Справа № 806/48/17
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м.Житомир справа № 806/48/17

категорія 8.3.11

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

за участю: секретар судового засідання Добровольська Н.А.,

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення №739-17 від 30.06.2015року, зобов'язання повернути безпідставно сплачений транспортний податок у розмірі 25000,00 грн.,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення - рішення №739-17 від 30.06.2015року щодо нарахування транспортного податку.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі і зазначила, що Позивач дійсно з 11.09.2013року є власником легкового автомобіля марки TOYOTA моделі FJ CRUISER 2012року випуску, об'ємом двигуна 3956 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1. Вважає, що Відповідачем оскаржуване податкове повідомлення - рішення винесено із порушеннями вимог чинного податкового законодавства, так як вказаний транспортний податок відноситься до місцевих податків і не може бути встановлений Верховною радою України. Такий податок, на думку представника Позивача може бути встановлений лише рішенням місцевої ради і підлягав нарахуванню виключно на слідуючий податковий період, тобто на 2016рік і безпідставно нарахований за 2015рік. В підтвердження своїх доводів представник Позивача навела позицію ВАС України, викладену в постанові від 30.08.2016року в справі № К/800/8077/16.

Представник Відповідача, Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області проти позову заперечив і пояснив, що вказаний транспортний податок введений в повній відповідності до вимог податкового законодавства України, яке не визнавалося неконституційним, а тому податковий орган правомірно та в межах повноважень оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням визначив Позивачу, як власнику відповідного легкового автомобіля, транспортний податок, як обов'язковий платіж до бюджету за 2015рік. Винесення такого повідомлення - рішення ні в якій мірі не зумовлено ні рішенням Житомирської міської ради ні іншого органу місцевого самоврядування Житомирської області. В підтвердження своїх доводів навів позицію ВАС України, викладену в постанові від 28.09.2016року в справі № К/800/10935/16.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника Позивача, заперечення представника Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов обчислення транспортного податку для фізичних осіб регулюються правовими нормами Податкового кодексу України, що були чинні на день виникнення спору.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач дійсно з 11.09.2013року є власником легкового автомобіля марки TOYOTA моделі FJ CRUISER 2012року випуску, об'ємом двигуна 3956 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується дослідженим судом свідоцтвом про реєстрацію права власності Позивача на вказаний автомобіль (а.с.10).

Як зазначив представник податкового органу, саме наявність у власності Позивача вказаного транспортного засобу стала підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення форми "Ф" №739-17 від 30.06.2015року щодо нарахування Позивачу транспортного податку в сумі 25000,00грн.

Безспірно, за приписами пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу в редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 р. N 71-VIII (надалі - ОСОБА_4 71-VIII), що набув чинності з 01.01.2015року, об'єктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до вимог пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України в редакції Закону N71-VIII платниками такого транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством на праві власності такі легкові автомобілі.

Правовою нормою п.267.4 цієї ж статті ст.267 Податкового кодексу України ставка такого податку встановлена з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, а пп.267.5.1 п.267.5 зазначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Як зазначено в пункті 267.6 цієї ж статті ст.267 Податкового кодексу України, саме на Відповідача, як контролюючого органу за місцем реєстрації платника, покладено повноваження щодо обчислення суми такого податку шляхом надсилання (вручення) платнику податку відповідного податкового повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Суд вважає безпідставними доводи представника Позивача про те, що відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст.143 Конституції України встановлення такого транспортного податку на 2015рік віднесено виключно до компетенції органів місцевого самоврядування, а не до повноважень Верховної ради України.

Безспірно, відповідно до вимог п.10.3 ст.10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Такі повноваження органів місцевого самоврядування закріплені також ст.143 Конституції України та положеннями Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Разом з тим, наведені доводи представника Позивача є результатом помилкового трактування відповідних правових норм та не врахування інших положень податкового законодавства України з огляду на таке.

По-перше, повноваження Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільських, селищних та міських рад щодо податків та зборів чітко розмежовані правовими нормами статті 12 Податкового кодексу України.

В п.12.1 цієї статті Податкового кодексу України прямо зазначено, що саме Верховна Рада України не лише встановлює і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних та міських рад, а також визначає елементи таких місцевих податків та зборів, перелічені в пункті 7.1 статті 7 цього Кодексу.

Тобто, саме Верховна рада України визначає такі елементи місцевого податку: платників цього податку, об'єкт і базу оподаткування, ставку такого податку, порядок обчислення такого податку, його податковий період, строк та порядок сплати цього місцевого податку.

Законом N71-VIII Верховна рада з 01.01.2015року визначила всі елементи транспортного податку, перелічені в пункті 7.1 статті 7 цього Кодексу.

По-друге, стабільність, як один із принципів, на якому ґрунтується податкове законодавство України, визначений правовими нормами пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, є досить зрозумілим і містить дві складові, а саме - вказаний принцип містить заборону щодо зміни податків та зборів, їх ставок і податкових пільг протягом бюджетного року, та заборону на внесення змін до будь-яких елементів податків та зборів пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки.

Така правова позиція викладена також в Постанові Верховного суду України від 09.04.2013року.

ОСОБА_4 N71-VIII ухвалений 28 грудня 2014року, тобто до початку нового бюджетного періоду (2015року).

В розумінні вимог ст.3 Бюджетного кодексу вказаний ОСОБА_4 N71-VIII є прийнятим в плановому році (2014року) по відношенню до нового бюджетного періоду (2015року).

ОСОБА_4 Законом N71-VIII введений такий податок та визначені всі його елементи, а не вносилися зміни до будь-яких елементів такого податку.

Крім того, правові норми пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України прямо передбачають, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням мінімальної ставки місцевих податків та зборів.

Більш того, відповідно до п. 4 розділу II Прикінцевих положень Закону N71-VIII органам місцевого самоврядування було лише рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно, в тому числі щодо податку на майно (в частині транспортного податку).

ОСОБА_4 N71-VIII ні в цілому, ні в частині введення транспортного податку, ні станом на день винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, ні на день розгляду справи, не визнавався в установленому законодавством порядку таким, що ухвалений із порушенням вимог Конституції та законів України.

Як зазначив в судовому засіданні представник податкового органу, при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Відповідачем взагалі не враховувалося жодне рішення Житомирської міської ради Житомирської області.

Більш того, як зазначено на ст.12 паспорта Позивача, місцем його проживання є село Вереси Житомирського району Житомирської області. За повідомленням Вересівського сільського голови, дослідженому судом, Вересівська сільська рада Житомирського району не приймала жодних рішень про встановлення транспортного податку на території сільської ради на 2015рік (а.с.49).

Таким чином, суд вважає, що справляння транспортного податку на 2015рік та застосування його ставки за місцем реєстрації Позивача, як платника цього податку, тобто в селі Вереси Житомирського району Житомирської області, врегульовано правовими Податкового кодексу України в редакції Закону N71-VIII, що ухвалений 28.12.2014року та набув чинності з 01.01.2015року, а не рішенням органів місцевого самоврядування.

Суд вважає також безпідставними доводи представника Позивача про те, що таке справляння транспортного податку в 2015році протирічить вимогам ст.3 Бюджетного кодексу України.

Безспірно, правовими нормами статті 27 Бюджетного кодексу України визначені вимоги щодо подання і розгляду законопроектів, що впливають на показники бюджету, та введення в дію таких законів.

Разом з тим, такі вимоги законодавцем визначені виключно відносно Законів України або їх окремих положень, які впливають на показники бюджету щодо зменшення надходження бюджету та/або збільшення витрат бюджету.

Так, в ч.3 ст.27 Бюджетного кодексу прямо зазначено, що Закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються:

не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду;

після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Закон N71-VIII ні в цілому, ні в частині введення транспортного податку не впливає на показники бюджету ні в частині щодо зменшення надходження до бюджету, ні в частині щодо збільшення витрат бюджету.

На підставі викладеного суд робить висновок, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області форми "Ф" №739-17 від 30.06.2015року щодо нарахування ОСОБА_3 транспортного податку винесено на підставі, у межах повноважень Відповідача та у спосіб, що передбачений чинним податковим законодавством України, із врахуванням всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому підстави для визнання його недійсним і скасування та задоволення позову відсутні.

За приписами стаття 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України лише висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, а тому судом не враховуються наведені представниками сторін в обґрунтування своїх доводів протилежні правові позиції ВАС України, викладені в постанові від 30.08.2016року в справі №К/800/8077/16 та в постанові від 28.09.2016року в справі № К/800/10935/16.

Відповідно до вимог ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для відшкодування судових витрат Позивача.

Керуючись статтями 2,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повний текст постанови виготовлено: 09 лютого 2017 р.