Справа № 334/10346/15-а
Суддя: Ісаков Д. О.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 19.01.2016
Провадження № 2-а/334/50/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Ісакова Д.О.

при секретарі Воронцовій І.В.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі про визнання дії неправомірними та зобовязання призначити та нарахувати щомісячне довічне грошове утримання

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя звернулася ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі про визнання дії неправомірними та зобов'язання Управління пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Запоріжжя призначити та нарахувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання з 28 листопада 2015 року в розмірі 90% заробітку працюючого судді без обмеження граничного розміру за даними довідки про суддівську винагороду, виданої Апеляційним судом Запорізької області 27 листопада 2015 року, та виплатити заборгованість, що виникла, з урахуванням раніше виплаченої пенсії за віком.

В позові позивачка вказала, що з 17 лютого 1987 року вона працювала суддею, заступником Голови Ленінського районного суду м. Запоріжжя, а з 10 квітня 2000 року на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області.

У відповідності до Закону України "Про статус суддів" 1993 року, № 8, з 20 лютого 2007 року позивачка отримувала щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі 80 % своєї заробітної плати, розмір якого згідно того ж Закону збільшувався відповідно до збільшення стажу роботи на вказаній посаді.

На підставі Закону України "Про судоустрій та статус суддів", прийнятого 07.07.2010 року, № 2453-УІ, ст. 138 якого зі змінами, внесеними Законом України від 08.07.2011 року, № 3668-УІ, передбачена можливість сплачування судді довічного грошового утримання лише після виходу у відставку. Проте, виплата довічного грошового утримання з 01 серпня 2011 року була припинена, на день припинення виплати розмір цього довічного грошового утримання складав 88% від грошового утримання працюючого судді.

В березні 2014 року, тобто, в період дії вищевказаного Закону "Про судоустрій та статус суддів", позивачка звернулася до ОСОБА_3 юстиції з заявою про звільнення у відставку, яка була отримана ОСОБА_3 юстиції 24 березня 2014 року, але в порушення ч.З ст. 109 того ж Закону ОСОБА_3 юстиції протягом місяця з дня її надходження не внесла подання про звільнення у відставку до Верховної ОСОБА_3 України.

Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 12 листопада 2015 року № 788, згідно заяви, позивачка була звільнена з посади судді Апеляційного суду Запорізької області в зв'язку з виходом у відставку, на підставі цього рішення головою Апеляційного суду Запорізької області був виданий наказ від 25 листопада 2015 року, № 149-к, про звільнення та виключення зі штату суду 27 листопада 2015 року в зв'язку з виходом у відставку. Таким чином, загальний стаж роботи на посаді судді місцевого та Апеляційного судів Запорізької області на день звільнення складає 28 років 09 місяців 07 днів.

01 грудня 2015 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення їй довічного грошового утримання судді у відставці, але відповідач відмовив у задоволенні заяви.

Вважаючи відмову відповідача у призначенні довічного грошового утримання судді у відставці необгрунтованою, а дії Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя протиправними, ОСОБА_2 звернулася до суду.

У судове засідання позивачка не зявилася, надала суду заяву про слухання справи за її відсутністю на підставі наданих нею документів.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що ОСОБА_2 з 14.07.2010 року отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», станом на 01.04.2015 року працювала на посаді судді апеляційного суду Запорізької області, яка давала право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, законами України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», тому з 01.04.2015 року позивачу призупинено виплату пенсії.

01.12.2015 року ОСОБА_2 звернулась до управління з особистою заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, надавши трудову книжку, згідно записів якої позивача з 27.11.2015 року виключено зі складу суддів апеляційного суду Запорізької області у зв'язку з поданням заяви у відставку.

З 28.11.2015 року ОСОБА_2 поновлено виплату пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» були внесені зміни, зокрема, до ст. 141 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Відповідно до ч. З ст. 141 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Згідно абз. 6 ч. 5 ст. 141 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Дані зміни до ст. 141 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" на момент звернення позивача з заявою до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом не визнані у встановлено законом порядку неконституційними.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, «Про судоустрій і статус суддів».

У зв'язку з викладеним, Рішенням №86 від 02.12.2015 року Робочої групи з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного забезпечення управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Запоріжжя було відмовлено ОСОБА_2 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

На підставі вищевикладеного, представник відповідача просив відмовити позивачу у позові у повному обсязі у звязку з безпідставністю вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 з 17 лютого 1987 року працювала суддею, заступником Голови Ленінського районного суду м. Запоріжжя, а з 10 квітня 2000 року на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області.

В березні 2014 року, тобто, в період дії вищевказаного Закону "Про судоустрій та статус суддів", позивачка звернулася до ОСОБА_3 юстиції з заявою про звільнення у відставку, яка

була отримана ОСОБА_3 юстиції 24 березня 2014 року, але в порушення ч.З ст. 109 того ж Закону ОСОБА_3 юстиції протягом місяця з дня її надходження не внесла подання про звільнення у відставку до Верховної ОСОБА_3 України.

Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 12 листопада 2015 року № 788, згідно заяви, позивачка була звільнена з посади судді Апеляційного суду Запорізької області в зв'язку з виходом у відставку, на підставі цього рішення головою Апеляційного суду Запорізької області був виданий наказ від 25 листопада 2015 року, № 149-к, про звільнення та виключення зі штату суду 27 листопада 2015 року в зв'язку з виходом у відставку. Таким чином, загальний стаж роботи на посаді судді місцевого та Апеляційного судів Запорізької області на день звільнення складає 28 років 09 місяців 07 днів.

Згідно ч.З ст. 138 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року, № 3-рп/2013, яким зміни в ч.3 ст. 138 зазначеного Закону щодо зниження розміру довічного грошового утримання судді до 80%, які були внесені Законом України № 3668-VI від 08.07.2011 року, визнані такими, що суперечать Конституції України, я за моїм стажем роботи судді маю право на призначення мені довічного грошового утримання в максимальному розмірі, тобто, в розмірі 90 % від суддівської винагороди працюючого судді.

На час подання ОСОБА_2 заяви про відставку до ОСОБА_3 юстиції діяв Закон України №2453- VI 07.07.2010 року «Про судоустрій та статус суддів», яким були передбачені умови нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці .

За цей час в Закон України «Про судоустрій та статус суддів» внесені зміни. Законом України від 12 лютого2015 року № 2453-VI в редакції Закону № 192-VIII передбачена незалежність судді, яка забезпечена, в тому числі, належним матеріальним та соціальним її забезпеченням. Гарантовано, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів ( ст. 48). Крім того, відповідно до ч.І ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі.

В цьому Законі також гарантією незалежності суддів передбачено інститут відставки судді та право на отримання щомісячного довічного грошового утримання після звільнення з посади. Цим же законом передбачений розмір щомісячного грошового утримання у розмірі від 80 до 90 % від заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання ( частини 2 та 3 ст. 141).

Між тим, приписом пункту 5 розділу 111 «Прикінцевих положень» Законом України № 213 -VIII від 02.03. 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 1-го червня 2015 року пенсії/довічне грошове утримання/, які передбачені Законом України № 2453-У1 від 12.02.2015 року « Про судоустрій та статус суддів», скасовані.

Однак, скасувавши виплату довічного грошового утримання суддів у відставці, вказаний закон в той же час не скасував положення ст. 141 спеціального Закону України « Про судоустрій та статус суддів» від 12.02.2015 року № 2453 -VI в редакції Закону № 192 - VIII, частиною другою якої передбачено щомісячне довічне грошове утримання для судді у відставці.

Вказаним законом №213- VIII від 02.03.2015 року лише змінено частину З ст. 141 Закону України № 245 З-У 1 "Про судоустрій та статус суддів" в редакції від 12.02.2015 року, та встановлено, що судді у відставці мають право на щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 60 відсотків від грошового утримання відповідно заробітної плати працюючого судді.

З правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 3 липня 2015 року у Конституційному поданні щодо невідповідності деяких положень Закону України №192-УІ11 від 02.03.2015 року Конституції України в частині скасування щомісячного довічного грошового утримання судді з 1-го червня 2015 року, викладених у прикінцевих положеннях цього закону, вбачається наступне.

Законодавча зміна щодо визначення правого та матеріально-соціального захисту судді повинна бути визначена у спеціальному законі, яким є Закон України «Про судоустрій та статус суддів», тобто, при вирішенні питання про наявність права на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання діють норми вказаного закону, а не інші нормативні акти.

На думку вказаного Пленуму Верховного Суду України вбачається, що Закон України №213-VIII складається з двох частин : перша - основна змістова частина, що містить норми права, які мають бути інтегровані у відповідні законодавчі акти, тобто у спеціальний закон « Про судоустрій та статус суддів» № 2453- VI від 12.02. 2015 року; друга - прикінцеві положення, які відповідають за процесуальний механізм імплементації першої основної складової.

Однак імплементацію першої частин вказаного закону щодо скасування права судді на відставку та отримання довічного грошового утримання по час подання заяви відповідачу про призначення щомісячного довічного грошового утримання та позовної заяви діючим законодавством не здійснено.

Таким чином, при розгляді заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідач повинен був керуватися ст. 141 спеціального закону № 2453 -VI , який не втратив чинності у відношенні суддів у відставці по цей час в частині права судді на відставку та призначення йому довічного грошового утримання.

Доводи Пленуму Верховного Суду України в цій частини узгоджуються з неодноразовими висновками Конституційного Суду України про те, що закони, які значно звужують соціально-матеріальне становище судді, у тому числі судді у відставці, є неконституційними, в зв'язку з чим не можуть бути застосовані при розгляді спорів у судах загальної юрисдикції.

Зміни в ч. З ст. 138 Закону України № 2453 - VI "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07. 2010 року, якими на підставі Закону України від 27.03. 2014 року «Про запобігання катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» розмір щомісячного довічного грошового утримання зменшено до 70 відсотків від заробітку відповідно працюючого судді, набрали чинності тільки з 1-ого травня 2014 року, тобто, вже після подання позивачем заяви про звільнення. Тому вказані зміни не підлягають застосуванню при призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання, оскільки погіршують права заявника і на підставі ст. 58 Конституції України та не мають зворотної дії в часі.

При призначенні щомісячного довічного грошового утримання відповідач

повинен також врахувати, що Рішенням Конституційного Суду України № 3- рп/2013 від 3 червня 2013 року визнані неконституційними частина третя та трете речення частини п'ятої ст. 138, внесені у вказану статтю Закону України № 2453 Законом від 08.07.2011 року, які передбачали розмір нарахування щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотків заробітної плати відповідно працюючого судді та обмеження граничного розміру довічного утримання 10-ма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, втратили чинність та є нікчемними.

Тому, суд вважає, що призначене щомісячне довічне грошове утримання повинно відповідати вимогам ст. 138 Закону України № 2453 - VI «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року, яка була чинною до внесення в неї вказаних змін та передбачала розмір щомісячного грошового утримання до 90 відсотків без обмеження їх граничного розміру.

Викладене свідчить, що позивачу повинно бути призначено та нараховано щомісячне довічне грошове утримання з урахуванням стажу в якості судді більш, як 25 років, у розмірі 90 відсотків від заробітної плати працюючого судді на підставі довідки від 27.11.2015 року Апеляційного суду Запорізької області про розмір суддівської винагороди для обчислювання щомісячного довічного грошового утримання ( всього у розмірі 25 768,60 грн.) без встановленого граничного розміру, з 28 листопада 2015 року.

Застосування інших законів та підзаконних актів в частині призначення та нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, які погіршують права судді на час отримання та розмір щомісячного довічного грошового утримання, суперечить вище викладеному, а також Конституційному принципу верховенства права при розгляді даного судового спору.

Системний аналіз ст.ст. 8, 19, 22, 55, 58 Конституції України, ст.8КАСУ, положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дають суду підстави для висновків, що положення п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 р. № 213 по відношенню до цих правовідносин зворотної сили не мають і не можуть бути застосовані до позивачки.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату судді у відставці ОСОБА_2 з 28.11.2015 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % грошового утримання судді Апеляційного суду у Запорізькій області.

Відповідно до ч.1 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Зважаючи на вказане, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат по оплаті судового збору є обґрунтованими, тому на користь позивача з Державного бюджету України має бути стягнутий сплачений позивачем судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст 8, 19, 22, 55, 58 Конституції України ст.ст. 2, 9, 11, 71, 87,94, 159, 162, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 138 Закону України № 2453 - VI « Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі про визнання дії неправомірними та зобовязання призначити та нарахувати щомісячне довічне грошове утримання задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Запоріжжя призначити та нарахувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання з 28 листопада 2015 року в розмірі 90% заробітку працюючого судді без обмеження граничного розміру за даними довідки про суддівську винагороду, виданої Апеляційним судом Запорізької області 27 листопада 2015 року, та виплатити заборгованість, що виникла, з урахуванням раніше виплаченої пенсії за віком.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя: Ісаков Д. О.