Справа № 554/8224/16-а
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 02.02.2017 Справа № 554/8224/16-а
Справа № 554/8224/16-а
Провадження № 2-а/554/120/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

2 лютого 2017 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко А. Г., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій,

в с т а н о в и в :

4 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (далі - ДПСЗН) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, в якому просив:

- визнати протиправними дії Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації щодо нарахування та виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у меншому розмірі ніж передбачено ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобовязати Департамент праці та соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації нарахувати і виплатити йому одноразову щорічну допомогу до 5 травня в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком за 2016 рік з урахуванням раніше сплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він являється учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» (далі - Закон) учасникам бойових дій виплачується щорічна разова допомога до 5 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, яка станом на 5 травня 2016 року складає 1130,00 грн. Незважаючи на це, відповідач 2016 року здійснив йому виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі лише 920,00 грн.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, в звязку з чим і звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

В судове засідання позивач не явився, представник відповідача ОСОБА_2 подала заяву, в якій просила проводити розгляд за її відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, якщо всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розцінюючи неодноразову неявку позивача в судове засідання як бажання розглядати справу за його відсутності та клопотання представника відповідача про здійснення розгляду справи за її відсутності, суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Судом встановлено, що згідно посвідчення серії УБД № 140241 позивач ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а. с. 7).

25 травня 2016 року позивач отримав щорічну разову допомогу до 9 травня у розмірі 920,00 грн. (а. с. 21).

Приписами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, повязаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28 грудня 2014 року N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 1 січня 2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетних фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28 грудня 2014 року N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня встановленого ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 3 жовтня 1997 року у справі № 18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового <та, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28 грудня 2014 року N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» прийнятий пізніше Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28 грудня 2014 року N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин».

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 2 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Підпунктом 2 пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент увязнення не виповнилося 18 років), вязням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, здійснюється у розмірі 920 гривень.

Судом встановлено, що грошову допомогу, розмір якої визначено постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 2 березня 2016 року позивачу виплачено 8 квітня 2016 року.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії) від 12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обовязку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невідємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обовязок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік позивачу має бути виплачена у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України, тобто 920 грн.

Зважаючи на те, що грошова допомога у такому розмірі йому виплачена, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому відмовляє в цьому.

Керуючись статтями 6, 10, 11, 12, 14, 70, 71, 99, 159-163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А. Г. Савченко