Справа № 826/12645/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

07 лютого 2017 року № 826/12645/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" в особі Дирекції "Автотранспошта" Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта",

до відповідача Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Українське державне підприємство поштового зв`язку "Укрпошта" в особі Дирекції "Автотранспошта" Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 105, починаючи з березня 2015 року подавав передбачені порядком Звіти про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, що були призвані на строкову військову службу, на військову службу за призовом під час мобілізації в період з 18.03.2014. В результаті отримання звітів відповідачем здійснено тільки часткове відшкодування позивачі фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації у 2015 році та повністю відмовлено у компенсації за 2014 рік. Тобто, на думку позивача, відповідачем вчинено бездіяльність стосовно Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" в особі Дирекції "Автотранспошта" Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта", яка полягає в тому, що відповідачем не відшкодовані кошти передбачені на компенсацію середньої заробітної плати працівникам призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період за 2014 рік.

В той же час, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з тих підстав, що відповідно до п. 1 Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівникам, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 04.03.2015 № 105, відповідно до якого виплата компенсації проводиться за рахунок коштів передбачених у Державному бюджеті України за бюджетною програмою 2501350 "Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період". В той же час, представник відповідача зазначив, що у зв`язку із тим, що у Державному бюджеті України на 2014 рік така програма не була передбачена, кредиторська заборгованість не визначалась і не реєструвалася в органах Державного казначейства України, тому компенсувати витрати 2014 року за рахунок програми передбаченої на 2015 рік, в період з 04.03.2015 по 03.11.2015 не було можливості, а тому в діях відповідача відсутня будь-яка бездіяльність стосовно позивача.

Суд керуючись нормами Кодексу адміністративного судочинства України розглянув справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з`ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:
Постановою Кабінету міністрів України від 04.03.2015 № 105 затверджено Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівникам, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом. (далі - Порядок № 105)

На виконання порядку № 105, позивач починаючи з березня 2015 року подавав звіти про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, що були призвані на строкову військову службу, на військову службу за призовом під час мобілізації в період з 18.03.2014.

Разом з тим, позивач наголошує увагу на тому, що відповідно до поданих звітів відповідач відшкодував кошти частково за 2015 рік, а саме позивачу повністю відмовлено у відшкодуванні фактичних витрат на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, що були призвані на строкову військову службу, на військову службу за призовом під час мобілізації, що були призвані у2014 році.

На запит позивача від 23.09.2015 № 240 від відповідача надійшла відповідь, щодо відшкодування середнього заробітку працівників призваних на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період за березень-грудень 2014 року згідно поданих позивачем звітів за формою 1, відповідача повідомив, що оскільки в Державному бюджеті України на 2014 рік не передбачені кошти для фінансування даної програми, компенсація здійснюється в першу чергу за 2015 рік з посиланням на лист-роз`яснення Міністерства соціальної політики України, в якому зазначено, зокрема, що Мінсоцполітики опрацьовано питання можливості здійснення компенсації витрат за 2014 рік.

Тобто відповідачем зазначено, що у 2015 році компенсувати витрати підприємствам, установам та організаціям за 2014 рік за рахунок бюджетної програми 2501350 "Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період" немає можливості.

У зв`язку із неотриманням відшкодування грошових сум, зазначених у наданих позивачем відповідачу звітах за додатком 1, позивачем було додатково до звітів підготовлено та надано відповідачу у 2015 році зведені відомості - розрахунки фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівникам призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які на час призову працювали в дирекції "Автотранспошта" УДППЗ "Укрпошта". До даних зведених відомостей-розрахунків були включені компенсаційні виплати, що відповідно до ст. 119 КЗпП України та згідно постноаив № 105 підлягають відшкодуванню підприємству, але не були відшкодовані позивачу відповідачем протягом 2015 року:

- за період з березня по грудень 2014 року 161 942, 08 грн.,

- за період з серпня по грудень 2015 43 131,03 грн.,

- за грудень 2015 21 487,12 грн.

