Справа № 826/3366/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/3366/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 лютого 2017 року № 826/3366/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Качура І.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Здраво» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені,

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з оскаржуваним рішенням, посилаючись на те, що він сплатив єдиний соціальний внесок за січень-квітень 2015 року з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,4 у строки та в розмірах відповідно до чинного законодавства. При цьому позивач стверджує, що при поданні звітів щодо єдиного соціального внеску за січень, лютий 2015 року була допущена технічна помилка у роботі програми електронного документообігу «М.Е.Doс», а саме у сформованому у ручному режимі за допомогою вказаної програми звітах за січень та лютий 2015 року помилково відображено автоматичний розрахунок полів, внаслідок чого після закриття та відправки звіту програма автоматично перерахувала його показники, у зв’язку з чим податковий орган отримав звіт з невірними показниками і в якому сума єдиного внеску була зазначена без врахування понижуючого коефіцієнта 0,4. Як стверджує позивач, наведене залишено відповідачем поза увагою та безпідставно застосовано штрафні санкції за несплату у повному обсязі зобов’язань по єдиному соціальному внеску.

Під час розгляду справи представники позивача позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

В наданих суду запереченнях представник відповідача вказав, що підставою для застосування штрафних санкцій та нарахуванню пені була несвоєчасна сплата єдиного внеску за період з 21.02.2015 по 30.04.2015 на підставі поданих звітів за 2015 рік, за що починаючи з 01 січня 2015 року та надалі накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. Також, представником відповідача зазначено, що подання звітів щодо єдиного внеску здійснювалось виключно позивачем, а тому згідно з пп.56.11 ст.56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов’язання, самостійно визначене платником податків. Крім того, вказано про те, що відповідальним за правильність заповнення звіту є саме страхувальник.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Виходячи з положень частини 4 статті 122 КАС України, за згодою сторін судом ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ТОВ «Здраво» (код ЄДРПОУ 34603398) є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та знаходився на обліку в ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подані до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів:

- звіт від 18.02.2015 за січень 2015 року із визначенням загальної суми єдиного внеску, що підлягає сплаті на суму 867 905,36 грн.;

- звіт від 19.03.2015 за лютий 2015 року із визначенням загальної суми єдиного внеску, що підлягає сплаті на суму 860 081,41 грн.;

- звіт від 06.04.2015 за березень 2015 року із визначенням загальної суми єдиного внеску, що підлягає сплаті на суму «-61 124,85» грн., у тому числі р.8.1 «-162 506,34 грн.», та з сумою зменшеного нарахування єдиного внеску в розмірі 469 363,85 грн. (р.7 п.7.1);

- звіт від 27.05.2015 за квітень 2015 року із визначенням загальної суми єдиного внеску, що підлягає сплаті на суму «-68 868,64» грн., у тому числі р.8.1 «-163 754,11 грн.», та з сумою зменшеного нарахування єдиного внеску в розмірі 471 613,34 грн. (р.7 п.7.1).

Не погоджуючись зі спірним рішенням позивач оскаржив його в адміністративного порядку до Головного управління ДФС у м. Києві та до ДФС України.

Вважаючи рішення відповідача про нарахування штрафу та пені протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин, далі - Закон № 2464-VI).

Так, відповідно до статті 4 Закону № 2464-VI позивач є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно із підпунктами 1, 4 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів у строки, в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади.

Частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом для позивача є календарний місяць.

Разом з тим, з 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» (далі - Закон № 77-VIII).

Так, пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закон № 77-VIII встановлювалося, що з 1 січня 2015 року при нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам та/або при нарахуванні винагороди за цивільно-правовими договорами ставки єдиного внеску, встановлені частиною п'ятою статті 8 та статтею 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» для платників єдиного внеску, визначених в абзацах другому та третьому пункту 1 частини першої статті 4 та статті 10, застосовуються з коефіцієнтом 0,4 (крім виключень, передбачених цією частиною), у випадку, якщо платником виконуються одночасно такі умови:

1) загальна база нарахування єдиного внеску за місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід) та/або винагорода за цивільно-правовими договорами, в 2,5 рази або більше перевищує загальну середньомісячну базу нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік; або якщо загальна база нарахування єдиного внеску не перевищує в 2,5 рази, або більше загальну середньомісячну базу нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік, то платник замість коефіцієнту 0,4 застосовує коефіцієнт, що розраховується шляхом ділення загальної середньомісячної бази нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік на загальну базу нарахування єдиного внеску за місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід) та/або винагорода, за цивільно-правовими договорами (але в будь-якому випадку коефіцієнт не може бути менше 0,4);

2) середня заробітна плата по підприємству збільшилася мінімум на 30 відсотків у порівнянні з середньою заробітною платою за 2014 рік;

3) середній платіж на одну застраховану особу після застосування коефіцієнта складе не менше ніж 700 гривень;

4) середня заробітна плата по підприємству складе не менше трьох мінімальних заробітних плат.

Тобто, положеннями зазначеного Закону платникам єдиного внеску надано право на зменшення навантаження на фонд оплати праці, зокрема легалізації фонду оплати праці та зменшення діючої ставки єдиного внеску при дотриманні певних умов, шляхом застосування роботодавцем понижуючого коефіцієнта ставки єдиного внеску.

В даному випадку, як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, ТОВ «Здраво» з метою застосування понижуючого коефіцієнту було виконано всі умови, встановлені пунктом 3 розділу II Закону № 77-VIII, у зв'язку з чим із січня 2015 року підприємство отримало право на застосування понижуючого коефіцієнта 0,4.

Судом встановлено, що позивачем в електронному вигляді подавалися звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за період з січня 2015 року по квітень 2015 року.

