Справа № 127/20001/16-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/20001/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Луценко Л.В.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

07 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Совгири Д. І.
суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частина НОМЕР_1 про стягнення інфляційних, трьох відсотків річних за прострочення зобов`язання щодо повернення грошової компенсації за продовольче забезпечення,
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до військової частина НОМЕР_1 про стягнення інфляційних, трьох відсотків річних за прострочення зобов`язання щодо повернення грошової компенсації за продовольче забезпечення.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з даною постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
У зв`язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 28.03.2007 року у адміністративній справі №2-а-2309-2007 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення, позов задоволено, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за продовольче забезпечення в сумі 31 188,50 грн. за період з 11.03.2000 року по 31.12.2006 року.
Як вбачається з матеріалів справи, вказане рішення не виконане, постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного Управління юстиції Вінницької області Штельмаха Д.В. від 30.04.2009 року виконавчий лист, виданий за вищезазначеною постановою суду, був повернутий стягувачеві без виконання на підставі п.2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 30.04.2009 року).
Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК України регулює зобов`язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.
При цьому частина третя статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов`язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами не договірних зобов`язань. Крім того, із рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено у статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.
А тому, компенсація за неотримане продовольче забезпечення та компенсація за затримку її виплати, стосовно виплати яких Замостянським районним судом м. Вінниці 28.03.2007 року постановлено судове рішення, - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на ці компенсації не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.
Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК України про обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із компенсаційними виплатами за неотримане продовольче забезпечення та затримкою виконання цих виплат.
Суд звертає увагу, що аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у свій постанові від 20.01.2016 року (справа №6-2759цс15).
Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 10 лютого 2017 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В. Курко О. П.