Вищезазначені розрахунки були повернуті позивачу 04.01.2016 та 01.03.2016 з приміткою, що на звітну дату фінансування по програмі 2501350 в Державному бюджеті на 2016 рік не передбачено.

Загальна сума не відшкодованих на даний час позивачу виплат в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації за період х 18.03.2014 по грудень 2015 року становить 226 560, 23 грн.

Разом з тим, вважаючи відмову у відшкодуванні коштів компенсації середньої плати працівникам призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у розмірі 226 560,23 грн. протиправною, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представника відповідача та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень встановлені критерії, дотримання яких перевіряються судом в порядку адміністративного судочинства, зокрема, щодо прийняття (вчинення) рішень, дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч.ч. 3 та 4 статті 119 Кодексу законів про працю України передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаних положень Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №105 затверджено Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом (далі Порядок №105).

Згідно з п. 4 Порядку №105, для отримання компенсації з бюджету середнього заробітку підприємства, установи та організації подають щомісяця до 15 числа органові соціального захисту населення звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 1, погоджені районним (міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов працівників на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа структурному підрозділу соціального захисту населення копій зазначених звітів, а також зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 2.

Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.

При цьому, у відповідності до п. 2 Порядку №105, головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики.

Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є: Міністерство соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - структурні підрозділи соціального захисту населення); структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім мм. Києва та Севастополя) рад (далі - органи соціального захисту населення).

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення, яким зокрема є Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, за результатами отримання від підприємств, установ та організацій звітів про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам подають до Мінсоцполітики відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.

Таким чином, саме Міністерством соціальної політики України, як головним розпорядником таких коштів, за результатами розгляду відомостей про загальний обсяг фактичних витрат на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам приймається рішення (вчиняється акт волевиявлення) стосовно спрямування органам соціального захисту населення бюджетних коштів для їх подальшого перерахунку підприємствам, установам та організаціям.

У той же час, як вбачається із роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 19.06.2015 № 780/13/84-15 Міністерством соціальної політики України разом із Мінфіном та Мін`юстом на виконання доручення Віце-прем`єр-міністра України - Міністра культури України Кириленка В.А. від 02.04.2015 № 13603/1/1-15 опрацьовано питання можливості здійснення компенсації витрат за 2014 рік підприємствам, установам, організаціям на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період згідно з вимогами ст. 119 Кодексу законів про працю.

У вказаному вище листі висвітлено наступне, у Державному бюджеті України на 2015 рік видатки на виплату таких компенсацій передбачені за бюджетною програмою 2501350 "Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період" із обсягом асигнувань 1,79 млрд. грн.

А також зазначено, що відповідно до вимог Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, яке встановлюється законом про Державний бюджет України, а розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік органами Казначейства України.

У зазначеному вище листі викладено, що Законом України "Про державний бюджет за 2014 рік" бюджетне призначення на компенсацію витрат підприємствам, установам, організаціям на виплату середнього заробітку мобілізованим працівникам не було встановлено, тобто у 2015 році компенсувати витрати підприємствам, установам, організаціям а 2014 рік за рахунок бюджетної програми 2501350 немає можливості.

Натомість, суд звертає увагу, що підстави для безпосереднього перерахунку запитуваних грошових коштів в Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації також відсутні, оскільки надходження таких коштів забезпечується Міністерством соціальної політики України, саме яким, як вбачається з матеріалів справи, і не погоджено надходження таких коштів з подальшим перерахунком позивачу.

При цьому, дії Міністерства соціальної політики України у межах спірних правовідносин не є предметом розгляду у даній адміністративній справі, а тому судом не надається оцінка останнім.

Разом з тим, суд зазначає, що Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації діяло в межах наданої компетенції, оскільки останнє не розпоряджається бюджетними коштами, оскільки саме Міністерством соціальної політики не погоджено надходження коштів.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз (ч. 2).

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163, п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити Українському державному підприємству поштового зв`язку "Укрпошта" в особі Дирекції "Автотранспошта" Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" у задоволенні позову.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська