Справа № 681/1545/16-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 681/1545/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Горщар А.Г.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

02 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2016 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області (далі УПФ) у зарахуванні йому до загального трудового стажу для призначення пенсії за віком час роботи засудженого у виправних колоніях; зобов'язати відповідача здійснити зарахування до загального трудового стажу, для призначення пенсії за віком, з часу народження і до досягнення ним пенсійного віку, час роботи засудженого у виправних установах період відбування покарання у виді позбавлення волі: у Дрогобицькій виправній колонії № 40 - з 28 грудня 1981 року по 10 травня 1989 року, у Райківецькій виправній колонії № 78 - з 03 жовтня 1992 року по 10 серпня 1994 року та з 30 січня 1996 року по 25 січня 1997 року, у Ладижинській виправній колонії № 39 - з 12 травня 2000 року по 09 квітня 2003 року; допустити негайне виконання рішення суду.

Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті в порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, та принципом рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що 13 жовтня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, однак УПФ відмовило в призначенні пенсії у зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років, так як періоди відбування покарання у виправних колоніях не зараховано до загального стажу роботи через не проведення відрахувань із заробітної плати за вказані періоди до управління ПФУ.

Як вбачається з довідки, виданої Дрогобицькою виправною колонією № 40, позивач за час відбування покарання у виправній колонії з 28 грудня 1981 року по 10 травня 1989 року отримував доходи, однак відрахування на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за вказаний період не проводилися. Аналогічні довідки, видані Райківецькою виправною колонією № 78 за період з 03 жовтня 1992 року по 10 серпня 1994 року та з 30 січня 1996 року по 25 січня 1997 року, а також Ладижинською виправною колонією № 39 за період з 12 травня 2000 року по 09 квітня 2003 року.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд І інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

За правилами ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Відповідно до частин 2, 4 статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що особи, яким до відбування покарання призначена пенсія, підлягають державному пенсійному забезпеченню на загальних підставах. Час роботи засуджених у період відбування ними покарання у виді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії. Таким чином достатньою та необхідною правовою підставою для зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі є наявність сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата особою страхових внесків протягом такого періоду.

Колегія суддів критично оцінює висновки суду першої інстанції, що в зв'язку з відсутністю підтвердження сплати страхових внесків позивачем у спірний період, відсутні правові підстави для врахування до його загального страхового стажу періоду його відбування покарання в колоніях з 28 грудня 1981 року по 10 травня 1989 року, з 03 жовтня 1992 року по 10 серпня 1994 року, з 30 січня 1996 року по 25 січня 1997 року та з 12 травня 2000 року по 09 квітня 2003 року, зазначаючи наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державну пенсійному страхуванню та за який щомісячно сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Частиною десятою статті 20 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції статті яка діяла у спірний період) передбачено, що в разі, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, а посадові особи, винні в порушення законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на трудову пенсію мають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Неперерахування підприємством за найманих працівників збору на обов'язкове державне пенсійне страхування не є підставою для не включення відповідно періоду роботи до стажу, що дає право на трудову пенсію, оскільки відповідно до статті 62 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що обов'язок сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України покладається саме на підприємство, установу чи організацію а не на їх працівників.

Колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції, щодо застосування до зазначених правовідносин, що мали місце з 1981 року і до 09.04.2003 року, норм Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне забезпечення" який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Щодо зобов'язання зарахувати спірний стаж з часу народження і до досягнення пенсійного віку позивачем, то в цій частині слід відмовити, оскільки ОСОБА_2 саме з такою вимогою не звертався, а приймаючи рішення про зобов'язання зарахувати до стажу періоди роботи під час відбування покарання у виправних колоніях, суд належним чином захищає порушене право.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову управління Пенсійного Фонду України у Полонському районі Хмельницької області від 21.10.2016 року № 4901/02, Протокол № 954 від 21.10.2016 року у зарахуванні ОСОБА_2 до загального трудового стажу для призначення пенсії за віком час роботи засудженого у виправних установах: 1. Дрогобицькій виправній колонії № 40 з 28.12.1981 року по 10.05.1989 року; 2. Райківецькій виправній колонії № 78 з 03.10.1992 року по 10.08.1994 року та з 30.01.1996 року по 25.01.1997 року; 3. Ладижинській виправній колонії № 39 з 12.05.2000 року по 09.04.2003 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Полонському районі Хмельницької області здійснити зарахування ОСОБА_2 до загального стажу, для призначення пенсії за віком час роботи засудженого у виправних установах у період відбування покарання у виді позбавлення волі: 1. Дрогобицькій виправній колонії № 40 з 28.12.1981 року по 10.05.1989 року; 2. Райківецькій виправній колонії № 78 з 03.10.1992 року по 10.08.1994 року та з 30.01.1996 року по 25.01.1997 року; 3. Ладижинській виправній колонії № 39 з 12.05.2000 року по 09.04.2003 року.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 лютого 2017 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Загороднюк А.Г.