Справа № 205/9634/16-а
Суддя: Нижний А. В.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

30.01.2017 Єдиний унікальний номер 205/9634/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/9634/16а
2а/205/31/17

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., розглянувши у порядку скороченого провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську (лист № 3119/04/18 від 12.10.2016р.) про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011р.);

зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську зарахувати до 20-річного стажу, який дає право на пенсію за вислугою років половину строку навчання на денному факультеті №1 Української державної юридичної академії в період з 01.09.1994 по 12.08.1996;

зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську зарахувати до 20-річного стажу, який дає право на пенсію за вислугою років строк роботи на посаді державного службовця - державного податкового інспектора відділу податкових розслідувань Державної податкової інспекції по м. Вільногірську в період з 12.08.1996р. по 17.01.1997р.;

зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську зарахувати до 20-річного стажу, який дає право на пенсію за вислугою років, строк роботи на посаді державного службовця - старшого судового виконавця при Вільногірському міському суді з 01.09.1997р. по 17.11.1997р.;

зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Дніпро призначити з 14.09.2016р. та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011р.) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданій прокуратурою Дніпропетровської області від 21.09.2016р. № 18-20вих16, з наступним проведенням перерахунку пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову, у яких просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на правомірність своїх дій.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

21.09.2016р. позивач звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську з заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Листом від 12.10.2016р. за №3119/04/18 Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську відмовило позивачу у призначенні пенсії з посиланням на те, що у ОСОБА_1 необхідний для призначення пенсії за вислугу років стаж роботи становить 18 років 09 місяців 14 днів при загальному страховому стажі 21 рік 10 місяців 7 днів, тоді як відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинні на момент звернення з заявою про призначення пенсії, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення у період з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року вислуги років не менше, ніж 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Крім цього, відповідач послався також на те, що на підставі пункту 5 Прикінцевих положеньЗакону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII, з 01.06.2015р. взагалі припинено призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що у період його роботи у органах прокуратури ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції від 26.07.2001р.) передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

При цьому, згідно з ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції від 26.07.2001р.) до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Разом з тим, 15.07.2015р. у певній частині набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697-VII, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Підпунктом 1 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697-VII визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом:

Закон України «Про прокуратуру» (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., N 53, ст. 793, N 50, ст. 474; 1995 р., N 11, ст. 71, N 34, ст. 268; 2001 р., N 9, ст. 38, N 44, ст. 233; 2002 р., N 17, ст. 117, ст. 125; 2003 р., N 29, ст. 233, N 30, ст. 247; 2004 р., N 8, ст. 66; 2005 р., N 2, ст. 32, N 6, ст. 132, N 11, ст. 198; 2006 р., N 1, ст. 18, N 19 - 20, ст. 156; 2007 р., N 7 - 8, ст. 66, N 33, ст. 442; 2008 р., NN 5 - 8, ст. 78, N 48, ст. 357; 2010 р., N 37, ст. 497, NN 41 - 45, ст. 529; 2011 р., N 23, ст. 160, N 30, ст. 279; 2012 р., N 12 - 13, ст. 82; 2013 р., N 14, ст. 89, N 21, ст. 208, N 37, ст. 490, N 39, ст. 517; 2014 р., N 11, ст. 132, N 17, ст. 593, N 20 - 21, ст. 745, N 22, ст. 816; із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року N 1642-VII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 462, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50 1, частини третьої статті 512, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

У свою чергу, частина третя, четверта, шоста та одинадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (у редакції, чинній на момент звернення позивача до пенсійного органу) передбачає наступне:

розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі (ч. 3);

середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат на 60. Коригування зазначених виплат проводиться із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу, надбавок до нього за класний чин. Посадовий оклад, надбавки за класний чин і вислугу років під час призначення пенсії враховуються в розмірах, установлених на дату звернення за пенсією (ч. 4);

до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (ч. 6);

особи, звільнені з роботи в порядку дисциплінарного стягнення з позбавленням класного чину або позбавлені класного чину за вироком суду, втрачають право на пенсійне забезпечення за вислугою років. Права на одержання пенсії, передбаченої цією статтею, позбавляються також особи, звільнені з роботи у зв'язку з засудженням за умисне кримінальне правопорушення, вчинене з використанням свого посадового становища, або притягненням до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією. У таких випадках пенсія прокурорам і слідчим призначається на загальних підставах (ч. 11).

Отже, на момент звернення позивача із заявою за призначенням пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури врегульовано іншою нормою - статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697-VII.

Частиною 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697-VII передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач в період з 18.11.1997р. по 31.08.2016р. працював у органах прокуратури, що становить 18 років 9 місяців 14 днів.

Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Як вбачається з заперечень Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську, відповідач заперечує проти включення до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років, 11 місяців та 18 днів строку його навчання у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого, оскільки позивачем не надано довідку з місця навчання із зазначенням форми навчання.

З архівної довідки Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 27.10.2016р. вбачається, що з 01.09.1994р. по 16.08.1996 р. ОСОБА_1 навчався на денному факультеті № 1 (слідчо-прокурорський) Української державної юридичної академії, а відтак суд доходить висновку про наявність підстав для зарахування до його стажу, який дає право на пенсію за вислугою років, половини строку навчання на денному факультеті №1 Української державної юридичної академії в період з 01.09.1994р. по 12.08.1996р. (11 місяців та 18 днів).

Обґрунтовуючи існування достатнього стажу для призначення пенсії за вислугою років, позивач посилається також на те, що у період з 12.08.1996р. по 17.01.1997р. він працював на посаді державного податкового інспектора відділу податкових розслідувань Державної податкової інспекції по м. Вільногірську, а з 01.09.1997р. по 17.11.1997р. - старшого судового виконавця при Вільногірському міському суді, що є посадами державної служби, які займають особи з вищою юридичною освітою.

Водночас, у розумінні вимог закону до стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років, належить зараховувати час роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою. Час роботи на цих посадах осіб, які на той час не мали вищої юридичної освіти, не повинен зараховуватися до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016р. у справі № 554/18751/14-а, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 2442 КАС України.

Оскільки позивач, обіймаючи посади державного податкового інспектора відділу податкових розслідувань Державної податкової інспекції по м. Вільногірську та старшого судового виконавця при Вільногірському міському суді, не мав вищої юридичної освіти, суд доходить висновку, що до стажу роботи позивача, який дає право на пенсію згідно зі ст. 50-1 Закону № 1789-XII, ці періоди роботи не можуть бути зараховані.

Таким чином, на момент звернення з заявою про призначення пенсії до стажу, який дає право на призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, належить 18 років 9 місяців 14 днів (період роботи у органах прокуратури з 18.11.1997р. по 31.08.2016р.) та 11 місяців 18 днів (половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі денної форми навчання), що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Суд не бере до уваги посилання позивача на звуження його прав на пенсію за вислугу років внаслідок прийняття Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697-VII, оскільки позивачем не надано доказів набуття ним права на пенсію за вислугу років у період чинності Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789-ХІІ.

Крім того, згідно п. 5 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії 21.09.2016р., тобто, після скасування норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

На дату розгляду відповідачем звернення позивача про призначення йому пенсії згідно з Законом України «Про прокуратуру» положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII не були визнані не конституційними та є чинними.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованим твердження відповідача про неможливість призначення пенсії позивачу згідно з Законом України «Про прокуратуру».

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 69-71, 94, 183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

СуддяА.В. Нижний