Справа № 465/5757/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" січня 2017 р. м.Київ К/800/33091/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Донець О.Є.,

Мороз В.Ф.

секретар судового засідання - Зубенко Д.В.,

за участю представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Франківського районного суду м.Львова від 15 липня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання незаконним та скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просила визнати незаконним розпорядження від 10 лютого 2009 року №74 «Про приведення до попереднього стану самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване розпорядження відповідача прийняте з перевищенням наданих законом повноважень.

24 січня 2011 року до участі у справі залучено третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 15 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано правомірністю розпорядження Франківської районної державної адміністрації щодо зобов'язання позивача привести до попереднього стану самовільно реконструйовану квартиру, при винесенні якого відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, визначений законодавством.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_4 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6 у поданих запереченнях просять залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, розпорядженням Франківської районної адміністрації від 12 жовтня 1998 року №1113 «Про розширення та реконструкцію квартири АДРЕСА_1», розглянувши заяву ОСОБА_4 та висновок міжвідомчої комісії затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол від 28 липня 1998 року №27 §4) про технічну можливість проведення розширення та реконструкції квартири АДРЕСА_1 за рахунок об'єму горища, експлуатації самовільно перепланованих підвальних приміщень та спорудження цегляного гаража з господарських приміщенням на прибудинковій території згідно з поданими проектними пропозиціями; погоджено надані ОСОБА_4 проектні пропозиції на проведення за власні кошти розширення та реконструкцію квартири АДРЕСА_1 за рахунок об'єму горища та спорудження цегляного гаража з господарськими приміщеннями на прибудинковій території.

На підставі вказаного розпорядження Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю надано ОСОБА_4 дозвіл на виконання будівельних робіт від 03 листопада 2000 року №298/2000.

Згідно декларації про готовність об'єкту до експлуатації від 28 грудня 2011 року будівництво завершено в травні 2008 року.

10 лютого 2009 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, розглянувши доповідну записку ЛКП «Навколо базару», подані документи, висновок міжвідомчої комісії, керуючись ст.376 ЦК України, прийняла розпорядження №74 «Про приведення до попереднього стану самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1».

Вказаним розпорядженням відповідач затвердив висновок міжвідомчої комісії (протокол від 20 січня 2009 року №01 §05) про приведення до попереднього стану квартири АДРЕСА_1, реконструйованої з відхиленням від погодженого робочого проекту, та зобов'язав ОСОБА_4 - власника квартири АДРЕСА_1, у місячний термін за власні кошти привести у попередній стан квартиру реконструйовану з відхиленням від погодженого робочого проекту.

Колегія суддів вважає рішення судів попередніх інстанції по суті позовних вимог щодо оскарження розпорядження № 74 передчасними та такими, що не відповідають вимогам ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до положень ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.п.3 п.«б» ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів належить здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічна норма закріплена у ст.14 Закону України «Про основи містобудування», відповідно до якої до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать, зокрема, забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищ.

Порядок знесення об'єкта самовільного будівництва визначені статтею 376 Цивільного кодексу України, відповідно до частини 1 якої житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч.7 ст.376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій зазначили про наявність у відповідача повноважень на прийняття такого розпорядження. При цьому суди посилались на положення ухвали Львівської міської ради від 19 жовтня 2006 року №219 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» та Положення про Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради та її структури, затвердженого рішенням Львівської міської ради від 27 жовтня 2006 року №1229.

Проте, в матеріалах справи тексти вказаних ухвали Львівської міської ради та Положення відсутні, судами попередніх інстанцій їх зміст в частині порядку вирішення питань за фактами виявлення самочинного будівництва та повноважень відповідача щодо затвердження висновків міжвідомчої комісії відносно об'єктів самочинного будівництва та прийняття рішення про зобов'язання провести їх демонтаж не досліджено та не з'ясовано.

Крім того, суди попередніх інстанцій фактично не встановили підстави та обставини винесення відповідачем оскаржуваного розпорядження; доповідна записка ЛКП «Навколо базару» та висновок міжвідомчої комісії (протокол від 20 січня 2009 року №01 §05), на підставі яких прийнято розпорядження, у матеріалах справи відсутні, судами не досліджені та будь-якої оцінки їм не надано.

Не встановлювалися судами також обставини щодо наявності порушень у зв'язку із реконструкцією квартири АДРЕСА_1 за рахунок об'єму горища, яке розміщене над буд.АДРЕСА_2, вимог законодавства, а також прав та інтересів інших осіб, зокрема ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є власниками буд.№30.

У відповідності з ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанції не перевірили та не надали належної оцінки фактичним обставинам справи, що не дає можливості суду касаційної інстанції визначитися у правильності висновків судів першої і апеляційної інстанцій.

Згідно ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду судам слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Франківського районного суду м.Львова від 15 липня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді