Справа № 809/1238/16
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 р. м. Львів Справа № 876/8902/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Богаченка С. І.,

суддів - Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання - Андрушківа І. Я.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року у справі № 809/1238/16 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування припису, постанови,-

В С Т А Н О В И В:

20 вересня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо винесення наказу та проведення перевірки в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, визнати протиправними та скасувати припис № 09-01-0073/404-350 від 15 серпня 2016 року та постанову про накладення штрафу № 09-01-105/182 від 25 серпня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що дії відповідача з проведення перевірки є протиправними, а оскаржувані рішення за наслідками даної перевірки прийняті всупереч вимогам чинного законодавства. Вказала, що працю найманих осіб без належного оформлення з ними трудових відносин не використовувала, оскільки вказані в акті перевірки особи до виконання роботи не допускались, а тільки проходили стажування, після чого були прийняті на роботу, відтак, відповідачем протиправно винесено припис та застосовано до неї штрафні санкції.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на неї, в якій просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на обставини, викладені в позовній заяві, а також на те, що судом безпідставно не враховано наведені нею доводи щодо відсутності в її діях порушення вимог статті 24 Кодексу законів про працю України.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги поданої апеляційної скарги та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що беруть участь у справі, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 10 серпня 2016 року начальником Управління Держпраці в Івано-Франківській області видано наказ № 769-Д «Про проведення позапланової перевірки» та направлення на проведення перевірки № 3971 у строк з 10 серпня 2016 року по 16 серпня 2016 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо додержання вимог законодавства про працю.

На підставі вказаних документів, 10 серпня 2016 року Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області проведено перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, яка здійснювала господарську діяльність в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за результатами проведення якої складено акт за № 09-01-0073/404, в якому зафіксовано, що в порушення вимог статті 24 Кодексу законів про працю України фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснила фактичний допуск чотирьох працівників до роботи без укладення трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженнями власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

15 серпня 2016 року на підставі вищевказаного акта перевірки Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області винесено припис № 09-01-0073/404-350 про усунення виявлених порушень та дотримання вимог частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, згідно з яким позивачу необхідно було письмово проінформувати про виконання вимог припису до 16 вересня 2016 року.

25 серпня 2016 року за наслідками розгляду акту перевірки щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області прийнято постанову № 09-01-105/182 про накладення на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 43 500 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що порушення позивачем вимог статті 24 Кодексу законів про працю України підтверджується матеріалами справи, відтак, дії відповідача щодо проведення перевірки, а також оскаржені припис та постанова є правомірними.

Згідно з статтею 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Згідно з пунктом 1 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27 березня 2015 року № 340, Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці встановлено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року № 390 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Пунктом 3 Порядку передбачено, що Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Позапланові перевірки проводяться за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування та здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Згідно з пунктом 7 Порядку за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Як видно з наказу Управління Держпраці в Івано-Франківській області «Про проведення позапланової перевірки» від 10 серпня 2016 року № 769-Д та направлення на проведення перевірки від 10 серпня 2016 року № 3971 перевірка проведена на підставі листа Управління праці Івано-Франківської міської ради від 06 червня 2016 року №16/38-11в та за згодою Держпраці від 13 червня 2016 року №6440/4/4.2-ДП-16, на виконання п.8.3.7 наказу Держпраці від 04 грудня 2015 року №157 «Про виконання рішення колегії Держпраці від 26 листопада 2015 року», що свідчить про правомірність її проведення відповідачем.

Суд вважає безпідставними посилання позивача на приписи Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки згідно з частиною 2 статті 2 вищевказаного Закону дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів в тому числі державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Щодо виявленого при проведенні перевірки факту порушення суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з статтею 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - несуть відповідальність у вигляді штрафу у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами 2 - 7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що правовою підставою для винесення припису, а також постанови про накладення штрафу є встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, належним чином зафіксованого в акті перевірки.

Факт допуску до роботи чотирьох працівників, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджується актом перевірки. Зокрема, під час здійснення перевірки в приміщенні кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», де здійснювала підприємницьку діяльність ОСОБА_1, знаходилися ОСОБА_3, який виконував роботу бармена, а також ОСОБА_5, яка згідно з наданими нею пояснень виконувала роботу продавця квасу, при цьому вказала, що вийшла замість подруги ОСОБА_4 у зв'язку з її хворобою. З вказаними працівниками позивач трудові договори не укладала, накази про прийняття їх на роботу не видавала, про прийняття працівників на роботу органи Державної фіскальної служби не повідомляла. Крім цього, згідно з повідомленням в ДФС від 10 серпня 2016 року позивач проінформувала податковий орган про прийняття на роботу ОСОБА_7 з 15 серпня 2016 року, однак, наказ про прийняття його на роботу та трудовий договір при проведенні перевірки нею не надано.

Доводи позивача щодо проходження стажування працівниками ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Стажування - це навчання персоналу на робочому місці під керівництвом відповідальної особи з метою здобуття практичних навиків роботи.

Згідно з статтею 8 Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на професійне навчання, яке реалізується шляхом первинної професійної підготовки, перепідготовки, спеціалізації і підвищення кваліфікації, стажування у професійно-технічних, вищих навчальних закладах та закладах післядипломної освіти, безпосередньо на робочих місцях на виробництві чи у сфері послуг з метою здобуття особою відповідної кваліфікації або приведення її рівня у відповідність із вимогами сучасного виробництва та сфери послуг.

Відповідно до частини 1 статті 29 цього Закону студенти вищих та учні професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, мають право проходити стажування за професією (спеціальністю), за якою здобувається освіта, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, на умовах, визначених договором про стажування у вільний від навчання час.

Згідно з пунктом 1.5 розділу 1 Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики та Міністерства освіти і науки України 31 травня 2013 року № 318/655, стажування - підвищення кваліфікації безробітного з метою набуття практичних умінь і навичок для виконання професійних обов'язків за професією або на посаді, на яку претендує безробітний у роботодавця.

Пунктом 6.5 вказаного Порядку передбачено, що при забезпеченні роботодавцем професійного навчання безробітного за індивідуальним навчальним планом або шляхом стажування та його подальшого працевлаштування територіальним органом укладається договір з роботодавцем і безробітним у порядку, визначеному пунктами 6.2 - 6.4 цього розділу.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що стажування можуть проходити особи, які потребують практичного досвіду, закріплення теоретичних знань на практиці, а також особи, які претендують на зайняття певної посади, за умови укладення відповідного договору про проходження стажування.

Разом з тим позивачем не надано суду жодних доказів в підтвердження обставин щодо укладення договорів про проходження стажування вказаними особами. Наявні в матеріалах справи накази з питань стажування судом при вирішенні справи не враховуються, оскільки не містять дати складення, а також відомостей про строки і місце його проходження, спеціальність (кваліфікацію) або професію (кваліфікаційний рівень) стажиста, режим стажування, керівника стажування.

З огляду на встановлення факту порушення позивачем вимог статті 24 Кодексу законів про працю України щодо чотирьох працівників, суд зазначає, що застосування штрафних санкцій як за одного працівника жодним чином не порушує прав позивача.

Суд не бере до уваги посилання позивача на постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2016 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, оскільки підставою для ухвалення зазначеної постанови були висновки суду про відсутність в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зроблені на підставі матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо проведення перевірки, а також винесених за результатами її проведення припису та постанови.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року по справі № 809/1238/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. І. Богаченко

Суддя А. І. Рибачук

Суддя Д. М. Старунський

Повний текст ухвали виготовлено 07 лютого 2017 року.