Справа № 237/4888/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ліпчанський С.М.
Суддя-доповідач - Арабей Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року справа №237/4888/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військово-цивільної адміністрації м. Красногорівка Мар`їнського району Донецької області на постанову Мар`їнського районного суду Донецької області від 12 грудня 2016 року у справі № 237/4888/16-а за позовом ОСОБА_2 до Військово-цивільної адміністрації м. Красногорівка Мар`їнського району Донецької області про визнання протиправними дії суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовом до Військово-цивільної адміністрації м. Красногорівка Мар`їнського району Донецької області про:

- визнання протиправним викладене у листі-відповіді Військово-цивільної адміністрації м. Красногорівка Мар`їнського району Донецької області за № 844 від 14 листопада 2016 року рішення відповідача про відмову у підвищені позивачу заробітної плати на 50 % як працівнику, який бере участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районі проведення АТО;

- зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити головному спеціалісті юрисконсульту військово-цивільної адміністрації ОСОБА_2 заробітну плату на 50 % як працівнику, який бере участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районі проведення АТО починаючи з 02 вересня 2015 року по день звільнення;

- зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити підвищення заробітної плати на 50 % головному спеціалісті юрисконсульту військово-цивільної адміністрації ОСОБА_2 заробітну плату на 50 % як працівнику, який бере участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районі проведення АТО починаючи з 02 вересня 2015 року по день звільнення (а.с. 2-6).

Постановою Мар`їнського районного суду Донецької області від 12 грудня 2016 року позовні вимоги задоволені. Визнано протиправним викладене у листі-відповіді військово-цивільної адміністрації міста Красногорівка Мар'їнського району Донецької області за № 844 від 14 листопада 2016 року рішення військово-цивільної адміністрації міста Красногорівка Мар'їнського району Донецької області про відмову у підвищенні ОСОБА_2, головному спеціалісту ВЦА міста Красногорівка заробітної плати на 50% як працівнику, який бере участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районі проведення АТО. Зобов'язано військово-цивільну адміністрацію міста Красногорівка Мар'їнського району Донецької області нарахувати та виплатити головному спеціалісту юрисконсульту військово-цивільної адміністрації ОСОБА_2 заробітну плату на 50% як працівнику, який бере участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районі проведення АТО починаючи з 02 вересня 2015 року по день звільнення. Зобов'язано військово-цивільну адміністрацію міста Красногорівка Мар'їнського району Донецької області нарахувати та виплатити підвищення заробітної плати на 50% головному спеціалісту юрисконсульту військово-цивільної адміністрації міста Красногорівка Мар'їнського району Донецької області ОСОБА_2, як працівнику, який бере участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районі проведення АТО починаючи з 02 вересня 2015 року по день звільнення. Доведено негайне виконання постанови суду в межах суми стягнення в термін одного місяця (а.с. 24-28).

Не погодившись з судовим рішенням, Військово-цивільна адміністрація м. Красногорівка Мар`їнського району Донецької області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Мар`їнського районного суду Донецької області від 12 грудня 2016 року у справі № 237/4888/16-а та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідно до Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» військово-цивільні адміністрації утворюються як тимчасовий вимушений захід з елементами військової організації управління для забезпечення безпеки та нормалізації життєдіяльності населення в районі проведення антитерористичної операції.

Даним законом не передбачена можливість участі посадових осіб (органів місцевого самоврядування) адміністрації в забезпеченні проведення антитерористичної операції.

Згідно штатного розкладу військово-цивільна адміністрації має керівника, першого заступника керівника, заступника керівника з питань безпеки та громадського порядку, які є атестованими працівниками органів внутрішніх справ та знаходяться у службовому відрядженні.

Іншим працівникам військово-цивільної адміністрації є цивільні особи, які є посадовими особами органу місцевого самоврядування, виконують обов'язки згідно посадових інструкцій та не можуть брати участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районі проведення АТО.

Відтак, на позивача, як таку, що займала посаду юрисконсульта, не розповсюджуються дія постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції» від 22 липня 2015 року № 522 (а.с. 30-31).

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» Указом Президента України від 05 березня 2015 року № 23/2015 року утворено Військово-цивільну адміністрацію м. Красногорівка Мар'їнського району Донецької області.

02 вересня 2015 року ОСОБА_2 прийнято на посаду спеціаліста 1 категорії юрисконсульта до військово-цивільної адміністрації міста Красногорівка за переведенням з Мар'їнської районної державної адміністрації.

Штатним розписом від 15 грудня 2015 року посаду спеціаліста 1 категорії юрисконсульта змінено на посаду головного спеціаліста юрисконсульта військово-цивільної адміністрації м. Красногорівка Мар'їнського району Донецької області.

05 листопада 2016 року позивач звернулась до відповідача з письмовим проханням виплатити їй винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції.

Військово-цивільна адміністрація міста Красногорівка Мар'їнського району Донецької області листом за № 844 від 14 листопада 2016 року відмовила ОСОБА_2 у такій виплаті, посилаючись на лист Міністерства соціальної політики України № 1422/0/14-15/13 від 17 серпня 2015 року, де надано роз'яснення щодо норм постанови, а саме: нарахування підвищеної заробітної плати здійснюється працівникам (не військовослужбовцям), які прибувають до районів проведення АТО для виконання своїх функцій із забезпечення її проведення та вважаються такими, що знаходяться у службовому відрядженні; нарахування підвищеної заробітної плати здійснюється працівникам після повернення з відрядження із зони АТО з документами, що підтверджують фактичний час перебування в цій зоні. З цього випливає, що норма постанови (абзац 1) стосується осіб, які знаходяться у службовому відрядженні. В абзаці 2 Постанови йдеться про надання рекомендації керівникові адміністрації внести пункт про можливість нарахування підвищеної заробітної плати робітникам (як засіб додаткових соціальних гарантій). На жаль, за час роботи позивача, проект колективного договору між робітниками та адміністрацією (з можливістю нарахування підвищеної заробітної плати) відповідною службою не розроблений (а.с. 9).

Спірним питанням у справі є правомірність не виплати позивачу підвищення заробітної плати на 50%, як такої, що брала участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районі проведення АТО.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно не виплачено позивачу підвищення заробітної плати на 50%, як такої, що брала участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районі проведення АТО.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

03 лютого 2015 року прийнято Закон України «Про військово-цивільні адміністрації» № 141-VIII (далі - Закон № 141), який визначає організацію, повноваження і порядок діяльності військово-цивільних адміністрацій, що утворюються як тимчасовий вимушений захід з елементами військової організації управління для забезпечення безпеки та нормалізації життєдіяльності населення в районі проведення антитерористичної операції, що не має на меті зміни та/або скасування конституційно закріпленого права територіальних громад на місцеве самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 141 військово-цивільні адміністрації - це тимчасові державні органи у селах, селищах, містах, районах та областях, що діють у складі Антитерористичного центру при Службі безпеки України і призначені для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку, участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам, недопущення гуманітарної катастрофи в районі проведення антитерористичної операції. Військово-цивільні адміністрації району, області - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження районних, обласних рад, державних адміністрацій та інші повноваження, визначені цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону № 141 військово-цивільні адміністрації населених пунктів утворюються в одному чи декількох населених пунктах (селах, селищах, містах), в яких сільські, селищні, міські ради та/або їх виконавчі органи не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, у тому числі внаслідок фактичного саморозпуску або самоусунення від виконання своїх повноважень, або їх фактичного невиконання.

Частиною 4 ст. 3 Закону № 141 встановлено, що військово-цивільні адміністрації населених пунктів формуються з військовослужбовців військових формувань, утворених відповідно до законів України, осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів, які відряджаються до них у встановленому законодавством порядку для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, службі в правоохоронних органах без виключення зі списків особового складу, а також працівників, які уклали з Антитерористичним центром при Службі безпеки України трудовий договір.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики від 17 серпня 2015 року № 12443/0/14-15-13 працівники (невійськовослужбовці), які (на підставі відповідних рішень (клопотань) Антитерористичного центру при Службі безпеки України) прибувають до районів проведення АТО для виконання своїх функцій із забезпечення її проведення, вважаються такими, що знаходяться у службовому відрядженні відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за № 218/2658. Службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону № 141 у разі набуття районною, обласною державною адміністрацією статусу відповідної районної, обласної військово-цивільної адміністрації посади державних службовців у таких адміністраціях можуть заміщатися військовослужбовцями військових формувань, утворених відповідно до законів України, особами рядового і начальницького складу правоохоронних органів, які відряджаються до них у встановленому законодавством порядку для виконання завдань в інтересах оборони держави та забезпечення її безпеки із залишенням на військовій службі, службі у правоохоронних органах без виключення із списків особового складу, а також за рішенням керівника районної, обласної військово-цивільної адміністрації на посади державних службовців у такій адміністрації можуть призначатися інші особи, які мають спеціальні знання та досвід, без конкурсного відбору.

