Справа № 805/136/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабаш Г.П.
Суддя-доповідач - Арабей Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року справа №805/136/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Челахової О.О.,представника відповідача - Таркановського В.В., діючого за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року у справі № 805/136/16-а за позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Донецькій області про стягнення суми вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління МВС України в Донецькій області (з урахуванням уточнень) про:

- стягнення з відповідача на користь позивача суму вихідної допомоги при звільненні, розраховану у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років. Призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» від 17 липня 1992 року № 393, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100;

- стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- зобов'язання відповідача видати позивачу довідку із зазначенням періоду служби в органах внутрішніх справ, займаної посади та присвоєного спеціального звання (а.с. 3-4, 40-43, 95-101,153).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у розмірі 11 070,05 грн. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_3 середнє грошове забезпечення у розмірі 5 016,88 грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 155-158).

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління МВС України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року у справі № 805/136/16-а та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги апелянт зазначив, що в розрахунок спірної допомоги включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, премії тощо) у розмірі, що були їм встановлені на день звільнення зі служби.

Вважає, що судом першої інстанції невірно розраховано одноразову грошову допомогу виходячи з розміру середньомісячного грошового забезпечення позивача на момент звільнення.

При цьому, одноразова грошова допомога позивачу виплачена у належному розмірі, який обчислено на підставі положень діючого законодавства.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апелянт зазначив, що положення Кодексу законів про працю України, на які посилається суд першої інстанції, а саме - ст.ст. 116, 117 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки вони регулюються спеціальним законодавством.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції проігноровано норми процесуального права, а саме ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України щодо пропуску місячного строку звернення позивача до суду із даним позовом.

Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що тягне за собою її скасування та відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 161-163).

Представник апелянта в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, постанову суду першої скасувати, з наступних підстав.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходила службу в органах внутрішніх справ з 13 березня 2007 року, звільнена зі служби у запас збройних Сил наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 06 листопада 2015 року № 89 о/с за пунктои 64 «г» (через скорочення штатів) (а.с. 7, 9).

Трудову книжку ОСОБА_3 отримала 08 грудня 2015 року.

Відповідно до Довідки Головного управління МВС України в Донецькій області № 383 від 25 листопада 2016 року відповідачем нарахована позивачу сума вихідної допомоги при звільненні у розмірі 10 593,75грн. (до виплати 10 434, 84 грн. з відрахуванням військового збору) (а.с. 147), яка виплачена позивачу 20 січня 2016 року, відповідно до видаткового касового ордеру від 30 грудня 2015 року (а.с. 121).

Спірним питанням у справі є правомірність заявлених позивачем вимог про стягнення одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, розрахованої у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 та постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 та про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Часткового задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не вірно розраховано суму одноразової грошової допомоги. Крім того, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин положення КЗпП України щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд першої інстанції відмовив у задоволені позовних вимог позивача в частині надання позивачу довідки із зазначенням періоду служби в органах внутрішніх справ, займаної посади та присвоєного спеціального звання, оскільки, в матеріалах справи відсутні докази щодо звернення позивача із відповідним запитом до відповідача, відповідно відсутні докази порушеного права позивача, а відтак, відсутні підстави для спонукання відповідача до вчинення певних дій у майбутньому, оскільки захисту в судовому порядку підлягають порушені права, а не можливість їх порушення у подальшому. В частині відмови позивачу у задоволені позовних вимог постанова суду першої інстанції не оскаржувалась. Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги у відповідності до положень ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби, зокрема, за віком виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до абз. 3 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пунктом 106 розділу 9.9 Методичних рекомендацій про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджених Наказом МВС від 30 червня 2005 року № 501 «Про скасування окремих наказів МВС України з питань грошового забезпечення та заробітної плати» встановлено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, у встановлених випадках виплачується грошова допомога у відповідному відсотку місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому в розрахунок включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, премії тощо) у розмірах, що були їм встановлені наказами керівників органу на день звільнення зі служби.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» від 31 грудня 2007 року № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896, затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція № 499).

В межах спірних правовідносин не є спірним право позивача на одноразову грошову допомогу, проблемним питанням є визначення періоду та розмір грошового забезпечення за який має враховуватися при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), який застосовується у випадках, зокрема, при виплаті вихідної допомоги.

Пунктом 2 цього Порядку встановлено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно пункту 4 Порядку № 100, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

При розрахунку одноразової грошової допомоги відповідач виходив з суми місячного грошового забезпечення на час звільнення позивача - 2 118,75 грн., а не середньомісячного грошового забезпечення, розрахованої відповідно до абз. 4 п.2 Порядку № 100, посадового окладу позивача, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років, які затверджені Наказом МВС України № 499 від 31 грудня 2007 року.

Відповідно до Довідки Головного управління МВС України в Донецькій області № 383 від 25 листопада 2016 року відповідачем нарахована позивачу сума вихідної допомоги при звільненні відповідач у розмірі 10 593,75грн. (до виплати 10 434, 84 грн. з відрахуванням військового збору) (а.с. 147), яка виплачена позивачу 20 січня 2016 року, відповідно до видаткового касового ордеру від 30 грудня 2015 року (а.с. 121).

Враховуючи вищевикладене, та те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що на день звільнення позивачу встановлені конкретні розміри окладів, надбавок, доплат, преміювання, суд апеляційної інстанції вважає правомірними дії відповідача щодо застосування при обчисленні цього виду грошової допомоги лише розмірів посадового окладу позивача, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років, надбавки за службу в умовах режимних обмежень, за виконання особливо важких завдань та надбавки за оперативно-аналітичну та розвідувальну діяльність, які затверджені Наказом МВС України № 499 від 31 грудня 2007 року, з огляду на що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції зазначає, що данні вимоги є похідними від позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача суму вихідної допомоги при звільненні, відтак є такими, що також не підлягають задоволенню, оскільки вони пов'язані з невірним розрахунком суми вихідної допомоги при звільненні , який проведений правильно та в повному обсязі.

Щодо твердження апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України щодо пропуску місячного строку звернення позивача до суду із даним позовом, суд зазначає, що питання про поновлення строку для подання позовної заяви розглянуто судом першої інстанції в мотивувальній частині постанови та не потребує додаткового освітлення, оскільки спірним питанням є сума нарахованої вихідної допомоги, яку позивач отримала 20 січня 2016 року та в той же день звернулась до суду з зазначеною позовною заявою.

Крім того, судом першої інстанції розглянута дана справа по суті, а відтак порушені права сторін відновлені.

В решті постанова суду першої інстанції не оскаржувалась, отже, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу відповідача та відмовити у задоволені позовних вимог позивача в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції згідно ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Донецькій області - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року у справі № 805/136/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Донецькій області про стягнення суми вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Вступну та резолютивну частини постанови прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 08 лютого 2017 року.

Повний текст постанови виготовлено 08 лютого 2017 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова