Справа № 806/2968/16
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року Житомир справа № 806/2968/16

категорія 2.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Попова О. Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати повну та достовірну інформацію на звернення від 17.10.2016 р. та від 13.10.2016 р,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині надання неповної та недостовірної інформації на звернення від 17 жовтня 2016 року;

- визнати неправомірними дії Головного управління Національної поліції в Київській області в частині надання неповної та недостовірної інформації на звернення від 13 жовтня 2016 року;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати повну та достовірну інформацію на звернення від 17 жовтня 2016 року;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області надати повну та достовірну інформацію на звернення від 13 жовтня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17.10.2016 звернувся до Головного управління Національної поліції в Житомирській області в особі співробітника ОСОБА_4 зі зверненням. За твердженнями позивача, співробітник поліції ОСОБА_4 приховав звернення від керівництва, тому відповіді на звернення від 17.10.2016 від Головного управління Національної поліції в Житомирській області позивач не отримав. Також зазначає, що отримав лист від Головного управління Національної поліції в Київській області від 13.10.2016, зміст якого вважає недостовірним. Вказує, що таким чином відповідачі всупереч вимогам Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про інформацію" проявляють протиправну бездіяльність у ненаданні повної та достовірної інформації на звернення позивача.

Позивач та представник позивача в судове засідання не прибули. Позивач надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. (а.с. 56).

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не прибув. Надіслав до суду письмові заперечення (а.с. 36-38) та клопотання про розгляд справи без участі представника (а.с. 52-53).

Представник відповідача Головного Головного управління Національної поліції в Житомирській області в судове засідання не прибув. Подав до суду письмові заперечення та клопотання про розгляд справи без участі представника (а.с. 57-59).

Зважаючи на неявку сторін у судове засідання, керуючись приписами ст. 41 та ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, суд вважає, що адміністративний позов підлягає не задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що 17.10.2016 ОСОБА_1 сформовано та направлено до розпорядника інформації - Головного управління Національної поліції в Житомирській області запит на отримання публічної інформації, адресований заступнику Начальника Управління ОСОБА_4 У запиті позивач хотів би отримати доступ до публічної інформації, а саме: "Чи були Ваші підлеглі працівники поліції ГУ НП в Житомирській області 30 серпня 2016 року в селі Медвин та в селищній раді, Богуславського району Київської області".

Як свідчать матеріали справи запит позивача на отримання публічної інформації від 01.10.16 отримано відповідачем 24 жовтня 2016 року та зареєстровано за номером 403-зі.

28 жовтня 2016 року Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області в листі за № 1033/105/03/18-2016, з приводу отримання публічної інформації, повідомлено ОСОБА_1, що його запит розглянуто. Водночас роз'яснено, що відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та наказу Національної поліції України від 25.11.2015 № 108 дск, запитувана ним інформація відноситься до частини другої статті 6 цього Закону.

Відповідно до наявних матеріалів справи, 30.09.2016 Головним управлінням Національної поліції в Київської області було зареєстровано звернення від ОСОБА_1 за №211-зі.

13 жовтня 2016 року Головним управлінням Національної поліції в Київській області в листі за № 4870/В-491 ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно даних електронних носіїв та баз електронного обліку Богуславського відділення поліції Миронівського відділу ГУНП в Київській області, повідомлень про правопорушення або скоєння злочину до Богуславського відділення поліції 30.08.2016 року з території сільської ради с. Медвин, Богуславського району, Київської області не надходило та виїзди працівників Богуславського відділення поліції в службових цілях не здійснювалися. (а.с. 30).

Вважаючи, що відповідачі не надають інформацію на звернення від 17.10.16 р. та 13.10.2016р., посилаючись на невиконання ними саме вимог Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про звернення громадян", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд звертає увагу на наступне.

