Справа № 640/322/17
Суддя: Бородіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/322/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017 Суддя Київського районного суду м.Харкова, розглянувши в м.Харкові у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Київському районі м.Харкова про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся у суд з позовом до відповідача, УПФУ в Київському районі м.Харкова, про визнання протиправними дії та зобов'язання здійснювати нарахування та виплату пенсії.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що йому була з 01.07.2016 року призначена пенсія за віком, однак відповідач пенсію йому не нараховує та не виплачує. Він звернувся із відповідною заявою до відповідача, однак у нарахуванні та виплаті пенсії йому було відмовлено, враховуючи, що він працює на посаді судді, тоді як за діючим законодавством працюючим суддям нарахування та виплата пенсій тимчасова зупинена.

Відповідач позов не визнав, подав письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Cуд вважає за можливе розглянути справу з урахуванням положень ст.183-2 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, позивач є суддею Харківського апеляційного адміністративного суду. 01.07.2016р. йому було призначено пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування », яка відповідачем фактично не виплачується.

Позивач звернувся із письмовою заявою про нарахування та виплату йому пенсії, однак йому було відмовлено.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. №213-VIII абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-VI було викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", «;Про державну службу",«Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цієї статті, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність".

Аналогічні зміни було внесено до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону №213-VІІІ порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширювався на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Згідно п. 1 Прикінцевих положень Закону№213-VІІІ цей Закон набрав чинності з 1 квітня 2015 року.

З 01.01.2016 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. №911-VІІІ, яким було продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.

Частиною 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV (зі змінами, внесеними Законом України №911-VIII, які набрали чинності з 01.01.2016 р.) було передбачено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, статтею 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Пунктом 5 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. №213-VIII було передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/довічне грошове утримання призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Однак, 08.06.2016 р. Конституційним Судом України прийнято рішення №4-рп/2016 (справа №1-8/2016), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. №213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. N2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. №213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 р. №911-VIII;

- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. N213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Таким чином, рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. №4-рп/2016 було визнано неконституційною заборону виплати з 01.04.2015 р. і з 01.01.2016 р. пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі на посаді судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, у вказаному рішенні Конституційним Судом України визначено зазначені нормативно-правові акти як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Відтак, Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. N4-рп/2016 в частині визнання неконституційними положень вказаного законодавства підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли після 08 червня 2016 року та зворотної сили не має.

Отже, позивач продовжуючи працювати на посаді судді з 01.07.2016 р. отримав право на нарахування та виплати пенсії, призначеної на загальних підставах.

Поряд із цим, суд враховує положення ст. 126 Конституції України, згідно якої до основоположних принципів здійснення правосуддя в Україні віднесено принципи незалежності та недоторканності суддів.

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у рішенні по справі про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007 р. №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, від 24.06.1999 р. №6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20.03.2002 р. №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 р. №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004 р. №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 р. №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошував, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, зокрема зменшення розміру довічного щомісячного грошового утримання суддів, що пов'язано із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності.

Однак, суд звертає увагу на те, що пенсія позивачу була призначена відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто на загальних підставах, за віком, а не як гарантія, яка обумовлена статусом судді. За таких обставин, звуження прав і свобод позивача як судді, що пов'язане із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності, не відбулось.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів законність своїх дій, трактування відповідача рішення Конституційного суду від 08.06.2016 р. №4-рп/2016, що воно не стосується позивача, є безпідставним.

Враховуючи поновлення позивачу строку на подання до суду даного позову, права позивача підлягають захисту з 01.07.2016р.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 183-2 КАС України, суд,-

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дії УПФУ в Київському районі м.Харкова щодо відмови в нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2016 року.

Зобов'язати УПФУ в Київському районі м.Харкова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, призначену за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 липня 2016 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Бородіна Н.М.