Справа № 755/10113/16-а
Суддя: Катющенко В. П.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хотівської сільської ради, третя особа ОСОБА_2, про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 в особі ФОП ОСОБА_3, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просить суд: скасувати рішення 7 позачергової сесії Хотівської сільської ради 7 скликання від 19 травня 2016 року № 31/35, згідно якого ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні його клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; зобов'язати Хотівську сільську раду провести повторний розгляд клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 06 травня 2016 року; витрати на правову допомогу в сумі 4 640,00 гривень та 46,40 гривень комісії стягнути з Хотівської сільської ради на користь ОСОБА_1; здійснити судовий контроль за виконанням рішення суду: зобов'язати Хотівську сільську раду протягом 30 днів з моменту набрання рішенням законної сили, надати до суду звіт про його виконання, копію цього звіту направити позивачу; судовий збір стягнути з відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Хотівської сільської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі йому безоплатно у приватну власність земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,25 гектара, яка знаходиться в межах села Хотів. До клопотання додано копію паспорту та ідентифікаційного номеру позивача, а також графічний матеріал, на якому зображено бажане місце розташування земельної ділянки. Позивачем отримано лист відповідача «Про розгляд заяви» від 31 травня 2016 року № 02-22/386, до якого додано рішення 7 позачергової сесії Хотівської сільської ради 7 скликання від 19 травня 2016 року № 31/35, згідно якого позивачу відмовлено в задоволенні його клопотання в зв'язку з тим, що на бажане місце розташування земельної ділянки прийнято рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо передачі у приватну власність земельної ділянки іншим громадянам. Зазначена в рішенні Хотівської сільської ради підстава відмови у задоволенні клопотання позивача не є обставиною, з якою положення статті 118 Земельного кодексу України пов'язують наявність підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту відведення. Таким чином, відповідачем неправомірно, з порушенням норм статті 118 Земельного кодексу України, в якій визначено вичерпні підстави відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту земельної ділянки, відмовлено позивачу в реалізації його конституційного права на землю.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що дозвіл на розробку проекту землеустрою мож бути надано більше ніж одній особі. Після цього, особи або особа, яка розробляє проект землеустрою надає його на розгляд раді, яка і приймає рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, з підстав викладених у письмовому запереченні, долученого до матеріалів справи (а.с.69-70), додаткових пояснень. Пояснила суду, що заборони щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою кільком особам не існує, проте це порушує права тієї особи, яка звернулася за наданням дозволу раніше.

Третя особа в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив суду, що дозвіл на розробку проекту землеустрою він отримав в 2014 році, проте не завершив розробку через сімейні та фінансові проблеми.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявній у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Статтею 1 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Як вбачається з матеріалів справи, 06 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Хотівської сільської ради із клопотанням про одержання у власність безоплатно земельної ділянки, в якому просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі йому безоплатно у приватну власність з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,25 гектара, яка знаходиться в межах села Хотів. До вказаного клопотання позивачем було додано копію паспорту, ідентифікаційного номера ОСОБА_1 та графічний матеріал, на якому зображено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.48).

Відповідно до відповіді Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 31 травня 2016 року № 02-22/386, на адресу ОСОБА_1 було направлено копію рішення 7 позачергової сесії Хотівської сільської ради 7 скликання від 19 травня 2016 року № 31/35, ухваленого за результатами розгляду заяви щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою (а.с.51).

Так, згідно рішення Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 31/35 від 19 травня 2016 року «Про відмову на подану заяву», ОСОБА_1 було відмолено на подану заяву від 06 травня 2016 року в зв'язку з тим, що на бажане місце розташування земельної ділянки, прийнято рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо передачі у приватну власність земельної ділянки, іншим громадянам (а.с.52).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Положенням ч.1 ст.122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з положенням п.б ст.80 ЗК України територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, є самостійними суб'єктами права власності на землю на землі комунальної власності.

