями 50, 54 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у редакції Закону № 76-VIII від 28 грудня 2014 року і постановою КМУ №1210 від 1 січня 2012 року.

До спірних правовідносин застосовуються норми нижчезазначених нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 50 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у редакції Закону № 76-VIII від 28 грудня 2014 року, чинної з 1 січня 2015 року особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 54 зазначеного закону пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Розмір і порядок виплати пенсії згідно статей 50 і 54 закону № 76-VIII встановлено постановою КМУ Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №1210 від 1 січня 2012 року.

У судовому засіданні сторони визнали, що не мають розбіжностей щодо розрахунку згідно пенсії позивача згідно постанови КМУ №1210. Отже, спір стосується питання, чи слід застосовувати до спірних правовідносин попередню редакцію закону №796-ХІІ, яка передбачала виплату пенсії у розмірі не меншому, ніж 8 мінімальних пенсій за віком, і не застосовувати редакцію, чинну з 1 січня 2015 року, як таку що не відповідає Конституції.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що дії відповідача щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 пенсії у період з 21 травня по 21 грудня 2016 року відповідали чинним на цей час нормативно-правовим актам, які регулюють порядок і розмір виплати пенсій громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд також вважає неспроможними доводи позивача про порушення УПФ норм ст. 46 і ч.3 ст.22 Конституції України та неможливість застосування закону Закону № 76-VIII і постанови КМУ №1210 через їх невідповідність Конституції.

По-перше, положення Закону № 76-VIII від 28 грудня 2014 року, які змінюють редакції статей 50 і 54 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та делегують повноваження визначення порядку і розміру виплати пенсії по інвалідності і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, не були визнані згідно ст. 147 Конституції України Конституційним судом України неконституційними, а отже їх застосування відповідачем при розрахунку пенсії ОСОБА_1 є правомірним.

По-друге, у рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011 Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом, пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання та усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно ч.1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зменшення розміру пенсійних виплат внаслідок зміни законодавства не суперечить також і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це підтверджується висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в ухвалі «ОСОБА_2 проти України» від 03 червня 2014 року. Розглядаючи обґрунтованість доводів ОСОБА_2 щодо правомірності зменшення її пенсії після внесення відповідних змін до закону №796-ХІІ, ЄСПЛ констатував відсутність порушення Україною передбачених конвенцією прав заявниці на справедливий суд, ефективний засіб юридичного захисту і вільне володіння майном та у своїх висновках, зокрема, виходив з того, що вимоги статті 1 Першого протоколу, яка передбачає право на вільне володіння майном, не встановлюють жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. ЄСПЛ зазначає, що У цій справі, з огляду на те, що до відповідного законодавства було внесено зміни та доповнення, не можна вважати, що надання заявниці права на пільгу у певному розмірі було встановлено достатньою мірою. Більше того, навіть припускаючи, що зміни та доповнення до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становили втручання у право заявниці на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу, Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мине володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «ОСОБА_4 Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ECHR 2000?XII). У цій справі немає доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції. Суд також зазначає, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю (див. ухвалу щодо прийнятності від 8 жовтня 2013 року у справі «ОСОБА_5 Матеуш та Сантуш Жануаріо проти Португалії» (Da Conceicao Mateus and Santos Januario v. Portugal), заяви № 62235/12 та № 57725/12).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати у справі слід віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями статтями 159 - 163 КАС України, суд

постановив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Олександрійського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у частині визнання протиправними дій відповідача та його зобовязання здійснити нарахування, перерахунок і виплату позивачу пенсії за період з 21 травня по 21 грудня 2016 року, а також у частині вимог щодо перерахунку і виплати пенсії на майбутнє.

Залишити без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Олександрійського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у частині визнання протиправними дій відповідача та його зобовязання здійснити нарахування, перерахунок і виплату позивачу пенсії за період з з 1 січня 2001 року по 21 травня 2016 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2017 року.

Суддя Орловський В.В.