Частиною 7 ст. 3 Закону № 141 встановлено, що фінансування діяльності військово-цивільних адміністрацій населених пунктів здійснюється за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів, а районних і обласних військово-цивільних адміністрацій - за рахунок коштів Державного бюджету України та відповідних районних і обласних бюджетів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач займала посаду головного спеціаліста юрисконсульта військово-цивільної адміністрації м. Красногорівка Мар'їнського району Донецької області, була державним службовцем.

Тобто позивач, не є такою, що проходила військову службу в органах внутрішніх справ (правоохоронних органах) та була відкомандирована для її несення до військово-цивільної адміністрації.

Крім того, в матеріалах справи відсутній трудовий договір, укладений з Антитерористичним центром при Службі безпеки України.

До повноважень військово-цивільних адміністрацій (ч. 1 ст. 4 Закону № 141) відносяться, зокрема: сприяння організації призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, строкову військову та альтернативну (невійськову) службу, а також їх мобілізації, підготовці молоді до служби в Збройних Силах України, організації навчальних (перевірочних) та спеціальних військових зборів; забезпечення доведення до підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, а також населення наказу військового комісара про оголошення мобілізації (п. 18); бронювання робочих місць для військовозобов'язаних на підприємствах, в установах та організаціях відповідно до законодавства (п. 19); здійснення заходів щодо створення належних умов для функціонування пунктів пропуску через державний кордон України (п. 23); сприяння Державній прикордонній службі України у підтриманні відповідного режиму на державному кордоні (п. 24); сприяння діяльності органів суду, прокуратури, юстиції, служби безпеки, Національної поліції, адвокатури, Національного антикорупційного бюро України і Державної кримінально-виконавчої служби України (п. 31); прийняття у межах, визначених законом, рішень з питань боротьби зі стихійним лихом, епідеміями, епізоотіями, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність (п. 36); прийняття рішення про дострокове припинення повноважень органів територіальної самоорганізації населення у випадках, передбачених цим Законом (п. 38); надання згоди на передачу об'єктів з державної у комунальну власність, а також щодо придбання об'єктів державної власності (п. 39).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 141 військово-цивільні адміністрації населених пунктів здійснюють делеговані повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законами України.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач, як посадова особа Військо-цивільної адміністрації виконувала обов'язки поза межами своєї посадової інструкції, як юрисконсульта.

Дійсно, постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2015 року № 522 «Про особливості оплати працівників, які беруть учать у забезпеченні проведення антитерористичної операції» установлено, що працівникам установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення, заробітна плата за фактичний час перебування в таких районах підвищується на 50 відсотків (за наявності підтвердних документів).

Однак, судом встановлено, що позивач є цивільною особою, є посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка виконувала обов'язки згідно посадової інструкції та не брала участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районі проведення АТО, відтак на неї не розповсюджується дія постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції» від 22 липня 2015 року № 522.

Сам по собі факт її праці в районі проведення АТО не є єдиною умовою для підвищення їй заробітної плати на підставі Закону № 141 та вищевказаної постанови.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у підвищенні заробітної плати на 50 %.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позовна заява не підписана позивачем, на що суд першої інстанції не звернув уваги при розгляді справи, що є порушенням норм процесуального права.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції згідно ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військово-цивільної адміністрації м. Красногорівка Мар`їнського району Донецької області - задовольнити.

Постанову Мар`їнського районного суду Донецької області від 12 грудня 2016 року у справі № 237/4888/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Військово-цивільної адміністрації м. Красногорівка Мар`їнського району Донецької області про визнання протиправними дії суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова