Справа № 490/11484/16-а
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Баландіній В.Є.,

за участі представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Миколаївській області , Головний державний інспектор Пшенична Олена Олексіївна про скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення , -

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Миколаївській області Державної служби України з питань праці, Головного державного інспектора Управління Держпраці у Миколаївській області Пшеничної О.О. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відповідно до ст.188-6 КУпАП №14-01-132/001-0011 від 18.11.2016 року винесену Головним державним інспектором у Миколаївській області Пшеничною О.О. відносно ОСОБА_1 скасувати та справу закрити.

В позові позивач, який є генеральним директором ТОВ "Південьтрансбуд", просить скасувати вказану постанову, так як вона винесена з порушенням пунктів 3-4 «Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів», а також ст. 259 КзпПУ, ст. 230-1 КупАП, а саме складено неповноважною особою.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити, при цьому звертаючи увагу суду на те, що позивач діяв у відповідності до Указу Президента України № 817/98 від 23.07.1998 року "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності " , оскільки державний інспектор відмовилася від підпису в журналі перевірок. А також, що відповідач не мала права виносити оскаржувану постанову, оскільки не є уповноваженою саме центральним органом виконавчої влад, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Управління Держпраці у Миколаївській області Державної служби України з питань праці надало письмові заперечення в яких вказало, що просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач головний державний інспектор Пшенична О.О. в судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, так як на підставі доручення Державної служби України з питань праці від 20.10.2016 року та листа Департаменту соціального захисту населення Миколаївської облдержадміністрації Управлінням Держпраці в Миколаївській області їй було видано відповідне направлення № 2337 для проведення позапланової перевірки ТОВ "Південьтранбуд" 08-11 листопада 2016 року і відповідно 09.11.2016 року вона звернулася до позивача, надавши йому всі необхідні документи на підтвердження наявності підстав та повноваження для здійснення перевірки, але так як генеральний директор Товариства ОСОБА_1 відмовився надати необхідні документи, то нею було складено протокол про вчинення адмінправопорушення, а потім відповідно і постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Вважає, що її дії відповідають вимогам чинного законодавства.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 ч. 3 КАС України КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 188-6 КУпАП, невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці на час виникнення спірних правовідносин врегульовано Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року № 390, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 30.07.2012 року за № 1291/21603 (далі - Порядок № 390).

Згідно п. 2 вказаного порядку, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Пунктом 3 вказаного порядку встановлено, що інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України „Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Згідно абз. 4 п. 3 вказаного порядку, позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Відповідно до п. 4 вказаного порядку, інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку.

Судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності став факт не допуску державного інспектора з питань праці до проведення перевірки Товариства, генеральним директором якого він є.

Вищевказаними нормами встановлено, що інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку.

Так, з метою проведення перевірки підприємства позивача, державним інспектором з питань праці надано службове посвідчення та копію направлення на перевірку.

При цьому суд не приймає до уваги пояснення позивача, як викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в позовній заяві на порушення державним інспектором п. 7 Указу Президента України № 817/98 від 23.07.1998 року "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності ", адже цим Указом встановлено, що органи виконавчої влади, уповноважені від імені держави здійснювати перевірку фінансово-господарської діяльності суб'єктів підприємницької діяльності (далі - контролюючі органи), проводять планові та позапланові виїзні перевірки.

При цьому, відповідно до п. 5 цього Указу, контролюючими органами, які мають право проводити планові та позапланові виїзні перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, є:

а) органи державної податкової служби - стосовно сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та державних цільових фондів, неподаткових платежів;

б) митні органи - стосовно сплати ввізного мита, акцизного збору та податку на додану вартість, які справляються у разі ввезення (пересилання) товарів на митну територію України в момент перетинання митного кордону;

в) органи державного казначейства, державної контрольно-ревізійної служби та органи державної податкової служби в межах їх компетенції - стосовно бюджетних позик, позик та кредитів, гарантованих коштами бюджетів, цільового використання дотацій та субсидій, інших бюджетних асигнувань, коштів позабюджетних фондів, а також належного виконання державних контрактів, проавансованих за рахунок бюджетних коштів.

Зазначені у цій статті контролюючі органи мають право проводити перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єктів підприємницької діяльності лише в межах їх компетенції, визначених у частині першій цієї статті.

Здійснення планових та позапланових виїзних перевірок з питань, визначених у частині першій цієї статті, іншими державними органами забороняється.

Отже вимоги цього Указу не розповсюджуються на проведення перевірки на предмет додержання вимог законодавства з питань праці, адже Державна інспекція України з питань праці та її територіальні органи не є контролюючими органами доходів і зборів в розумінні органу, уповноважено проводити перевірки саме фінансово-господарської діяльності господарського товариства , а відтак дія положень пункту 7 цього Указу на них не поширюється.

За такого, посилання на положення Указу як на підставу недопущення до проведення перевірки - є наслідком помилкового тлумачення позивачем норм права.

Крім того, самим позивачем не здійснені вимоги п. 7 цього указу , а саме щодо письмового повідомлення про факт цієї відмови суб'єкт підприємницької діяльності у триденний строк контролюючому органу, в якому працює такий представник.

За приписами частини 2 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Як встановлено судом, підставою для проведення позапланового заходу з питання дотримання позивачем вимог трудового законодавства було доручення Державної служби України з питань праці та лист Департаменту соціального захисту населення Миколаївської облдержадміністрації - отже проведення перевірки відбувалося за згодою Держпраці України на проведення такого заходу.

Пунктом 6 Порядку №390 встановлено, що перевірка складається з таких етапів: 6.1. Робота з документами, наданими суб'єктами господарювання на вимогу Інспектора; 6.2. Оформлення документів за результатами перевірки; 6.3. Ознайомлення суб'єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки; 6.4. Проведення за результатами перевірки роз'яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

Відповідно п.7 Порядку №390 за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Таким чином, інспектори з праці територіальних органів Держпраці України наділені повноваженнями щодо проведення позапланових перевірок та мають право під час перевірок пред'являти вимоги про надання документів, необхідних для проведення перевірки.

09 листопада 2016 року відповідач в приміщенні Товариства склав протокол про вчинення адміністративного правопорушення № 14-01-132/0011 , а саме, що генеральним директором ТОВ "Південьтрансбуд" ОСОБА_2 державного інспектора до перевірки не допущено, в зв'язку з чим не були надані документи кадрового діловодства та бухгалтерського обліку на вимогу Пшеничної О.О. Таким чином, шляхом ненадання документів для проведення позапланової перевірки директор Товариства вчинив перешкоду в законній діяльності державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці в Миколаївській області. Зі слів генерального директора ОСОБА_2 до перевірки інспектора не допущено в зв'язку з відсутністю заборгованості з виплати заробітної плати станом на жовтень 2016 року. Від підпису в направленні директор відмовився , в зв'язку з непроведенням перевірки копія направлення директору не залишалася.

При цьому, в протоколі зазначені пояснення ОСОБА_2 про те, що інспектор Пшенична О.О. не допущена до перевірки, так як вона відмовилася розписатися у журналі реєстрації перевірок, ведення якого передбачено ст. 7 Указу Президента від 23.07.1998 року № 817/98. Відповідачем надано позивачеві другий примірник протоколу про вчинення адміністративного правопорушення , при цьому повідомивши, що розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено на 15 год. 00 хв. 18.11.2016 року в каб.12 Управління.

18 листопада 2016 року головним державним інспектором Управління Держпраці у Миколаївській області Пшеничною О.О. винесено постанову №4-01-132/0011-0011 про визнання позивача - генерального директора ТОВ "Південьтрансбуд» ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-6 КУпАП - вчинив перешкоду в законній діяльності державного інспектора Пшеничної О.О. щодо проведення позапланової перевірки на предмет додержання вимог законодавства з праці - та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Відповідно до статті 259 КЗпП України нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.

Розпорядженням КМУ від 16.09.2015 N 929-р "Питання Державної служби з питань праці", на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою КМУ від 11.02.2015 N 96 (надалі - Положення).

Згідно із пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМ України від 11.02.2015 N 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 7 Положення).

Тобто, відповідач є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Миколаївської області.

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (п. 6 ч. 4 Положення Про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 96).

Невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ст. 188-6 КУпАП).

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зазначені в статті 280 КУпАП. Зокрема орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, розглядаючи таку справу, орган повинен забезпечити законність при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 7 КУпАП.

Відповідно дост. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Тобто, доведення невинуватості не покладається на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, саме особа, яка притягає особу до адміністративної відповідальності повинна довести її винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАПі роз'яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, суд вбачає, що Управління Держпраці в Миколаївській області в особі головного державного інспектора Пшеничної О.О. в частині реалізації своїх функцій щодо здійснення перевірки підприємства діяло у межах та у відповідності до чинного законодавства та відповідно до Посадової інструкції інспектора.

За наслідком встановлених обставин судом зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як відповідачем пред'явлено усі належні документи для проведення перевірки додержання законодавства про працю , а тому його не допуск до проведення такої перевірки є протиправним, то позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 10, 11, 70, 71, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду, через Центральний районний суд міста Миколаєва, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя О.А. Гуденко