Як зазначив позивач, при складанні позивачем звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за січень та лютий 2015 року була допущена технічна помилка, а саме не було враховано понижуючого коефіцієнту.

Зокрема, у сформованому за допомогою програми електронного документообігу «М.Е.Doс» звітах за січень та лютий 2015 року помилково відображено автоматичний розрахунок полів, внаслідок чого після закриття звіту програма самостійно перерахувала звіт та при розрахунку суми єдиного внеску було зазначено суму єдиного внеску в розмірі 37,26% без врахування понижуючого коефіцієнта 0,4 (37,26%*0,4=14,904%).

Як вбачається з поданих звітів, за січень 2015 року у п.8.1 вказана сума єдиного внеску що підлягає сплаті - 785 882,02 грн., але в зв'язку з тим, що підприємством були виконані критерії, визначені чинною редакцією Закону на момент здійснення розрахунку, до нарахованої суми єдиного внеску був застосований понижуючий коефіцієнт в розмірі 0,4 і тому було нараховано єдиного внеску в сумі 314 268,44 грн. Згідно платіжних доручень від 30.01.2015 №156 на суму 312 569,84 грн. та від 05.02.2015 №172 на суму 1 698,60 грн. вказана сума єдиного внеску сплачена в повному обсязі.

Згідно звіту за лютий 2015 року у п.8.1 вказана сума єдиного внеску що підлягає сплаті - 782 133,14 грн., однак скориставшись правом на застосування понижуючого коефіцієнту в розмірі 0,4, було нараховано єдиного внеску в сумі 312 550,12 грн., яка була сплачена згідно платіжних доручень від 09.02.2015 №176 на суму 559,82 грн., від 20.02.2015 №197 на суму 170 551,46 грн., від 05.03.2015 №219 на суму 141 438,84 грн., від 23.02.2015 №202 на суму 219,17 грн.

У звіті за березень 2015 року позивачем здійснено коригування звіту за лютий місяць 2015 року, де визначена у п.7.1 сума 469 363,85 грн., на яку зменшено суму єдиного внеску у зв'язку з виправленням помилки, допущеної в попередніх звітних періодах, у зв’язку з цим у п.8.1. визначена сума «-162 506,34» грн. з урахуванням такого коригування.

При цьому, у п.8.1 вказана правильна сума з урахуванням понижуючого коефіцієнту в розмірі 0,4 – 306 857,51 грн., яка, як підтверджується матеріалами справи, була сплачена згідно платіжних доручень від 19.03.2015 №244 на суму 151 318,37 грн., від 12.03.2015 №231 на суму 188,67 грн., від 19.03.2015 №247 на суму 654,14 грн., від 03.04.2015 №278 на суму 154 696,33 грн.

В подальшому, згідно поданого звіту за квітень 2015 року вбачається, що позивачем також здійснено коригування звіту за січень місяць 2015 року, де визначена сума 471 613,34 грн., на яку зменшено суму єдиного внеску у зв'язку з виправленням помилки, допущеної в попередніх звітних періодах, тому у п.8.1. визначена суми «-163 754,11» грн. з урахуванням коригування.

При цьому, у п.8.1 вказана правильна сума з урахуванням понижуючого коефіцієнту в розмірі 0,4 – 400 247,00 грн., яка, як підтверджується матеріалами справи, була сплачена згідно платіжних доручень від 10.04.2015 №295 на суму 863,34 грн., від 21.04.2015 №309 на суму 132 376,00 грн., від 14.04.2015 №301 на суму 241 954,00 грн., від 24.04.2015 №322 на суму 53,16 грн., від 30.04.2015 №330 на суму 25 000,00 грн.

З огляду на викладене, у зв’язку з тим, що програма «М.Е.Doс», на момент подачі позивачем звітів за січень-лютий 2015 року не передбачала нової форми звіту та введення в ручному режимі змінних ставок єдиного соціального внеску, користуючись своїм правом, при нарахуванні позивачем ставки єдиного соціального внеску за березень-квітень 2015 року попередні дані були скореговані, так як з’явилась можливість зараховувати понижуючий коефіцієнт в електронному звіті.

Наведені обставини стосовно виконання позивачем умов для застосування понижуючого коефіцієнту, а також числові показники звітів та правильність обрахування їх позивачем, факт сплати позивачем сум єдиного внеску з урахуванням понижуючого коефіцієнту відповідачем в порядку виконання обов’язку, визначеного частиною другою статті 71 КАС України, жодним чином не заперечувалось та не спростовані належними та допустимими доказами.

В контексті наведеного суд зазначає, що об'єктом правопорушення, визначеного пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI, є правовідносини щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску.

Об'єктивна сторона даного правопорушення сформульована як бездіяльність - несплата грошових зобов'язань у передбачених Законом розмірах.

Відповідальність за приписами пункту 2 частини одинадцятої статті 25 цього Закону настає, якщо платник податків не сплатить або несвоєчасно сплатить передбачені Законом суми. В цьому випадку сума штрафу становитиме 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно сплачено єдиний внесок за вищевказані періоди із застосуванням понижуючого коефіцієнта.

Технічна помилка, допущена у звіті з єдиного внеску з юридичних осіб, не є правопорушенням у розумінні пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI, оскільки визначена позивачем сума грошового зобов'язання перерахована до бюджету у визначений Законом строк та у повному обсязі.

З наведеного вбачається, що рішення відповідача не ґрунтується на нормах законодавства України та фактично призводить до нарахування штрафів за відсутності порушення законодавства, що суперечить вимогам частини 2 статті 19 Конституції України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Здраво» (код ЄДРПОУ 34603398) сплачений ним судовий збір у розмірі 3364,16 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур