Справа № 804/4931/16
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2017 рокусправа № 804/4931/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

за участю представників:

позивача: - не зявився

відповідача: - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року

у справі № 804/4931/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

до Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулося до суду з позовом до Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 06.07.2016 №2268-17.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Законом України від 23.02.2012 № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норми якого, з огляду на введення у Банку тимчасової адміністрації, для спірних правовідносин є пріоритетними по відношенню до норм інших нормативно-правових актів, передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку. Під час винесення оскаржуваної податкової вимоги відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2016 адміністративний позов задоволено.

Постанову суду мотивовано тим, що спірну податкову вимогу винесено відповідачем помилково, оскільки, хоча і матеріалами справи підтверджується наявність у позивача податкового боргу на момент складання спірної вимоги, проте, Податковий кодексу України прямо виключає застосування до банку, що знаходиться в процедурі тимчасової адміністрації або ліквідації, питань (процедур) погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з такого банку, а прийняття рішення про направлення податкової вимоги та її складання є складовою частиною процедури погашення податкового боргу та примусового його стягнення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідач зазначає, що спірна податкова вимога сформована на виконання положень ст.59 Податкового кодексу України з огляду на наявність у позивача податкового боргу у розмірі 640,51 грн., який виник внаслідок несплати податкових зобовязань, самостійно задекларованих у податковій декларації з земельного податку з юридичних осіб. Посилання позивача на п.3 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є необґрунтованим, оскільки у податковій вимозі не йдеться про нарахування штрафів та/або пені, а констатується наявність податкового боргу за самостійно задекларованим платником податків грошовим зобовязанням. Відповідно до п.14.1.153 ч.14.1 ст.14 ПК України податкова вимоги лише засвідчує, інформує платника податків про існуючу заборгованість, є доказом того, що у ПАТ «Родовід Банк» є зобов'язання перед Криворізькою північною ОДПІ.

Представники сторін у судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 22.02.2016 ПАТ «Родовід Банк» подано до Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік (№), у якій платником податків самостійно визначено до сплати суму грошового зобовязання у розмірі усього 15028,83 грн., із сплатою щомісяця 1252,40 грн. з січня по листопад, та 1252,43 грн. у грудні.

Згідно даним інтегрованої картки платника по земельному податку з юридичних осіб за 2016 рік у позивача виникла заборгованість у звязку із несплатою грошових зобовязань на підставі податкового розрахунку № від 22.02.2016 станом на 30.06.2016 в сумі 640,51 грн., станом на 30.07.2016 в сумі 1892,91 грн. (а. с.32), що позивачем не заперечується.

Також з інтегрованої картки вбачається, що з січня по липень 2016 року нарахована сума податку у загальній сумі 7 767,21 грн., сплачено всього 5 262,41 грн., що свідчить про самостійне здійснення позивачем погашення задекларованих ним зобов'язань з земельного податку.

06.07.2016 Криворізькою північною ОДПІ сформовано податкову вимогу форми «Ю» № 2268-17, якою повідомлено позивача, що станом на 05.07.2016 сума податкового боргу платника податків за узгодженими податковими зобов'язаннями становить 640,51 грн., у тому числі по земельному податку з юридичних осіб (18010500) усього 640,51 грн. (а. с.14).

Також вказаною вимогою контролюючий орган:

- попереджає, що починаючи з 1 липня 2016 року на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності в майбутньому, розповсюджується право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховуються пеня та штрафи, визначені Податковим кодексом України. Органом доходів і зборів буде здійснено опис майна в податкову заставу;

- вимагає терміново сплатити суму податкового боргу, включаючи штрафні (фінансові) санкції (штрафи) та пеню, нараховану на нього (за їх наявності);

- застерігає, що в разі несплати суми податкового боргу до платника податків будуть застосовані передбачені Податковим кодексом України заходи стягнення податкового боргу.

Також як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Родовід Банк» визнано неплатоспроможним відповідно до постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 №107.

25.02.2016 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 261 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Родовід Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно якому з 26.02.2016 розпочато процедуру виведення ПАТ «Родовід Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на 1 місяць з 26.02.2016 по 25.03.2016 включно (а. с.10, 11).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.03.2016 № 419 продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Родовід Банк» з 26.03.2016 по 25.04.2016 включно; продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Родовід Банк» ОСОБА_1 з 26.03.2016 по 25.04.2016 включно (а. с.12).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.04.2016 № 610 продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Родовід Банк» ОСОБА_1 до дати отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку АТ «Родовід Банк».

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції про протиправність оскаржуваної податкової вимоги.

Спірні відносини регулюються, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI та Податковим кодексом України.

Відповідно до п.1.3 ст.1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обовязкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

За визначенням, наведеним у п.16 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (в редакції на момент виникнення спірних відносин), тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.36 Закону № 4452-VI початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг звязку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до ч.4 ст.36 вказаного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

При цьому п. 2 ч. 6 ст. 36 Закону № 4452-VI передбачає, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

За визначенням, наведеним у пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно абз.1 п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п.31.1 ст.31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

За визначенням, наведеним 14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК України, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

За приписами п.59.3 ст.59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.3 ст.59 ПК України).

Форма бланку податкової вимоги встановлена Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 576, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за № 1840/24372 «Про затвердження Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків».

Отже, наведені норми свідчать, що податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов'язку та виникнення у нього податкового боргу.

При цьому податкова вимога надсилається платнику податків без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення у разі, якщо платник податків самостійно узгодив суму податкового зобов'язання шляхом подання податкової декларації, але не сплатив узгоджену суму податкового зобов'язання у встановлений строк.

В даному випадку у спірній податковій вимозі сума боргу зі сплати земельного податку в розмірі 640,51 грн. є самостійно узгодженим грошовим зобовязанням, несплаченим у встановлені законодавством терміни.

З огляду на приписи Податкового кодексу України, апеляційний суд вважає, що формування та направлення платнику податків податкової вимоги не є складовою процедури погашення (стягнення) податкового боргу, регламентованої главою 9 Податкового кодексу України.

Направлення податкової вимоги не має безпосереднім наслідком примусове стягнення коштів та майна платника, податкова вимога не є документом, на підставі якого здійснюються відповідні заходи погашення податкового боргу.

Як слідує з положень п.95.1 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до п.95.2 ст.95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

В свою чергу, у відповідності до п.95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Відповідно до п.95.4 ст.95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, згідно Податковому кодексу України, примусове стягнення коштів та майна платника податків, в тому числі банку, або звернення стягнення на майно платника податків можливо не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) спірної податкової вимоги і лише за встановленою цим Кодексом процедурою.

За таких обставин, дії податкового органу по формуванню спірної вимоги від 06.07.2016 № 2268-17 за узгодженими податковими зобов'язаннями з земельного податку на суму 640,51 грн. не суперечать вимогам чинного законодавства: ані Податковому кодексу України, ані України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому підстави для скасування спірної податкової вимоги відсутні.

Суд першої інстанції під час розгляду справи не повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив рішення з невірним застосуванням норм права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст.202 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року у справі № 804/4931/16 скасувати, прийняти нову постанову.

В позові відмовити..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко