Справа № 813/1910/16
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року Справа № 876/8150/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016р. по справі №813/1910/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМА" до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

08.06.2016р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 12.05.2016, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 1125195,0 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 12.05.2016 в частині збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток в сумі 1071112,5 грн., з яких 714075,0грн. основний платіж та 357037,5 грн. штрафні санкції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акта перевірки відповідача від 22.04.2016 №63/13-01-14-01/ не відповідають фактичним обставинам фінансово-господарської діяльності позивача. Факт отримання ним маркетингових послуг від ТзОВ «Тема-Волинь» та ТзОВ «Тема-Поділля» на загальну суму 3967105,0 грн. підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а саме договорами про надання маркетингових послуг, актами надання послуг, платіжними дорученнями, звітами про надання маркетингових послуг та інформацією, що передавалась позивачу за результатом виконання вказаних договорів. Також зазначає, що він працює з торгівельними операторами відповідно до договорів, укладених ще в 2010 році. Податкові органи в період з 2010 по 2013 року та в 2015 році не вбачали порушень податкового законодавства при формуванні позивачем витрат на маркетингові послуги, отримані від ТзОВ «Тема-Волинь» та ТзОВ «Тема-Поділля», проте виявили такі порушення у 2014 році. Крім цього, у відповідача відсутні зауваження щодо господарських операцій позивача з іншими п»ятьма торгівельними операторами, які працюють відповідно до таких самих маркетингових договорів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2016 року позов задоволено.

Відповідач оскаржив дану постанову з підстав неправильного та неповного дослідження доказів і встановлення обставин у справі, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ТзОВ „Тема" до перевірки не надано договір поставки з ПП «Таврія Плюс», однак згідно бази даних «Автоматизована система співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» АІС «Податковий блок» ДФС України встановлено, що ПП «Таврія Плюс» є покупцем ТзОВ „Тема" з лютого 2013 року.

Згідно з даними бухгалтерського обліку ТзОВ „Тема" по рах.361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» у підприємства відсутній покупець ТзОВ «Медичний центр» М.Т.К.».

Окрім того, звіти складені відповідно до умов договору від 03.01.2010 № 19, хоча до перевірки представлено договір про надання маркетингових послуг від 01.01.2010 № 11.

Інших документів, які підтверджують (обгрунтовують) вартість наданих послуг, відображають їх зміст, підтверджують віднесення на витрати саме цих послуг і саме на такі суми, що вказані в актах надання послуг, до перевірки підприємством не представлено.

Таким чином, на підставі наданих до перевірки первинних документів: Договору від 01.01.2010 №11, актів наданих послуг, Звітів про надані маркетингові послуги неможливо встановити, яку економічну ефективність для підприємства та його господарської діяльності принесли понесенні ТзОВ „Тема" витрати маркетингових послуг, наданих ТзОВ «Тема-Поділля».

Також, на підставі наданих до перевірки первинних документів: Договору від 01.01.2010 №5, актів наданих послуг, Звітів про надані маркетингові послуги неможливо встановити, яку економічну ефективність для підприємства та його господарської діяльності принесли понесенні ТзОВ „Тема" витрати з маркетингових послуг, наданих ТзОВ Тема-Волинь».

Надані позивачем для перевірки документи, отримані від ТзОВ«Тема-Поділля» та ТзОВ «Тема-Волинь» не підтверджені відповідними документами щодо фактичного виконання цих послуг, оскільки в актах надання послуг, чи інших документах, наданих до перевірки, відсутнє підтвердження фактичного надання послуг, зміст таких послуг та їх зв'язок з підготовкою, організацією, веденням господарської діяльності ТзОВ «Тема».

Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, який просить залишити без змін рішення суду, представника податкового органу, яка просить задоволити апеляційну скаргу, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач провів планову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Тема» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 22.04.2016 №63/13-01-14-01/22334316, яким встановлено порушення позивачем: п.п.14.1.11, п.п.14.1.27, п.п.14.1.257 п.14.1ст.14, п.п.135.5.4. п.135.5 ст.135, п.138.1, п.138.2, п.п.138.10.6 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 758773грн.; п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 750130грн.

На підставі Акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення: від 12.05.2016 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем податок на прибуток на суму 1178659,50 грн., в тому числі 785773,0 грн. за основним платежем та 392886,50 грн. за штрафними санкціями; від 12.05.2016 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем податок на додану вартість на суму 1125195,0 грн., в тому числі 750130,0 грн. за основним платежем та 375065,0 грн.за штрафними санкціями.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, виходив з наступного:

Щодо фінансово - господарських взаємовідносин позивача з ТзОВ «Тема-Поділля» та ТзОВ «Тема-Волинь»:

ТзОВ «Тема» укладено договори на постачання, дистрибуцію товарів побутової хімії, косметики, парфумерії та гігієни зі своїми постачальниками, зокрема, ТзОВ «Хенкель Україна» (дистрибюторська угода №ДК-14-04 від 01.01.2014 з додатками, договір про надання послуг (робіт) №ДА 14-04 від 01.01.2014) та ТзОВ «Лореаль», відповідно до яких позивач зобов'язується забезпечувати постачання їх товарів на територію Західного регіону України (т.2 а.с.2-20).

З метою покращення дистрибуції та найкращого просування товарів постачальників позивач також зобов'язується надавати постачальникам маркетингові послуги, зокрема: забезпечувати функціонування діяльності постачальників товару в сфері вивчання ринку, стимулювати збут товару, досліджувати політику цін на ринку організації та руху товару до кінцевого споживача, розповсюджувати інформацію про товари постачальників, яка призначена сформувати або підтримати обізнаність чи інтерес споживачів, здійснити мерчандайзинг тощо.

Відповідно до умов вказаних договорів, позивач отримує бонуси (винагороду) за виконання певних вимог постачальників, зокрема, за виконання плану закупівель, дотримання фінансової дисципліни, дотримання рекомендованих цін, проведення маркетингових заходів, акцій, рекламних кампаній.

Для виконання взятих на себе зобов'язань по забезпеченню максимальної представленості та доступності товарів постачальників, ТзОВ «Тема» уклав договори на постачання товарів з торгівельними операторами на відповідних територіях (ТзОВ «Тема-Рівне», ТзОВ «Тема-Поділля», ТзОВ «Тема-Волинь», ТзОВ «Тема-Опілля», ТзОВ «Тема-Нова», ТзОВ «Тема-Буковина», ТзОВ «Тема-Станіслав»), які забезпечують поширення товарів в регіоні та доступність таких товарів у всіх можливих каналах збуту. Крім цього, з вказаними торгівельними операторами укладено договори про надання позивачу маркетингових послуг у відповідному регіоні (Рівненській, Хмельницькій, Волинській, Тернопільській, Закарпатській, Чернівецькій та Івано-Франківській областях).

Між позивачем та ТзОВ «Тема-Поділля» укладено договір про надання маркетингових послуг №11 від 01.01.2010 відповідно до умов якого замовник (позивач) доручає, а виконавець (ТзОВ «Тема-Поділля») зобов'язується надати послуги з проведення маркетингових досліджень за напрямами: визначення діючих та потенційних конкурентів на відповідному сегменті ринку; загальна характеристика умов роботи конкурентів; ступінь розвитку ринкової інфраструктури; попит на товари, перспективи його розвитку; відомості про потенційних споживачів товарів; можливість, доцільність та ефективність проведення рекламних заходів; аналіз темпів, динаміки та напрямів розвитку конкурентних ринків; прогноз стану конюнктури ринку товарів на час дії договору (т.1 а.с.82).

Згідно з додатковим договором №2 від 03.01.2012 виконавець (ТзОВ Тема-Поділля») також зобов'язується за вказівкою замовника (позивача) на території Хмельницької області організовувати проведення маркетингових заходів із стимулювання збуту товарів; здійснювати контроль за дотриманням вимог щодо розміщення товарів на полицях і додаткових місцях продажу в торговельних мережах покупців; перевірку дотримання рівня рекомендованих цін в торгівельних мережах та роздрібних торгівельних точках; забезпечувати проведення консультування кінцевих споживачів за якісними показниками та перевагами товарів; забезпечувати коректну роботу програмного комплексу SalesWorks для отримання оперативних даних про продажі товарів та підвищення ефективності управління продажами; забезпечувати залуження до роботи з товаром виділеного персоналу; надавати замовнику віддалений доступ до роботи з обліковою програмою виконавця (т.1 а.с.84).

Реальність отримання маркетингових послуг від ТзОВ «Тема-Поділля» стверджується копією: договору про надання маркетингових послуг №11 від 01.01.2010, додаткового договору №1 від 30.12.2011, додаткового договору №2 від 03.01.2012, звітів про надані маркетингові послуги від 21.01.2014, від 28.02.2014, від 31.03.2014, від 30.04.2014, від 31.05.2014, від 30.06.2014, від 31.07.2014, від 31.08.2014, від 30.09.2014, від 31.10.2014, від 30.11.2014, від 31.12.2014, актів надання послуг (т.1 а.с.82 - 109, 157 - 182), які досліджувались судом першої та апеляційної інстанції.

Також, між позивачем та ТзОВ "Тема-Волинь" укладено договір про надання маркетингових послуг №15 від 01.01.2010 відповідно до умов якого замовник (позивач) доручає, а виконавець (ТзОВ "Тема-Поділля") зобов'язується надати послуги з проведення маркетингових досліджень за напрямами: визначення діючих та потенційних конкурентів на відповідному сегменті ринку; загальна характеристика умов роботи конкурентів; ступінь розвитку ринкової інфраструктури; попит на товари, перспективи його розвитку; відомості про потенційних споживачів товарів; можливість, доцільність та ефективність проведення рекламних заходів; аналіз темпів, динаміки та напрямів розвитку конкурентних ринків; прогноз стану кон'юнктури ринку товарів на час дії договору (т.1 а.с.110).

Згідно з додатковим договором №2 від 03.01.2012 виконавець (ТзОВ "Тема-Волинь") також зобов'язується за вказівкою замовника (позивача) на території Хмельницької області організовувати проведення маркетингових заходів із стимулювання збуту товарів; здійснювати контроль за дотриманням вимог щодо розміщення товарів на полицях і додаткових місцях продажу в торговельних мережах покупців; перевірку дотримання рівня рекомендованих цін в торгівельних мережах та роздрібних торгівельних точках; забезпечувати проведення консультування кінцевих споживачів за якісними показниками та перевагами товарів; забезпечувати коректну роботу програмного комплексу SalesWorks для отримання оперативних даних про продажі товарів та підвищення ефективності управління продажами; забезпечувати залучення до роботи з товаром виділеного персоналу; надавати замовнику віддалений доступ до роботи з обліковою програмою виконавця (Т.1 а.с.84).

Реальність отримання маркетингових послуг від ТзОВ "Тема-Волинь" стверджується копіями: договору про надання маркетингових послуг №15 від 01.01.2010, додаткового договору №1 від 30.12.2011, додаткового договору №2 від 03.01.2012, звітів про надані маркетингові послуги від 21.01.2014, від 28.02.2014, від 31.03.2014, від 30.04.2014, від 31.05.2014, від 30.06.2014, від 31.07.2014, від 31.08.2014, від 30.09.2014, від 31.10.2014, від 30.11.2014, від 31.12.2014, актів надання послуг (т.1 а.с.110 - 156), які досліджувались судом першої та апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з наведених звітів про надані маркетингові послуги вбачається, що виконавці (ТзОВ "Тема-Поділля", ТзОВ "Тема-Волинь") надавали замовнику (позивачу) письмовий звіт про надані послуги, в якому, зокрема, вказували, які саме дії (активності) вони проводили у звітному періоді, та як збиралася і передавалася інформація.

