Справа № 823/1974/16
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року справа № 823/1974/16

м. Черкаси

11 год. 30 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Орленко В.І.,

за участю секретаря Дудки Г.О.,

позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 особисто,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області (Маньківське відділення) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1, в якому просить: визнати протиправною та скасувати вимогу Маньківського відділення Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області №Ф-54887-23 від 02.09.2016 про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 9680,42 грн.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що вона є фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку та одночасно пенсіонером за віком з 05.09.2005 довічно, а тому відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» звільнена від сплати за себе єдиного внеску.

Позивач звертає увагу на те, що положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не містять застережень щодо її незастосування до осіб, які при настанні пенсійного віку обрали пенсію у зв'язку з втратою годувальника (а не пенсію за віком).

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явивися, до суду надіслав письмові заперечення, в яких просить здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача. Відповідно до письмових заперечень відповідача, з 2005 року позивач була пенсіонером за віком та отримувала пенсію за віком, а з 2011 року позивач отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Відповідач зазначає, що вказані положення не поширюються на осіб, які отримують пенсію у звязку з втратою годувальника.

Згідно з даними інформаційної системи контролюючого органу станом на 31.01.2017 заборгованість фізичної особи-підриємця ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 9680,42 грн.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець Маньківською районною державною адміністрацією Черкаської області 05.12.2001, НС 632874 (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія В02 №782219).

Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку.

02 вересня 2016 року Уманською обєднаною державною податковою інспекцією (Маньківське відділення) винесено вимогу № Ф-54887-23 про сплату боргу (недоїмки), в якій від ОСОБА_1 вимагається сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообовязкове державе соціальне страхування у розмірі 9680,42 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України № 2464-VI від 08.07.2010 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту - Закон № 2464), що набрав чинності з 01.01.2011.

Відповідно до статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пункт 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464 визначає, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 7 ст. 1 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» № 3609-VI від 07.07.2011 (далі по тексту - Закон № 3609-VI) статтю 4 Закону № 2464 доповнено частиною 4, згідно якої особи, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу і обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-VI від 09.07.2003 (далі по тексту - Закон № 1058) пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» трудові пенсії діляться на пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Положеннями ч. 1 ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника.

Згідно п. «б» ч. 2 ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» непрацездатними членами сім'ї вважаються, окрім інших, дружина, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Судом встановлено, що позивач перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Маньківському районі Черкаської області як пенсіонер за віком з 05.09.2005, що підтверджується довідкою управління Пенсійного фонду України в Маньківському районі від 14.06.2013 №1956/03, довідкою Уманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області від 23.12.2016 №17212/03 та пенсійним посвідченням, виданим УПФУ в Маньківському районі Черкаської області 03.11.2005 серія АГ №135945 (термін з 05.09.2005 - довічно, вид пенсії пенсія за віком).

З письмових заперечень відповідача вбачається, що з 2011 року ОСОБА_1 отримує пенсію у звязку з втратою годувальника.

Суд зазначає, що отримання пенсіонером, який досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсії по втраті годувальника замість пенсії за віком не позбавляє його права, відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на звільнення від сплати єдиного внеску.

Суд вважає, що таке право фізична особа-підприємець набуває відповідно до частини першої статті 10 Закону України №1058-IV, згідно з якою особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника) призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Зазначене положення кореспондується з приписами ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» згідно якої особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Таким чином, якщо фізична особа-підприємець мала право на пенсію за віком, але вибрала пенсію у звязку з втратою годувальника, то така фізична особа-підприємець має право на звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, оскільки вибір виду пенсії не позбавляє набутого права, що повязане з певним віком.

З письмових заперечень відповідача вбачається, що згідно з даними інформаційної системи контролюючого органу станом на 31.01.2017 заборгованість фізичної особи-підриємця ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 9680,42 грн.

Суд звернув увагу, що відповідачем не вказується період, за який у позивача виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску, не додаються відомості з інформаційної системи ДФС, облікова картка, тощо.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодексом адміністративного судочинства України (частина третя статті 2) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області (Маньківське відділення) №Ф-54887-23 від 02.09.2016 про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 9680,42 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 21 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 06.02.2017.