Справа № 809/702/16
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Справа № 876/9246/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

Суддів Обрізко І.М., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.11.2016 року у справі № 809/702/16 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Івано-Франківської області, третя особа на стороні відповідача Головне управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

15.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до прокуратури Івано-Франківської області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати.

Позовні вимоги мотивує тим, що наказом прокурора Івано-Франківської області №820к від 16.08.2013 ОСОБА_1 призначено стажистом на посаду прокурора прокуратури Богородчанського району Івано-Франківської області, а 09.07.2014 призначено прокурором прокуратури Богородчанського району Івано-Франківської області. Наказом №1281к від 14.12.2015 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора за власним бажанням.

На думку ОСОБА_1, в період з 01.07.2015 по 14.12.2015 йому нараховувалася заробітна плата без врахування ст.81 Закону України "Про прокуратуру", який набрав чинності 26.10.2014, як наслідок стягненню та виплаті підлягає заробітна плата в сумі 31 763,59 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.11.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апеллянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи, а саме, що у період з набрання чинності Закону України «Про прокуратуру» по набрання чинності змін до постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.12.2015, розмір посадового окладу працівника прокуратури повинен був обчислюватись відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Враховуючи вищенаведене, апелянт вважає, що прокуратурою Івано-Франківської області недораховано йому заробітну плату за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 рік в сумі 31 763,59 грн.

Просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.11.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що наказом прокурора Івано-Франківської області №820к від 16.08.2013 ОСОБА_1 призначено стажистом на посаду прокурора прокуратури Богородчанського району Івано-Франківської області (а.с.8).

Згідно наказу прокурора Івано-Франківської області від 09.07.2014 №607к позивача призначено прокурором прокуратури Богородчанського району Івано-Франківської області (а.с.9).

Наказом прокурора Івано-Франківської області №1281к від 14.12.2015 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури Богородчанського району Івано-Франківської області за власним бажанням на підставі пункту 7 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (а.с.10).

Позивач звернувся до прокуратури Івано-Франківської області із заявою про нарахування та виплату заробітної плати за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" (а.с.14).

Листом №18-241 вих-16 від 04.04.2016 прокуратурою Івано-Франківської області відмовлено у нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачу, оскільки норми положень ст.81 Закону України "Про прокуратуру" на 2015 рік застосовуються в порядку та розмірах встановлених постановою Кабінету Міністрів України виходячи із наявних фінансових ресурсів державного бюджету, і що умови оплати праці працівників органів прокуратури затверджено постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 (а.с.15).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Кабінетом Міністрів України будь-які зміни до вищевказаної постанови № 505 щодо умов оплати праці, в частині розмірів окладів працівників органів прокуратури не внесено, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» не передбачено, а тому відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з положення ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Предметом судового розгляду є вимоги позивача щодо нарахування та виплати заробітної плати у відповідності до вимог ст. 81 Закону України« Про про куратуру».

Заробітна плата прокурора регулюється Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 та не може визначатися іншими нормативно- правовими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 81 Закону, яка діє з 15.07.2015, заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: вислугу років; виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Крім того, фінансування оплати праці прокурорів, відповідно до ч. 9 ст. 81 Закону, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

У відповідності до п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», які також набрали чинності з 15.07.2015, норми і положення ч. 2 ст. 33, ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №763 від 30.09.2015 затверджено схему посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5.

Пунктами 2, 6 вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов'язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури.

Згідно п.п. 1, 18 ст. 2 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджет - це план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються відповідно органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду; головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Частиною 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України визначено, то для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головний розпорядник бюджетних коштів, згідно ч.5 п. 7 Бюджетного кодексу України, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Видатки та кредитування Державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про Державний бюджет України на конкретні цілі, пов'язані з реалізацією програм та заходів згідно із статтею 87 цього Кодексу (ч. 1 ст. 30 Бюджетного кодексу України).

Статтею 26 вищезазначеного Кодексу передбачено, що контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень.

Пунктом 13 Розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

У двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного Бюджету України на оплату праці працівників органів прокуратури та встановлення їм посадових окладів у розмірі не меншому, ніж той, який передбачений Законом України «Про прокуратуру».

Оскільки Кабінетом Міністрів України цього зроблено не було, то відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що у спірний період (з 01.07.2015 по 14.12.2015) посадовий оклад позивача - ОСОБА_1 визначено у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012, із подальшими змінами, та виходячи з такого, обчислено заробітну плату (в тому числі премій, надбавок, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку) та проведено розрахунок при звільненні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є безпідставним, не обґрунтованим і не підлягає до задоволення.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведенного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.11.2016 року у справі № 809/702/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги без посередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : І.М. Обрізко

Я.С. Попко

Повний текст рішення виготовлено 07.02.2017 року.