Справа № 414/2109/16
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковальов В.М.
Суддя-доповідач - Ястребова Л. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року справа №414/2109/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегії суддів у складі: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3 на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 20 грудня 2016 року у справі № 414/2109/16 за позовом ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області про визнання дій неправомірними,скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15листопада 2016 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області (надалі - відповідач) про визнання дій неправомірними та скасування рішення № 23 від 09.11.2016 року, а також зобов'язання призначити, нарахувати та виплатити пенсію відповідно до відпрацьованого часу з 07.10.2009 року та відповідно до архівної довідки з дня вступу в законну силу рішення Конституційного суду України по справі № 1-32/2009 від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 (а.с. 2-4).

Постановою Кремінського районного суду Луганської області від 20 грудня 2016 року у позовних вимогах ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії щодо призначення, нарахування та виплати пенсії відмовлено у зв'язку з їх необґрунтованістю (а.с. 56-57).

Представник позивача із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, з урахуванням уточнень, посилаючись на те, що зазначене рішення винесено без належного врахування всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 року у справі № 1-32/2009, в кому останній зробив висновок, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, в свою чергу, держава, відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Позивач у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,

Представник апелянта у судове засідання також не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в апеляційній скарзі просив розглядати справу за його відсутності.

Не з'явився у судове засідання і відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, засобами електронного зв'язку надіслав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції просив залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 31 серпня 1966 року по 11 травня 1999 року працювала на території України, що підтверджується копією наявної в матеріалах справи трудовою книжкою.

З 2000 року позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю.

У зв'язку з прийняттям Конституційним судом України рішення № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, відповідно до якого визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV, 11.02.2010 року, 03 листопада 2016 року, через свого представника , який діяв на підставі довіреності, посвідченої нотаріально, звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до якої додала копію трудової книжки, копію свідоцтва про шлюб, копію ідентифікаційного номеру, копію паспорта.

За результатами розгляду зазначеної заяви, відповідачем, 11 листопада 2016 року прийнято Рішення № 23 про відмову в призначенні пенсії у зв'язку з порушенням норм п. 1.1 та п. 2.1.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 по причині того, що діючим законодавством передбачено, що виникнення права на пенсію для іноземців та осіб без громадянства пов'язуються з умовою їх постійного проживання на території України або укладання Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення - разі проживання таких осіб в іншій державі. Оскільки міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення між Україною та державою Ізраїль,, який передбачав би інші умови призначення та виплати пенсій на даний час не укладено, а ОСОБА_3 з 2000 року постійно проживає в Ізраїлі, лише після прийняття Урядом країни відповідних нормативно-правових актів, якими буде визначено умови та порядок виплати пенсії особам, які постійно проживають за кордоном, органи Пенсійного фонду України матимуть правові підстави для здійснення пенсійних виплат (а.с. 30).

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки позивач виїхала на постійне проживання до Ізраїлю, а договірні відносини між Державами Україна та Ізраїль з приводу призначення пенсії у випадку з позивачем не існують, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Так, ч.1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до зазначеного вище Закону, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за № 1566/11846 передбачає, зокрема ч.2, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам подається заявником особисто безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Підунктом 1.1 пункту 1 вказаного Порядку передбачено, що заява про призначення пенсії, зокрема, непрацюючим особам подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до п.п 2.1 п. 2 Порядку, до заяви про призначення пенсії за віком додається, серед іншого, документ про місце проживання (реєстрації) особи

За приписами п.п. 2.22 п. 2 Порядку, за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки про постійне місце проживання.

За змістом цієї норми вбачається, що усім пенсіонерам незалежно від виду пенсій призначаються та виплачуються за місцем проживання.

З матеріалів справи вбачається, що документ про місце проживання або реєстрації позивача у Кремінському районі Луганської області наданий не був.

Пунктом 2.23 Порядку № 22-1 передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії можуть бути подані як в оригіналах, так і в копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Із матеріалів справи вбачається, що до заяви про призначення пенсії позивачем не був наданий оригінал трудової книжки.

Крім того, статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Згідно з приписами ст. 92 цього Закону громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Виключення з даного правила встановлено тільки для пенсій, призначених внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного Фонду України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. У статті 51 вказаного закону передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед виїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV.

При цьому, п.п. 3.3 п. 3 вказаного рішення зазначено, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що наведені положення п. 2 ч. 1 статті 49, 2-го речення статті 51 Закону № 1058 та зміст рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 стосується виплати і одержання особами пенсій, яким такі пенсії призначені.

Як зазначалось вище, позивач не перебував на обліку Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області та пенсія за віком згідно вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» їй відповідно не призначалась.

Таким чином, позивач не відноситься до осіб, яким пенсія була призначена, а виплата припинена у зв'язку з виїздом за кордон, а тому відносно неї не підлягає застосування рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009.

Колегія суддів зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню ст.ст. 1, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що на час існування спірних правовідносин та розгляду справи є чинними так як неконституційними не визнавалися та є обов'язковими для всіх громадян, підприємств, установ та організацій і підлягають застосуванню на всій території України.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла до висновку, що у відповідача, в силу положень ст.ст. 1, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні правові підстави для призначення пенсій громадянам, які виїхали на постійне проживання в держави, з якими Україною не укладено міжнародні договори, що врегульовують питання пенсійного забезпечення таких осіб (крім пенсій, призначених внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання).

Посилання апелянта на ту обставину, що до спірних правовідносин, а саме, питання щодо призначення пенсії особі яка працювала на території України, сплачувала внески до Пенсійного фонду, а тому має право на отримання пенсії на території України, яка проживає на території іншої держави можливо застосувати аналогічний правовий підхід, який висловлено у рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки визначення понять «призначення пенсії» та «поновлення раніше призначеної пенсії» не є тотожними, застосування до спірних правовідносин рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 не є можливим. Отже, оскільки позивач виїхала на постійне проживання за межі території України, а міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем, який передбачав би інші умови призначення та виплати пенсії на даний час не укладено, правові підстави для призначення пенсії ОСОБА_3 - відсутні.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд перш ої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Кремінського районного суду Луганської області від 20 грудня 2016 року у справі № 414/2109/16 - залишити без змін.

Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя : Л.В. Ястребова

Судді: А.А. Блохін

І.Д. Компанієць