Справа № 821/1196/16
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/1196/16

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Деско Юкрейн" до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Деско Юкрейн" (далі - ТОВ "Деско Юкрейн", позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до ГУ ДФС у Херсонській області про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДФС у Херсонській області про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 02 серпня 2016 року № Ю - на суму 11 335,02 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року адміністративний позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ГУ ДФС у Херсонській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ТОВ "Деско Юкрейн" є юридичною особою, платником податків, знаходиться на обліку Херсонської ОДПІ .

02 серпня 2016 року ГУ ДФС у Херсонській області складено акт № 79/21-22-14-01 "Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Деско Юкрейн" з питань перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2016 року, в якому, зокрема, викладено про порушення ТОВ "Деско Юкрейн" пп. 1) п. 2 ст. 6 розділу II та пп. 1) ст. 7 розділу III Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в наслідок чого підприємством занижено зобов'язання, задекларовані до сплати в бюджет по єдиному соціальному внеску на 11 335,02 грн., в тому числі у 2014 році на 9 732,20 грн., у 2015 році на 269,62 грн., у 1 кварталі 2016 року на 1 333,20 грн.

Із змісту акту перевірки (арк. акту 49-51) вбачається, що позивачем не було включено до бази оподаткування єдиним соціальним внеском суми доходу, які виплачені працівникам товариства у зв'язку з понаднормованими витратами коштів, які було видано на відрядження або під звіт, без підтверджуючих документів, у сумі 163 530,49 грн. (у тому числі в 2014 році відхилення склало 156 818,75 грн., у 2015 році - 651,74 грн., у 1 кварталі 2016 року - 6 060,00 грн.)

У зв'язку з допущенням даного порушення, платником податку занижено зобов'язання, задекларовані до сплати в бюджет по єдиному соціальному внеску на 10 464,66 грн. (у 2014 році - 8 885,30 грн., в 2015 році - 246,16 грн., у 1 кварталі 2016 року - на 1 333,20 грн.). Розрахунок сум заниження єдиного соціального внеску наведено у р. 2 додатку № 26 до акту).

Також було виявлено, що позивачем не нараховано ЄСВ з сум нарахованого доходу з надмірно витрачених коштів, наданих на відрядження або під звіт у 2014 та 2016 роках, у розмірі 3,6 %, у зв'язку з чим товариством занижено зобов'язання, задекларовані до сплати в бюджет по єдиному соціальному внеску, на 870,36 грн. ( у т.ч. за 2014 рік - 846,90 грн., 2015 рік - на 23,46 грн.), розрахунок сум заниження ЄСВ наведено у р. 1 додатку № 26 до акту перевірки.

За висновками перевірки ГУ ДФС у Херсонській області прийнято та надіслано позивачу вимогу від 02 серпня 2016 року № Ю- про сплату боргу (недоїмки) в сумі 11 335,02 грн. зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Не погоджуючись з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана вимога про сплату боргу від 02 серпня 2016 року є необгрунтованою, оскільки в акті перевірки відсутня конкретизація цих порушень, до того ж не зазначено ніяких первинних документів, які підтверджують порушення, а також відсутній розрахунок цих сум заниження ЄСВ у р. 1 додатку № 26 до акту перевірки.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Податкового Кодексу України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязове державне соціальне страхування" та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16 липня 1999 року.

В апеляційній скарзі вказується на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року та ухвалення нової постанови, якою у задоволенні позовну відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне.

Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-У1 передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно пп.1 п. 1 ст. 7 Закону № 2464-V1 єдиний внесок нараховується: 1) для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 вищевказаного Закону встановлено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно Порядку оформлення документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженими наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20 серпня 2015 року, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п. 3 р. 1).

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п. 4 р. 1). Факти виявлених порушень законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів (п. 5 р. 1).

Порядок № 727 від 20 серпня 2015 року також передбачає, що за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів. Результати документальної перевірки щодо дотримання вимог законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску оформляються аналогічно результатам перевірки дотримання вимог податкового законодавства. При цьому обов'язковому дослідженню та відображенню в акті (довідці) документальної перевірки підлягають питання, визначені програмою перевірки, зокрема такі питання: ведення первинних документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску; достовірність та повнота відображення у звітності сум, на які нараховується та з яких утримується єдиний внесок; правильність нарахування та утримання єдиного внеску; правомірність застосування та правильність обчислення понижуючого коефіцієнта до ставки єдиного внеску; повнота сплати єдиного внеску (авансових платежів) одночасно з виплатою сум заробітної плати (доходу), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок. Результати перевірки щодо сплати суми єдиного внеску (авансових платежів) одночасно з виплатою сум заробітної плати (доходу), на суми якої нараховується єдиний внесок, оформляються в табличній формі окремим додатком, який додається до акта (довідки) перевірки.

В свою чергу, дослідивши наявний в матеріалах справи Акт перевірки «Перевірка правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску або страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» колегією суддів встановлено, що зміст встановлених у ході перевірки позивача порушень законодавства про ЄСВ зводиться лише до табличного відображення даних платника податків, самостійно задекларованих ним у звітності, та даних, встановлених у ході перевірки із зазначенням певних розбіжностей.

Будь-яких розрахунків виявлених розбіжностей податковим органом не наведено, як і не наведено посилання на певні господарські операції та відповідні первинно-бухгалтерські документи, на підставі яких вчинено записи у бухгалтерському обліку, та які в свою чергу підтверджують наявність порушень, а саме заниження позивачем ЄСВ. Відсутня чіткість та системність викладу обставин порушення законодавства про ЄСВ.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що при складанні акту перевірки податковим органом порушено норми чинного законодавства, оскільки викладені в ньому факти не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського обліку, що є суб'єктивним припущенням перевіряючих та порушенням відповідачем встановленого законодавством порядку проведення перевірки, а викладені відповідачем висновки в акті позивача зроблено без дослідження належних документів.

Дослідивши матеріали справи, а саме додаток № 26 та відомості розділу 3.6.1 акту «Перевірка правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати до бюджетів податку з доходів фізичних осіб», колегією суддів встановлено, що до складу оподатковуваного доходу матеріально - відповідальних підзвітних осіб ТОВ "Деско Юкрейн" не були включені суми надміру витрачених коштів, отриманих на відрядження та під звіт на придбання товарно-матеріальних цінностей, у зв'язку з тим, що у підтвердження понесених витрат до наданих авансових звітів матеріально - відповідальними особами не додано первинні документи згідно яких здійснено відшкодування (нарахування відшкодування) понесених витрат звітуючим працівникам ТОВ "Деско Юкрейн".

За 2014 рік в додатку 26 та в акті перевірки фіскальною службою зазначено, що позивачем було безпідставно виплачено працівникам суму доходу 156 818,75 грн. /а.с. 44-46/:

- згідно авансового звіту № 199 від 30 квітня 2014 року матеріально підзвітної особи ОСОБА_3 здійснено безпідставне відшкодування 480 грн. добових витрат на відрядження, згідно авансового звіту № 198 від 28 травня 2014 року матеріально підзвітній особі ОСОБА_3 здійснено безпідставне відшкодування 480 грн. добових за умовами відсутності зареєстрованих наказів на відрядження;

- згідно авансового звіту № 196 від 23 травня 2014 року матеріально підзвітної особи ОСОБА_4 здійснено безпідставне відшкодування 545 грн. витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей при відсутності належним чином оформлених чеків або інших платіжних документів, які підтверджують факт сплати готівкових коштів при здійсненні господарської операції;

- згідно авансового звіту № 219 від 19 червня 2014 року матеріально підзвітної особи ОСОБА_4 здійснено безпідставне відшкодування 353,75 грн. витрат на придбання ТМЦ, за умовами відсутності чеків або інших платіжних документів, які підтверджують факт сплати готівкових коштів при здійсненні господарської операції;

- згідно авансового звіту №248 від 02 липня 2014 року здійснено безпідставне відшкодування ОСОБА_3 480 грн. добових, згідно авансового звіту № 249 було безпідставно відшкодовано ОСОБА_3 480 грн. добових;

- згідно авансового звіту № 314 від 10 грудня 2014 року матеріально підзвітної особи ОСОБА_4 здійснено безпідставне відшкодування 154 000,00 грн. витрат на придбання автомобіля. Будь які первинні бухгалтерські документи, що підтверджують сплату готівкових коштів у сумі 154 000,00 грн. при здійсненні купівлі автомобіля матеріально - підзвітною особою ОСОБА_4 не додано до авансового звіту.

За 2015 рік товариством надмірно виплачено працівникам 651,74 грн. у вигляді відшкодування витрат на проїзд згідно таких документів: авансовий звіт № 5 від 27 січня 2015 року на суму 34,39 грн., звіт № 6 від 04 лютого 2015 року на суму 34,39 грн., авансовий звіт № 7 від 10 лютого 2015 року на суму 68,78 грн., авансовий звіт № 10 від 18 лютого 2015 року - 68,78 грн., № 21 від 12 березня 2015 року - 68,78 грн., у № 22 від 17 березня 2015 року - 68,78 грн., № 24 від 25 березня 2015 року - 34,39 грн., № 27 від 14 квітня 2015 року - 68,78 грн., № 28 від 17 квітня 2015 року - 68,78 грн., № 29 від 29 квітня 2015 року на суму 34,39 грн., № 32 від 12 травня 2015 року - 51,25 грн., № 33 від 19 травня 2015 року - 51,25 грн.

За 2016 рік позивачем було необґрунтовано виплачена працівникам сума 6060 грн.:

- згідно авансового звіту № 1 від 30 квітня 2016 року матеріально підзвітної особи ОСОБА_5 здійснено відшкодування 6 000,00 грн. витрат на придбання двигуна, за умовами відсутності первинних документів (чеків або інших платіжних документів), які підтверджують факт сплати готівкових коштів при здійсненні господарської операції;

- згідно авансового звіту № 2 від 09 березня 2016 року матеріально підзвітної особи ОСОБА_5 здійснено безпідставне відшкодування 60 грн. витрат на оплату ТМЦ, за умовами відсутності первинних документів (чеків або інших платіжних документів), які підтверджують факт сплати готівкових коштів при здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-ХІV від16 липня 1999 року визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною 2 ст.9 Закону України №996-XIV встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дослідивши наявні в матеріалах справи первинні документи колегією суддів встановлено наступне.

Згідно Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 зі змінами та доповненнями (далі - Інструкція № 59), направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник строку й мети відрядження.

Підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв'язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Податкового кодексу України (п. 14 розділ 1 Інструкції № 59). Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв'язку з таким відрядженням) (п. 15 р. 1). За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування працівника у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98. Сума добових визначається згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами. За відсутності наказу добові витрати не виплачуються.

Пунктом 6 Інструкції № 59 встановлено, що витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов'язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. Відрядженому працівникові відшкодовуються витрати на проїзд транспортом загального користування (крім таксі) до станції, пристані, аеропорту, якщо вони розташовані за межами населеного пункту, де постійно працює відряджений працівник, або до місцеперебування у відрядженні. Відрядженому працівникові перед від'їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Після повернення з відрядження працівник зобов'язаний до закінчення п'ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню працівником до каси або зарахуванню на відповідний рахунок підприємства, що їх надало, у встановленому законодавством порядку. Разом із звітом подаються документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених у зв'язку з відрядженням витрат. (п. 11 Інструкція № 59).

Відповідно до п. 12 Інструкції № 59 витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо. Витрати, понесені у зв'язку з відрядженням, що не підтверджені відповідними документами (крім добових витрат), працівникові не відшкодовуються.

З урахуванням вказаних обставин та норм діючого законодавства, колегія суддів вважає правильними висновки акту перевірки про те, що при відсутності наказів на відрядження, добові витрати не повинні відшкодовуватись, тому є правомірним висновок фіскального органу про надмірне витрачання добових за авансовими звітами №№ 199, 198, 248, 249 за 2014 рік в сумі 480 грн. за кожний звіт.

В свою чергу колегія суддів зазначає, що надання наказів про відрядження до позовної заяви не спростовує викладених в акті обставин, оскільки відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПКУ платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки. Оскільки перевірка була плановою, про її початок позивач був обізнаний за 10 днів до дня проведення. Згідно абз. 1 п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни визначені законодавством платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що накази про відрядження за 2014 рік, які були надані позивачем лише під час розгляду справи в суді першої інстанції, але не надані контролюючому органу під час проведення перевірки, не є допустимим доказом по справі.

До того ж, з наданого до суду першої інстанції журналу реєстрації наказів та посвідчень про відрядження вбачається, що накази реєструвались не в хронологічному порядку і не по порядковим номерам, тому такий журнал також не є належним доказом правомірності виплати добових.

Також, дослідивши наявні в матеріалах справи транспортні квитки на проїзд та копії документів, які були надані позивачем фахівцю ГУ ДФС при перевірці, колегією суддів встановлено розбіжність, оскільки транспортні квитки, надані на перевірку, не мають взагалі вказівки на вартість проїзду, а в копіях цих же квитків доданих позивачем до позовної заяви міститься вартість, отже, колегія суддів вважає, що вартість проїзду в документах, доданих до позовної заяви, була дописана позивачем самостійно. Квиток на проїзд, який не має вартісного показника, не може вважатись належним первинним документом в розумінні ч. 2 ст.9 Закону України №996-XIV. Таким чином, належних доказів витрат на проїзд у позивача на момент проведення перевірки не було.

Також колегія суддів погоджується з доводами податкового органу про неналежне оформлення товарних чеків, оскільки вони не мали реєстраторів розрахункових операцій та печатки, що виключає визнання їх первинними бухгалтерськими документами.

Зокрема, товарні чеки ФОП ОСОБА_6 б/н від 23 травня 2014 року на суму 545 грн., № 20 від 19 червня 2014 року на суму 324 грн. не містять ідентифікаційного номеру підприємця, ім'я та по-батькові, тому неможливо ідентифікувати особу продавця. Товарний чек № 3464 від 19 червня 2014 року, виданий ФОП Пісьміченко, також не містить ідентифікаційного коду продавця, ім'я та по батькові або ініціалів продавця. Згідно авансового звіту № 1 від 30 квітня 2016 року матеріально підзвітної особи ОСОБА_5 здійснено відшкодування 6 000,00 грн. витрат на придбання двигуна, надана до авансового звіту накладна № 27 від 18 лютого 2016 року оформлена продавцем ПП ОСОБА_7 без зазначення ідентифікаційного коду, повністю ім'я та по-батькові /а.с. 114/, до позову надано інші документи, які відрізняються від наданих до перевірки, тому до уваги не приймаються, а саме накладна № 14 від 18 лютого 2016 року та товарний чек № 14 від 18 лютого 2016 року. /а.с. 61, 62/ Копію свідоцтва про знаходження ФОП ОСОБА_7 на спрощеній системі оподаткування позивач надав тільки в судове засідання. Представник позивача не пояснив причини розбіжності в документах та ненадання їх на перевірку.

Згідно авансового звіту № 2 від 09 березня 2016 року матеріально підзвітної особи ОСОБА_5 здійснено відшкодування 60 грн. витрат на оплату ТМЦ, до авансового звіту доданий товарний чек б/н від 09 березня 2016 року, але дата товарного чеку містить виправлення, що є недопустимим для первинного документа. /а.с. 115/ Наданий позивачем до позовної заяви товарний чек ФОП ОСОБА_2 від 09 березня 2016 року не містить виправлень та заповнений іншим почерком, даний документ на перевірку не надавався, тому не є належним доказом по справі.

Відповідно до п. 15 ст. 3 Закону "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, послуг та громадського харчування" суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій формі при продажу товарів у сфері торгівлі зобов'язані надавати покупцю товарів за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону про захист прав споживачів, при цьому форма та зміст товарного чека на сьогодні законодавчо не визначені. Але документ, який видається ФОП, для визнання його належним первинним документом бухгалтерського та податкового обліку обов'язково повинен містити такі реквізити, як найменування ФОП та його ідентифікаційний номер з державного реєстру фізичних осіб, присвоєний ФОП, індивідуальний податковий номер платника ПДВ (якщо ФОП таким є), найменування того, що продається (купується), ціна за одиницю виміру, сума ПДВ, повна вартість покупки, вказана прізвище того, хто виробляв розрахунок з покупцем і через кого проводилася купівля (у разі придбання за підзвітні гроші), дата і підпис.

З урахуванням викладеного та того, що на час здійснювали перевірку, вищевказані документи не надавались ні при перевірці, ні протягом 5 днів з дня отримання акту перевірки, колегія суддів вважає, що в подальшому надання цих документів до суду першої інстанції не є обґрунтованим. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що при незгоді позивача з висновками документальної перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті документальної перевірки, позивач мав право подати свої заперечення до контролюючого органу протягом 5 робочих днів з дня отримання акта перевірки, однак він своїм правом не скористався.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками перевірки про те, що за авансовим звітом № 314 від 10 грудня 2014 року дохід ОСОБА_4 становив 154 000,00 грн., оскільки позивачем наданий до суду авансовий звіт тільки на суму 5 879,73 грн. /а.с. 34/, але ж ніяк ні на суму 155 878,73 грн., як це вказано в додатку № 26 до акту перевірки. Копії авансового звіту № 314 від 10 грудня 2014 року на суму 155 878,73 грн. відповідач ні до суду першої ні до суду апеляційної інстанції не надав.

Згідно п. 85.6 ст. 85 ПКУ у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчинюється відповідний запис.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що податковим органом вищевказаний акт про відмову платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій особі, ні до суду першої ні до суду апеляційної інстанції не надавав, тому на думку колегії суддів, відповідач не довів вжиття всіх передбачених законом заходів щодо отримання копії авансового звіту № 314 від 10 грудня 2014 року на суму 155 878,73 грн., таким чином факт існування такого авансового звіту є не підтвердженим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, базою нарахування ЄСВ для роботодавців - підприємств, установ та організацій, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Складові фонду оплати праці визначено Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженою наказом Держкомстату від 13 січня 2004 року № 5. Перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджено постановою Кабміну від 22 грудня 2010 року № 1170. Так, згідно з п. 3.15 р. III Інструкції № 5 та п. 6 р. I Переліку № 1170 витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення, компенсаційні виплати та добові, які виплачуються при переїзді на роботу в іншу місцевість згідно з чинним законодавством, не належать до фонду оплати праці та не є базою для нарахування ЄСВ.

Так, колегія суддів зазначає, що за відсутності документів, які підтверджують звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, підприємство може за рішенням керівника відшкодувати працівникові понесені витрати, таке відшкодування з точки зору Закону № 2464-VI, підпадає під визначення "додаткове благо від працедавця" і підлягає включенню в сукупний оподатковуваний доход працівника. Вказані суми додаткового блага як компенсаційні, не передбачені актами чинного законодавства, підлягають включенню до фонду оплати праці і є базою для нарахування внесків до фондів соціального страхування.

Посилання позивача на те, що не є об'єктом оподаткування ЄСВ сума відшкодованих підзвітним особам витрат на відрядження в межах фактичних витрат, є таким, що відповідає чинному законодавству, але ці витрати не є об'єктом оподаткування лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків, фіскальних або товарних чеків, наказів на відрядження тощо, їх зв'язок з відрядженням та/або з господарською діяльністю роботодавця.

До того ж, колегія суддів вважає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження висновок акту перевірки про те, що позивачем не нараховано ЄСВ з сум нарахованого доходу з надмірно витрачених коштів, наданих на відрядження або під звіт у 2014 та 2016 роках, у розмірі 3,6 %, у зв'язку з чим товариством занижено зобов'язання, задекларовані до сплати в бюджет по єдиному соціальному внеску, на 870,36 грн. ( у т.ч. за 2014 рік - 846,90 грн., 2015 рік - на 23,46 грн.), конкретизації цих порушень в акті перевірки немає, не зазначено ніяких первинних документів, які підтверджують порушення, як немає і розрахунку цих сум заниження ЄСВ у р. 1 додатку № 26 до акту перевірки, на що посилається відповідач.

Слід зазначити, що суд не наділений повноваженнями замість податкового органу проводити перевірку показників бухгалтерської та податкової звітності суб'єктів господарської діяльності та в ході судового розгляду фактично проводити перевірку. Такі функції належать виключно відповідачу як суб'єкту владних повноважень та фіскальному органу.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку про те, що правильність висновків контролюючого органу про непідтвердженість витрат підзвітних осіб на добові, вартість проїзду та придбання ТМЦ, що складає частину донарахованих сум ЄСВ, не може визнати неправомірним вимогу в якійсь конкретній сумі, оскільки неясно яка сума цих витрат повинна бути прийнята до уваги при обчисленні ЄСВ.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) ДФС у Херсонській області від 02 серпня 2016 року №Ю- про заборгованість зі сплати єдиного внеску в частині 9679,80 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись, ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі (після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції).

Головуючий: Т.М.Танасогло

Суддя: А.В.Бойко

Суддя: О.В.Яковлєв