Статтею 34 Конституції України визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

У статті 40 Основного Закону проголошено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Отже, право на інформацію та право на звернення (петиції) є окремими конституційними правами особи і мають різну юридичну природу. Цим, зокрема, пояснюється те, що порядок реалізації цих прав регулюється двома законами, а саме Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI.

Так, Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. При цьому вказаний Закон не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Публічна інформація, згідно зі ч. 1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (у редакції, чинній на момент направлення запиту позивачем, далі - Закон № 2939-VI), - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

У відповідності до статті 4 Закону № 2939-VI, доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 зазначеного Закону). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (ч. 1 ст. 6 Закону № 2939-VI).

Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VI).

Частиною першою статті 19 Закону № 2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо (ч. 6 згаданої статті Закону № 2939-VI).

Згідно зі ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У свою чергу, Закон України "Про звернення громадян" регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

За змістом частини першої статті 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (у редакції, чинній на момент направлення позивачем запиту, далі - Закон № 393/96-ВР), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

В силу приписів частини 1 статті 7 Закону № 393/96-ВР обов'язковому прийняттю та розгляду підлягають лише звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що правовідносини стосовно звернень громадян і запитів на інформацію регулюються різними Законами, тому процедурі їх розгляду властиві певні відмінності.

Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає запит як "прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні", відтак суть запиту зводиться до прохання надати інформацію, якою володіє розпорядник. Так як указаний Закон надає право доступу до вже існуючої інформації (документів) і не вимагає створення у відповідь на запит нової інформації (зокрема, шляхом проведення аналітичної роботи).

Натомість Закон України "Про звернення громадян" передбачає різні форми звернень: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги, які можуть містити різні за змістом вимоги, прохання чи пропозиції (щодо реалізації соціально-економічних, політичних, особистих прав та інтересів громадянина, фактів їх порушення тощо). При цьому автор звернення повідомляє адресату певну інформацію і базуючись на цьому просить вчинити певні дії (такі дії можуть бути дуже різні: притягнення винуватих до відповідальності за результатами розгляду звернення у вигляді скарги; надання громадянину певного статусу за результатами розгляду його заяви; оптимізація роботи адресата звернення за наслідками розгляду пропозиції громадянина).

У контексті викладено, а також аналізуючи зміст запиту позивача від 17.10.16, суд приходить до переконання, що запитувані в цьому запиті відомості є публічною інформацією, надання якої здійснюється із дотриманням вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", а не Закону України "Про звернення громадян", як зазначає позивач.

Суд констатує, що запит Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області розглянуто в порядку та строки, визначені Законом "Про доступ до публічної інформації". Відповідь на запит на отримання публічної інформації направлена на адресу запитувача, вказану у запиті, та отримана адресатом 05.11.16.

Наведене підтверджено копією листа відповідача від 28.10.16, фіскальним чеком ЖД УДППЗ "Укрпошта" і роздруківкою відстеження пересилання поштових відправлень із офіційного сайту "Укрпошта" (зворот а.с. 61-62).

Таким чином, суд вважає, що у діях відповідача Головного управління Національної поліції в Житомирській області порушення права заявника на одержання публічної інформації відсутнє.

Суд критично оцінює доводи представника позивача щодо недотримання ГУ НП в Житомирській області вимог Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про звернення громадян" та не надання інформації на звернення від 17.10.2016 у порядку визначеному останнім, оскільки ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Житомирській області було направлено саме запит на отримання публічної інформації, а не звернення у певній формі, передбаченій Законом України "Про звернення громадян", тому підстав для розгляду його запиту як звернення відповідно до процедури, визначеної цим Законом, у відповідача не було.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що відповідач при наданні відповіді на запит (звернення) ОСОБА_1 від 17.10.2016 діяв у межах, в спосіб та у строки, передбачені чинним законодавством, а тому позовні вимоги в частині визнання неправомірними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині надання неповної та недостовірної інформації на звернення від 17 жовтня 2016 року та зобов'язання Головного управління Національної поліції в Житомирській області надати повну та достовірну інформацію на звернення від 17 жовтня 2016 року не підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку відповіді Головного управління Національної поліції в Київській області від 13 жовтня 2016 року, суд критично ставиться до доводів позивача та зазначає наступне.

Відповідно до змісту позовної заяви, позивач стверджує, що звертався із запитом (зверненням) до Головного управління Національної поліції в Київській області та отримав 13.10.2016 від відповідача відповідь, яка, на його думку, порушує вимоги Закону України "Про інформацію", Закону України "Про звернення громадян".

Водночас, позивачем до матеріалів справи не вищезазначене звернення (запит) не було надано.

Суд, дослідивши лист Головного управління Національної поліції в Київській області № 4870/В-491 від 13 жовтня 2016 року та виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, зазначає наступне.

Відповідно до наявних матеріалів справи, 30.09.2016 Головним управлінням Національної поліції в Київської області було зареєстроване звернення (запит) від ОСОБА_1 за №211-зі.

13 жовтня 2016 року Головним управлінням Національної поліції в Київській області (Богуславського відділення поліції Миронівського відділу поліції) в листі за № 4870/В-491 ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно даних електронних носіїв та баз електронного обліку Богуславського відділення поліції Миронівського відділу ГУНП в Київській області, повідомлень про правопорушення або скоєння злочину до Богуславського відділення поліції 30.08.2016 року з території сільської ради с. Медвин, Богуславського району, Київської області не надходило та виїзди працівників Богуславського відділення поліції в службових цілях не здійснювалися. (а.с. 30).

Згідно письмових заперечень відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області, вказаний запит ОСОБА_1 від 27.09.2016 відповідачем було отримано 30.09.2016 та передано на виконання.

Як зазначає відповідач у письмових запереченнях, даний запит був розглянутий відповідно до положень Закону України "Про звернення громадян", що не суперечить заявленими позивачем позовними вимогами та їх обґрунтуванню, викладеним у позовній заяві.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII кожен має право на інформаціЗгідно з ч.1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

30 вересня 2016 року відповідачем у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР була зареєстровано запит ОСОБА_1 від 27.10.2016 та переданий на виконання в підлегле Головному управлінню Богуславське відділення поліції Миронівського відділу поліції. (а.с. 26).

13 жовтня 2016 року Головним управлінням Національної поліції в Київській області (Богуславським відділенням поліції Миронівського відділу поліції) було надано відповідь позивачу щодо поданого ним запиту за підписом начальника Богуславського відділення поліції Миронівського відділу поліції А.С. Бакала. за вих. № 4870/В-491. (а.с. 30).

Так, ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно даних електронних носіїв та баз електронного обліку Богуславського відділення поліції Миронівського відділу ГУНП в Київській області, повідомлень про правопорушення або скоєння злочину до Богуславського відділення поліції 30.08.2016 року з території сільської ради с. Медвин, Богуславського району, Київської області не надходило та виїзди працівників Богуславського відділення поліції в службових цілях не здійснювались.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач Головне управління Національної поліції в Київській області розглянув запит про надання інформації ОСОБА_1 від 27.09.2016 в обсязі, у спосіб та у строки, передбачені Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що Головне управління Національної поліції в Київській області у встановленому порядку було розглянуто та надано належну відповідь на звернення (запит) позивача від 27 вересня 2016 року, а тому позовні вимоги в частині визнання неправомірними дії Головного управління Національної поліції в Київській області в частині надання неповної та недостовірної інформації на звернення від 13 жовтня 2016 року та зобов'язання Головного управління Національної поліції в Київській області надати повну та достовірну інформацію на звернення від 13 жовтня 2016 року не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивачем не доведені, а матеріалами справи спростовуються доводи позивача про неправомірність дій відповідачів в частині надання недостовірної інформації на запити від 27.09.2016 та 17.10.2016.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами і підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 41, 86, 122, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 08 лютого 2017 р.