У відповідності до ч.1 ст.123 ЗК України надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, з викладеного вбачається, що громадянин, який бажає отримати у власність земельну ділянку із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), має звернутись до компетентного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність (в даному випадку - Хотівська сільська рада), у відповідь на клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою наділений правом або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або мотивовану відмову у його наданні.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення Хотівської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області, підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на складання проекту землеустрою слугувало те, що на бажане місце розташування земельної ділянки було прийнято рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо передачі у приватну власність земельної ділянки іншим громадянам.

В той же час, в розумінні частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, чинним законодавством України не передбачено відмови у розробки проекту землеустрою з підстав подачі заяв такого ж змісту іншими особами, при цьому вказані заяви мають бути розглянуті відповідними державним органом та прийнято рішення щодо надання дозволу на розробку або відмови. Підставою ж відмови може слугувати лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За змістом частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач може звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено його права, свободи або інтереси.

У відповідності до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про неправомірність прийнятого відповідачем рішення № 31/35 від 19 травня 2016 року про відмову на подану позивачем заяву від 06 травня 2016 року та зобов'язання останнього повторно розглянути клопотання позивача від 06 травня 2016 року.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про зобов'язання відповідача протягом 30 днів з моменту набрання рішенням законної сили, надати до суду звіт про його виконання, копію цього звіту направити позивачу, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Цій нормі кореспондують положення п.4 ч.1 ст. 163 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

В той ж час, зобов'язання суб'єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, є правом, а не обов`язком суду. У зв`язку з чим, судом в межах розгляду даної справи не вбачається підстав для зобов'язання відповідача, суб'єкта владних повноважень, подати звіт про виконання судового рішення.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правовому допомогу в сумі 4 640,00 гривень та 46,40 комісії, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 90 КАС України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.11р. № 4191-VI передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Так, представництво інтересів позивача здійснював Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 на підставі договору № 5 про надання правової допомоги від 10 червня 2016 року, за умовами якого ФОП ОСОБА_3 прийняв зобов'язання надати правову допомогу замовнику ОСОБА_1, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити надану правову допомогу на умовах та в строки, що передбачені цим договором (а.с.53).

Відповідно до акту про надання послуг до договору про надання правової допомоги № 5 від 10 червня 2016 року, виконавцем виконано, а замовником прийнято наступні роботи: юридична експертиза документів, наданих замовником та надання консультації замовнику (0,5 годин, вартість однієї години - 580 гривень, термін виконання - 21 червня 2016 року) загальною вартістю 290 гривень; підготовка позовної заяви з додатками до Хотівської сільської ради (кількість годин - 7,5 годин, вартість однієї години - 580 гривень, термін виконання - 23 червня 2016 року) загальною вартістю 4 350 гривень. Загальна вартість послуг наданої правової допомоги виконавцем замовнику становить 4 640 гривень. Вказані витрати позивача підтверджуються наданою квитанцією від 24 червня 2016 року (а.с. 55).

Враховуючи зміст поданого позову, а також розумність в частині задоволення даних позовних вимог, враховуючи, що стороною позивача не надано підтверджень понесених витрат в розрізі витраченого часу виконавця послуг, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 1000 гривень. Щодо стягнення комісії у сумі 46,40 гривень, то дані витрати є витратами позивача за обслуговування банку та не підлягають стягненню в частина понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Хотівської сільської ради, третя особа ОСОБА_2, про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 80, 116, 118, 122, 123 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.11р. № 4191-VI, ст.ст. 2, 5, 6, 11, 12, 70, 71, 90, 158-163, 256, 267 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Хотівської сільської ради, третя особа ОСОБА_2, про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення 7 позачергової сесії Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, 7 скликання, від 19 травня 2016 року №31/35 про відмову на подану заяву ОСОБА_1 від 06 травня 2016 року.

Зобов`язати Хотівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 06 травня 2016 року.

Стягнути з Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1102 гривні 40 копійок, витрати на правову допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) гривень, а всього 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: