Справа № 826/15273/16
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Кузьмишина О.М., Пилипенко О.Є.

При секретарі судового засідання: Кравченко Л.А.

За участі представників:

позивача: Анісімова О.А.;

відповідача: Коханчук Г.В.;

третьої особи: Гуленко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» Шевченка Андрія Миколайовича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.16р. у справі №826/15273/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ексельсіор» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Банк «ЮНІСОН» Шевченка Андрія Миколайовича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування наказу

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Уповноваженої особи Фонду від 27.09.16р. №276 про визнання нікчемним договору відступлення права вимоги від 27.04.16р. б/н, укладеного між ПАТ «Банк «Юнісон» та ТОВ «КУА «Ексельсіор» відносно кредитного договору від 27.09.13р. №24.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.16р. адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про закриття провадження у справі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що прийняте ним рішення відповідає вимогам Закону, оскільки укладений між позивачем та банком договір про відступлення права вимоги є нікчемним з підстав передбачених п.4 ч.2 ст. 37, ст. 38 Закону № 4452-VI.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, тоді як постанова суду першої інстанції підлягає зміні (в частині розподілу судових витрат), виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, між ПАТ «Банк «Юнісон» та ПАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» було укладено кредитний договір від 27.09.13р. №27, згідно умов якого банк надає позичальнику кредит у формі відкличної кредитної лінії, що поновлюється у розмірі, на строк та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кошти одержані в рахунок кредитної лінії, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

27.04.16р. між ПАТ «Банк «Юнісон» (первісним кредитором) та позивачем (новим кредитором) було укладено договір відступлення права вимоги №б/н, згідно умов якого первісний кредитор передає (відступає) на користь нового кредитора, а новий кредитор набуває у повному обсязі право вимоги до боржника за кредитним договором, визначеним у п.1.1 цього договору (для уникнення сумнівів за даним договором права вимоги не забезпечені будь-якими договорами забезпечення).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28.04.16р. №300/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.04.16р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Юнісон» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Юнісон» та призначено уповноваженою особою Фонду начальника відділу запровадження планів врегулювання неплатоспроможності банків департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Шевченка Андрія Миколайовича строком на один місяць з 28.04.16р. по 27.05.16р. включно.

В подальшому рішеннями Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.06.16р. №1051, від 12.09.16р. №1779 та від 20.10.16р. №2187 було продовжено повноваження Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Юнісон» Шевченка Андрія Миколайовича.

У зв'язку з переходом повноважень органів управління банку до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Юнісон» Шевченка Андрія Миколайовича, позивач 15.09.16р. звернувся до відповідача з листом, у якому повідомив про відступлення права вимоги та просив вчинити дії для документального оформлення переходу прав первісного кредитора до ТОВ «КУА «Ексельсіор».

У відповідь на вказаний лист, відповідач повідомив про те, що договір права вимоги від 27.04.16р. відсутній у банку.

Листом від 26.09.16р. №26-09/2016-2 позивач направив відповідачу копію договору відступлення права вимоги №б/н від 27.04.16р.

У цей час, відповідачем прийнято наказ від 22.09.16р. №265 про організаційні заходи щодо перевірки договору відступлення права вимоги №б/н від 27.04.16р., укладеного між позивачем та ПАТ «Банк «Юнісон».

За результатами перевірки, відповідачем прийнято наказ від 27.09.16р. №276, яким визнано договір про відступлення права вимоги №б/н від 27.04.16р. нікчемним з підстав передбачених п.4 ч.2 ст. 37, ст. 38 Закону № 4452-VI.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про нікчемність правочину необґрунтоване та протиправне, порушує право позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.12р. № 4452-VI (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі Закон № 4452-VI).

За змістом п.17 ч.1 ст. 2, ч.ч.1,2 ст. 3, ч.1 ст. 34, ч.8 ст. 36, ч.1 ст. 54 Закону № 4452-VI, уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії з забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Рішення, що приймаються відповідно до Закону № 4452-VI Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції передбачені цим Законом, у т.ч. у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Наведене свідчить про те, що функції Фонду та уповноваженої особи пов'язані із здійсненням владних управлінських повноважень.

У свою чергу, згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є, зокрема, будь-який суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Враховуючи викладене, Фонд, Уповноважена особа Фонду є суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

У свою чергу, згідно з пунктом першим частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Отже, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно - правовими та підлягають вирішенню за правилами КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.13р. №8, а також в інформаційному листі №992/11/14-14 від 25.07.14р.

Викладене спростовує доводи апелянта та третьої особи про те, що спір не є публічно-правовим.

Так, відповідно до ст. 34 Закону № 4452-VI, Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Згідно ст. 36 Закону № 4452-VI, з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів, бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть від Закону № 4452-VI повідальність відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 38 Закону № 4452-VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За змістом частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 37 Закону № 4452-VI передбачено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Загальне поняття нікчемності правочинів наведено в статті 228 Цивільного кодексу України, за змістом частини першої якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Отже, за Законом № 4452-VI уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

Разом з тим, за змістом наведених норм, дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням нового кредитора про дійсність правочину.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, договір про відступлення права вимоги №б/н від 27.04.16р. визнано нікчемним з підстав передбачених п.4 ч.2 ст. 37, ст. 38 Закону № 4452-VI.

Поряд з цим, ані акт Комісії щодо перевірки правочину від 27.09.16р., ані наказ Уповноваженої особи №276 від 27.09.16р. не містить деталізації обставин, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, а лише містить норми Закону № 4452-VI.

Як пояснив апелянт, підставою для визнання правочину нікчемним слугував висновок Уповноваженої особи про те, що банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Тобто, вартість ціни відступлення права вимоги є меншою аніж заборгованість позичальника перед банком на момент укладення правочину (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись субґєктом владних повноважень при прийнятті ними рішень та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень (ст.2 КАС України), є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого субґєкт владних повноважень зобовґязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення субґєкта вланих повноважень має прийматися обгрунтовано, тобто у урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Критерій обґрунтованості рішення або дії вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Встановлення невідповідності дій та рішень суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.

Відсутність у рішенні мотивів його прийняття, ненаведення у рішенні обставин, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, а лише норм Закону № 4452-VI, порушує право позивача.

Так, згідно ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Надані під час розгляду справи пояснення відповідача щодо обставин, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину не беруться колегією суддів до уваги, з огляду на те, що такі обставини не слугували підставою для оспорюваного наказу щодо визнання правочину нікчемним.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення відповідача щодо визнання договору відступлення права вимоги нікчемним.

Висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані.

Разом з тим, як з'ясовано судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції при вирішенні питання розподілу судових витрат припустився помилки, стягнувши понесені позивачем судові витрати за рахунок третьої особи, а не відповідача у справі - суб'єкта владних повноважень - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» Шевченка Андрія Миколайовича.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п.1 ч 1 ст.201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 2, 201 ч. 1 п. 1 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду, якщо суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 94, 195, 196, 198, 201, 205, 207 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» Шевченка Андрія Миколайовича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.16р. у справі №826/15273/16 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.16р. у справі №826/15273/16 змінити шляхом викладення ч. 3 її резолютивної частини наступного змісту: стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ексельсіор» (поштова адреса: 01601, площа Спортивна, 1-А, ) судові витрати у розмірі 1 378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» Шевченка Андрія Миколайовича (01004, м. Київ, вул. Антоновича, 26/26, оф. 13-16).

У решті - постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.16р. у справі №826/15273/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.

Повний текс ухвали складений: 09.02.17

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.