Справа № 335/11895/16-а(2-а/335/442/2016)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2017 рокусправа № 335/11895/16-а(2-а/335/442/2016)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Вознесенівському районі м.Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06 грудня 2016 року у справі №335/11895/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Вознесенівському районі м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 31.10.2016 року звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Вознесенівському районі м.Запоріжжя, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до ст.26, ч.2, ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2013, 2014, 2015 рр.;

- зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 22.08.2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Вознесенівському районі міста Запоріжжя, щодо відмови у призначення пенсії ОСОБА_1 за віком у відповідності до ч.2 ст.40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, за (2013-2015 роки.) протиправними.

Зобов'язано управління Пенсійного Фонду України в Вознесенівському районі м.Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 22 серпня 2016 року відповідно до ч.2 ст.40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від позивача до суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Постанова суду першої інстанції про відмову в задоволенні частини позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядається.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.08.2005 року перебуває на обліку в УПФУ в Вознесенівському районі м.Запоріжжя та отримує пенсію зі зниженням пенсійного віку, призначену на пільгових умовах, по Списку №2 у відповідності до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Після призначення пенсії ОСОБА_1 продовжував працювати (а.с.8-11).

22.08.2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Вознесенівському районі м.Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередні роки, що передують зверненню з заявою про призначення пенсії (а.с.12).

Пенсійний орган листом № 244/3-9 від 08.09.2016 року відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії, зазначаючи, що позивачеві первинно вже було призначено пенсію за віком (Список №2) із зменшенням пенсійного віку згідно п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Пенсію розраховано відповідно до статей 24, 25, 26, 27 та 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із страхового стажу 49 років 8 місяців 4 дні, в т.ч. за списком №2 - 27 років 4 місяці 4 дні та середньомісячного заробітку 3498,63 грн. (середня заробітна плата за 2007 рік - 1197,91 грн. х 2,92061 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати), визначеного за період роботи з 01.07.1995 по 31.07.2009 (а.с.13).

Не погодившись з такими діями Управління Пенсійного фонду України в Вознесенівському районі м.Запоріжжя, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що на момент призначення ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку призначену на пільгових умовах, по Списку №2, позивач не мав права на жодний інший вид пенсійного забезпечення. Пенсія позивачу за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в 2005 році жодним чином не могла бути призначена, оскільки позивачем не було досягнуто загального пенсійного віку. Станом на день звернення з заявою про призначення пенсії за віком позивач повністю відповідав вимогам, встановленим ст.26 Закону №1058. Реалізація права позивача на пенсію на підставі Закону №1058 проводиться вперше.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Станом на час призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах (зі зниженням пенсійного віку) пенсійне забезпечення громадян здійснювалось відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, з 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі по тексту - Закон №1058).

Пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону встановлено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2 призначаються за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за умови досягнення пенсійного віку та за наявності пільгового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч.1, 2 ст.45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону №1058 відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до п.«а» ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 10 Закону №1058 та ст.6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У відповідності до ч.3 ст.45 Закону № 1058 державне переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу наведених норм вбачається, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені ст.9 Закону №1058 .

Приписами ст.26 Закону № 1058 визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.08.2005 року здійснено відповідачем згідно з приписами наведених вище правових норм та у відповідності до п.2 розділу ХVПрикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у відповідності до якого пільгові пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, позивачу з 01.08.2005 року вже було призначено первинно пенсію за віком довічно відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та в подальшому здійснювався перерахунок згідно положень цього ж Закону.

Повторне призначення пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законодавцем не передбачено, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що оскільки позивачу у 2009 році вже було призначено пенсію за віком (на пільгових умовах), повторна заява про призначення цього ж виду пенсії, хоч і на загальних підставах з 22 серпня 2016 року, є необґрунтованою.

Твердження позивача, що в даному випадку він не звертався до відповідача з заявою про переведення з одного виду пенсії на іншій, а вперше просив призначити пенсію за іншим Законом, а саме: Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», внаслідок чого повинен бути врахований показник середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, відповідно до ч.2 ст.40 Закону № 1058 в редакції станом на момент звернення з відповідною заявою від 22.08.2016 року, є помилковим.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України №21-612а14 від 31.03.2015 року, оскільки предметом спору в зазначеній справі було переведення з пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії за віком, ніж Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Вознесенівському районі м. Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06 грудня 2016 року у справі №335/11895/16-а задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06 грудня 2016 року у справі №335/11895/16-а скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Вознесенівському районі м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак