Справа № 813/95/17
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

07 лютого 2017 року № 813/95/17

Львівський окружний адміністративний суд, у складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Гойна Є.А.

за участю:

прокурора - Гостєвої Д.І.

представника позивача - Кончук Н.С.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом заяви Першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави, Міністерства оборони України, в особі Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

Перший заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави, Міністерства оборони України, звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного витрати, пов'язані з його утриманням у зазначеному вищому навчальному закладі у розмірі 28387,28 грн.

З ініціативи суду в судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження у справі, так як справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Прокурор, представник позивача та відповідач заперечили щодо закриття провадження у справі.

Заслухавши думку прокурора, представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд встановив.

Відповідно до пунктів 4, 6 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства; немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Завданням адміністративного судочинства, згідно зі статтею 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ та поняття справи адміністративної юрисдикції визначено пунктом 1 частини 1 статті 3, статтею 17 КАС України.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Пунктом 5 частини 2 цієї ж статті встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Виходячи зі змісту вищезгаданих норм закону, необхідними ознаками для розгляду справи за правилами адміністративного судочинства є безпосереднє зазначення в законі про можливість звернення суб'єкта владних повноважень до адміністративного суду та наявність публічно-правового спору.

Відповідно до частини 4 статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень:

1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України;

4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);

5) в інших випадках, встановлених законом.

Пункт 5 частини 4 зазначеної статті кореспондується з приписами частини 3 статті 6 цього ж Кодексу, згідно якої суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Таким чином, суб'єкт владних повноважень до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до не суб'єкта владних повноважень може звернутися лише у вказаних вище випадках або ж у випадках, прямо передбачених законом. При цьому, звернення до суду суб'єкта владних повноважень є способом реалізації його компетенції, а тому відбувається з урахуванням частини 2 статті 19 Конституції України, тобто лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім того, суд враховує позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 22.09.2015 року у справі №21-1884а15, згідно з якою положення пункту 5 частини 4 статті 50 КАС України, виходячи із завдань адміністративного судочинства, не повинні розумітися судами як положення, що дають право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Водночас, слід вказати, що Порядок відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №964 від 12.07.2006 року, не містить норм, які б надавали Міністерству оборони України право звертатись із позовом про стягнення невідшкодованих громадянами витрат до адміністративного суду. А будь-якого іншого закону, у якому зазначено про можливість звернення суб'єкта владних повноважень з таким позовом до фізичної особи - позивачем не зазначено і судом не встановлено.

Разом з тим, при визначенні компетенції адміністративний суд виходить не лише із суб'єктного складу, а і з суті самого спору. Абзацами 2, 3 пункту 3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 року №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" передбачено обов'язок суду звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій, яку слід розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Так, судом встановлено, що між Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, з однієї сторони, та відповідачем, з іншої сторони, укладено контракт від 05.08.2016 року, предметом якого є проходження військової служби (навчання) в Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Згідно з його умовами (абзац 6 пункту 1) відповідач зобов'язаний добровільно відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов'язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного №152-КС від 08.11.2016 року, відповідно до пункту 36, 227 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та п.3.2 Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів МО України у зв'язку з небажанням продовжувати навчання (згідно долученого до матеріалів позовної заяви рапорту відповідача про відрахування за власним бажанням) - розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України з ОСОБА_2 та відраховано з числа курсантів.

Свої вимоги Перший заступник військового прокурора Львівського гарнізону обґрунтовує тим, що на підставі довідки-розрахунку №863 від 10.11.2016 року та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964 "Про затвердження Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах", відповідачу нараховано до сплати витрати, пов'язані з його утриманням в академії у сумі 30901,65 грн., відповідач добровільно відшкодував 2514,37 грн., залишок заборгованості становить 28387,28 грн.. Наведені обставини і стали підставою для звернення до суду в порядку адміністративного судочинства з даним адміністративним позовом про стягнення вищевказаної суми.

Таким чином, спірні правовідносини виникли між сторонами у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань та направлені на захист майнових прав позивача. У даному випадку, останній не є суб'єктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції у відносинах з відповідачем. Натомість, пред'явлений позов стосується стягнення з громадянина коштів в якості відшкодування витрат, понесених державою на його утримання у вищому навчальному закладі. За своїм змістом понесені позивачем витрати є шкодою, завданою відповідачем державі.

В контексті наведеного, суд зауважує, що не є публічно-правовим спір за участю суб'єкта владних повноважень, з одного боку, та суб'єкта приватного права, фізичної особи, з іншого, коли управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на створення, зміну або припинення її (фізичної особи) цивільних прав. У такому разі це є спір про право цивільне, хоча однією із сторін у ньому виступає особа публічного права. У спірних правовідносинах в цьому випадку реалізується не публічний, а приватний інтерес.

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що контракт, у зв'язку з невиконанням умов якого заявлено вимогу про стягнення коштів, є цивільно-правовим договором, а тому таку вимогу належить розглядати в порядку цивільного судочинства за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.02.2016 року (справа №К/800/51802/15).

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відтак, звернення до адміністративного суду із пред'явленим позовом до фізичної особи не передбачено ані положеннями процесуального закону, ані положеннями Конституції та законів України, як того вимагають пункт 9 частини 1 статті 3, частина 3 статті 6 та пункт 5 частини 4 статті 50 КАС України. Більше того, вирішення заявленого спору не відповідає завданню адміністративного судочинства, визначеному у статті 2 вищенаведеного Кодексу.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. У відповідності до вимог частини 6 цієї ж статті у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Враховуючи заявлені в позовній заяві вимоги та характер спірних правовідносин, прав, свобод та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суд приходить до висновку, що провадження у справі за позовом Першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави, Міністерства оборони України, в особі Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_2 про стягнення коштів слід закрити. Оскільки даний спір виник із цивільних відносин, його вирішення віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства, відповідно до підсудності, визначеної статтею 109 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд роз»яснює позивачу, що судовий збір повертається за його клопотанням згідно ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 157, ст. 160,165 КАС України, суд-

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за позовом Першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави, Міністерства оборони України, в особі Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили в строк та в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Повний текст ухвали складений і підписаний 08 лютого 2017 року.

Суддя Кухар Н.А.