Фактичне надання та реальність отримання позивачем маркетингових послуг від ТзОВ "Тема-Поділля", ТзОВ "Тема-Волинь" підтверджується інформацією в друкованому вигляді про маркетингові дослідження в 2014 році, про товарообіг, про продажі, щодо моніторингу цін, щодо здійснення контролю розташування товарів, щодо моніторингу споживчого попиту.

Факт оплати маркетингових послуг, отриманих від ТзОВ "Тема-Поділля", ТзОВ "Тема-Волинь", підтверджується копіями належним чином оформлених платіжних доручень (т.2 а.с.21-61), які досліджувались судом першої та апеляційної інстанції.

п.п.14.1.108 п.14.1 ст.14 ПК України передбачено, що маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Відповідно до п.п.14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

В силу п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.14.1.181 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

В силу п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п.198.3 ст.198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4 ст.198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п.198.5 ст.198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкові накладні виписані зареєстрованими в установленому законом порядку суб'єктами господарювання, платниками податку на додану вартість.

Первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Жодних зауважень щодо їх оформлення податковий орган не пред»являв.

Віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за період, що перевірявся, стверджується копіями податкових накладних, складених ТзОВ "Тема-Поділля", ТзОВ "Тема-Волинь", які внесені в реєстр податкових накладних та задекларованих в податковій звітності у відповідному звітному періоді в складі інших отриманих податкових накладних (т.2 а.с.62-229, т.3 а.с.1-260, т.31 а.с.76-120)

Щодо твердження відповідача щодо відсутності розумних, з точки зору економічної доцільності, підстав для формування позивачем витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за рахунок придбання маркетингових послуг від ТзОВ "Тема-Волинь" та ТзОВ "Тема-Поділля", то судом першої інстанції вірно зазначено, що здійснення позивачем господарських операцій з маркетингу в 2014 році мало наслідком отримання ТзОВ "Тема" доходу від таких операцій у розмірі 17,3 млн.грн., що підтверджується довідкою від 05.09.2016 №01/208 (т.31 а.с.143).

Позивач здійснює свою діяльність відповідно до договорів, укладених ще в 2010 році.

Надані ТзОВ "Тема-Поділля", ТзОВ "Тема-Волинь" послуги, використані позивачем у власній господарській діяльності та привели до отримання ним значного доходу.

В період здійснення господарських операцій ТзОВ "Тема-Поділля", ТзОВ "Тема-Волинь" були включені до ЄДРПОУ та були платниками податку на додану вартість. Докази відсутності статусу платника податку на додану вартість у ТзОВ "Тема-Поділля", ТзОВ "Тема-Волинь" чи анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість у ТзОВ "Тема-Поділля", ТзОВ "Тема-Волинь" податковим органом не надано, як суду першої, так і апеляційної інстанції.

Колегія суддів приймає до уваги твердження представника позивача, що податкові органи в період з 2010 по 2013 роки та в 2015 році не вбачали порушень податкового законодавства при формуванні позивачем витрат на маркетингові послуги, отримані від ТзОВ "Тема-Волинь" та ТзОВ "Тема-Поділля", які виявили у 2014 році, хоча пакет документів, що були предметом перевірки, аналогічний даній перевірці, і таке не спростовано податковим органом.

Таким чином, відповідачем не доведено, а судом першої та апеляційної інстанції не встановлено, що надані позивачем докази не підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій з ТзОВ "Тема-Поділля", ТзОВ "Тема-Волинь", а між позивачем та зазначеними товариствами, не виникли господарські зобов'язання, факт виконання яких підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ч.2 ст.71 КАС України, якою передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016р. по справі №813/1910/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: М.П.Кушнерик

Судді: О.І.Мікула

А.Р.Курилець

Повний текст виготовлено 10.02.17р.