Справа № 816/1558/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1558/16

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді - Канигіної Т.С.,

судді - Бойка С.С.,

судді - Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скорика С.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача-1 - Чайки М.Г.,

представників відповідачів-2 - Чайки М.Г., Чируна Л.А.,

представника відповідача-3 - Чайки М.Г.,

свідка - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_1
до відповідачів 1. Державної фіскальної служби України, 2. Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області 3. Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області
про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати

В С Т А Н О В И В:

15.09.2016 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України, відповідач-1), Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (надалі - ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач-2), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ голови ДФС України Насірова Р.М. № 2950-о від 16.08.2016 "Про звільнення ОСОБА_1", яким ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області та з податкової міліції ДФС України у запас Збройних Сил України за підпунктом "ж" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ № 114 від 29.07.1991 (за власним бажанням);

- поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області та податкової міліції ДФС України з 16.08.2016;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 16.08.2016 по день винесення постанови, з урахуванням податків, передбачених чинним законодавством України.

У судовому засіданні 24.01.2017 протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання представника ГУ ДФС у Полтавській області та залучив Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - Кременчуцька ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач-3) у якості відповідача у справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 16.08.2016 відповідачем-1 видано наказ № 2950-о "Про звільнення ОСОБА_1", у якості підстави звільнення зазначено: лист ГУ ДФС у Полтавській області від 03.08.2016 №3971/8/16-31-04-66 та рапорт ОСОБА_1 За твердженням позивача, у період з дня призначення на посаду і до моменту винесення оскаржуваного наказу жодних рапортів про звільнення за власним бажання не подавав. Позивач зазначив, що у липні 2015 року, перебуваючи у ГУ ДФС України, під час проведення співбесіди з питання призначення на посаду першого заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області, був змушений написати рапорт на звільнення, оскільки написання рапорту було головною умовою призначення на посаду; указаний рапорт відкликаний рапортом від 07.09.2015. Крім того, позивач наголошував на тому, що станом на дату звільнення перебував на лікарняному, а отже, наказ винесено з порушеннями норм трудового законодавства.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали, просили суд їх задовольнити.

Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували проти задоволення адміністративного позову, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач-1 та відповідач-2 надали до суду письмові заперечення (ідентичні за змістом), у яких зазначили, що під час звільнення ОСОБА_1 було додержано законодавчо встановлену процедуру звільнення. Підставою для звільнення став власноруч написаний рапорт на ім'я голови ДФС України, у якому позивач просив звільнити його із займаної посади та зі служби в податковій міліції за власним бажанням. Зазначений рапорт особисто подано 11.04.2016 першому заступнику начальника ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_5 Оскільки ОСОБА_1 не скористався правом на відкликання поданого ним рапорту, то 16.08.2016 головою ДФС України Насіровим Р.М. винесено оскаржуваний наказ.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, заслухавши свідка, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи суд вбачає, що наказом ДПА у Полтавській області від 04.12.2000 № 224-о ОСОБА_1 прийнятий на службу до податкової міліції (а.с.17-18).

Наказом ДФС України від 03.08.2015 № 2360-о підполковника податкової міліції ОСОБА_1 призначено з 04.08.2015 на посаду першого заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області (а.с.50).

Наказом ДФС України від 16.08.2016 № 2950-о "Про звільнення ОСОБА_1" позивач звільнений з посади першого заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області та зі служби в податковій міліції ДФС у запас Збройних Сил України за підпунктом "ж" пункту 64 Положення (за власним бажанням) (а.с.49).

Не погоджуючись з наказом ДФС України від 16.08.2016 № 2950-о "Про звільнення ОСОБА_1", позивач оскаржив його до суду.

Правовідносини, що виникають з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України та іншими спеціальними законами, що регулюють правове становище окремих категорій службовців.

Згідно з пунктом 348.1 статті 348 Податкового кодексу України податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

У пункті 353.1 статті 353 Податкового кодексу України визначено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Таким чином, на позивача розповсюджуються вимоги Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29.07.1991 №114 (надалі - Положення № 114).

Відповідно до пункту 10 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Підпунктом "ж" пункту 64 Положення № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно з пунктом 68 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Отже, подання рапорту та дотримання тримісячного строку при звільненні осіб, на яких поширюється дія Положення, є обов'язковим умовами як для роботодавця, так і для працівника.

З оскаржуваного наказу вбачається, що підставою для його винесення послугував лист ГУ ДФС у Полтавській області від 03.08.2016 №3971/8/16-31-04-66 (а.с.51) та рапорт ОСОБА_1 (а.с.74).

У судовому засіданні позивач наголошував на тому, що:

- рапорт про звільнення за власним бажанням 11.04.2016 він не подавав, при цьому, у період з 20.04.2016 по 29.08.2016 знаходився на лікарняному, на підтвердження чого надав до суду копії листків непрацездатності (а.с.19-24);

- у липні 2015 року, перебуваючи у ГУ ДФС України, під час проведення співбесіди з питання призначення на посаду першого заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області, ОСОБА_1 був змушений написати рапорт на звільнення без зазначення дати написання, оскільки, за твердженням позивача, написання рапорту було головною умовою призначення на посаду;

- 07.09.2015 рекомендованим листом направив на ім'я голови ДФС України рапорт, яким ОСОБА_1 просить вважати недійсним та таким, що відкликаний, рапорт, написаний під час проведення співбесіди з питання призначення на посаду першого заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області, на підтвердження чого надав до суду копію зазначеного рапорту, опис вкладення в конверт, а також квитанцію (а.с.95-97).

Дослідивши надані документи, суд зазначає, що порядок приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень визначений Порядком пересилання поштових відправлень, затверджений наказом Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 12.05.2006 № 211 (надалі - Порядок № 211).

Так, відповідно до підпунктів 3.2.1.2 і 3.2.1.3 пункту 3.2.1 Порядку № 211 при прийманні листа (бандеролі) з оголошеною цінністю з описом вкладення працівник зв'язку звіряє вкладення з описом ф. 107 (рис. 27), а також перевіряє відповідність місця призначення, найменування адресата та суми оголошеної цінності, зазначених на відправленні та примірнику опису, розписується на ньому і проставляє відбиток календарного штемпеля. Опис ф. 107 вкладається до листа (бандеролі) з оголошеною цінністю. У разі заповнення відправником 2-х примірників опису ф. 107, другий примірник, оформлений належним чином, видається відправнику. Листи (бандеролі) з оголошеною цінністю в присутності відправника запаковуються (клапани додатково заклеюються), на відправлення наклеюється адресний ярлик.

Згідно з підпунктом 3.2.1.7 пункту 3.2.1 Порядку № 211 на прийнятий лист (бандероль) з оголошеною цінністю відправнику видається розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова квитанція), в якому, крім даних, передбачених для рекомендованих поштових відправлень, зазначається сума оголошеної цінності та сума післяплати.

Так, про прийняте для пересилання рекомендоване поштове відправлення відправнику видається касовий чек або розрахункова квитанція (рис. 14). У розрахунковій квитанції зазначається: порядковий номер розрахункової квитанції; номер поштового відправлення (через дріб після номера квитанції), вид поштового відправлення, особлива відмітка, якщо рекомендоване відправлення подається з повідомленням про вручення, з відміткою "Судова повістка", "Вручити особисто"; місце призначення; його маса; сума плати за пересилання тощо. У визначеному місці розрахункової квитанції проставляється відбиток календарного штемпеля (підпункт 3.1.2.1 пункту 3.1.2 Порядку №211).

Колегія суддів зазначає, що наданий позивачем опис поштового вкладення не відповідає встановленій ф.107, а саме: опис вкладення виготовлений не на відповідному бланку, відсутня посада, підпис працівника відділення зв'язку, який приймав лист. Крім того, з наданого опису вкладень неможливо розібрати дату відправлення (а.с.96). Не відповідає вимогам підпункту 3.1.2.1 пункту 3.1.2, підпункту 3.2.1.7 пункту 3.2.1 Порядку № 211 надана позивачем до суду квитанція (а.с.97).

На вимогу суду ГУ ДФС у Полтавській області надало пояснення, відповідно до яких Департамент кадрової політики та роботи з персоналом ДФС України, за результатом розгляду листа Регуляторно-правового департаменту від 29.12.2016 №4604/989-99-10-03-18 (а.с.116) щодо надання інформації про надходження/ненадходження до ДФС України рапорту ОСОБА_1 від 07.09.2015 на ім'я голови ДФС України, повідомлено про надходження до ДФС України 07.09.2016 від ОСОБА_1 заяви про витребування документів від 31.08.2016 (а.с.119), яка згідно з реєстром вхідної кореспонденції №1 від 07.09.2016 (а.с.118) передана до Департаменту обслуговування платників. Іншої кореспонденції від ОСОБА_1 протягом терміну з 07.09.2015 по дату надання відповіді (29.12.2016) не надходило (а.с.117).

Таким чином, твердження позивача щодо примусу до написання рапорту на звільнення під час проведення співбесіди з питання призначення на посаду першого заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області не підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Також ОСОБА_1 не надано належних доказів написання та надсилання до ДФС України рапорту від 07.09.2015 про відкликання рапорту, за твердження позивача, написаного під час проведення співбесіди з питання призначення на посаду першого заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області.

У письмових запереченнях відповідачі-1,2 (а.с.38-40, 42-45) вказали, що підставою для звільнення ОСОБА_1 став власноруч написаний ним рапорт на ім'я голови ДФС України, що поданий ним 11.04.2016 особисто першому заступнику начальника ГУ ДФС в Полтавській області ОСОБА_5

У письмових запереченнях відповідач-2 надав пояснення щодо обставин, що послугували підставою для подання 11.04.2016 рапорту про звільнення, а саме зазначив:

- у зв'язку із проведенням організаційно-штатних заходів (зміни в організаційній структурі, скороченням штату і чисельності працівників) на виконання наказів ДФС України від 11.12.2015 № 978 "Про затвердження чисельності працівників територіальних органів ДФС", від 25.12.2015 № 996 "Про затвердження чисельності працівників територіальних органів ДФС", від 11.01.2016 № 17 "Про введення в дію Структур територіальних органів ДФС та затвердження методичних рекомендацій щодо їх побудови", повідомленням від 17.02.2016 № 157/16-31-04-24 про можливе звільнення (а.с.55) ОСОБА_1 19.02.2016 попереджений під підпис про наступне звільнення із займаної посади та служби в податковій міліції через скорочення штатів;

- 11.04.2016 у приміщенні оперативного управління ГУ ДФС у Полтавській області відбулася нарада керівництва підрозділів податкової міліції області, на якій був присутній позивач (а.с.46-47). Після завершення наради надано доручення начальнику штабу оперативного управління ГУ ДФС в області Чируну Л.А. з урахуванням вимог ДФС України підготувати зразки рапортів про згоду на призначення на керівні посади податкової міліції області. Серед інших, підготовлено зразок рапорту про згоду на призначення ОСОБА_1 на посаду начальника слідчого відділу фінансових розслідувань Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області. Позивачу було запропоновано написати рапорт про згоду на призначення його на посаду начальника слідчого відділу фінансових розслідувань Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області, однак, від написання вказаного рапорту відмовився та надав рапорт на звільнення із займаної посади та податкової міліції за власним бажанням.

Вищевказане підтверджено свідком у судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, відповідачем-1 дотримано тримісячний строк з моменту написання рапорту про звільнення, що в свою чергу надавало позивачу можливість протягом зазначеного часу відкликати раніше поданий рапорт про звільнення.

Таким чином, наказ голови ДФС України Насірова Р.М. № 2950-о від 16.08.2016 "Про звільнення ОСОБА_1", яким ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області та з податкової міліції ДФС України у запас Збройних Сил України за підпунктом "ж" пункту 64 Положення (за власним бажанням), прийнятий з дотриманням вимог пункту 68 Положення № 114.

При вирішенні питання щодо правомірності звільнення позивача у період перебування його на лікарняному, колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Отже, норми частини третьої статті 40 КЗпП стосуються виключно випадків звільнення осіб з ініціативи власників підприємств (роботодавців). На випадки звільнення осіб за підпунктом "ж" пункту 64 Положення № 114 (за власним бажанням) приписи статті 40 КЗпП України не розповсюджується.

Крім того, про це зазначено у листі Міністерства соціальної політики України № 70/06/186-12 від 27.04.2012, а саме: чинним законодавством не заборонене звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності за власним бажанням.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного наказу з підстав звільнення позивача у період його перебування на лікарняному.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, при цьому, представниками відповідачів у повній мірі доведено, що ДФС України діяла на підставі та в межах повноважень, визначених законом.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 30.01.2017.

Головуючий суддя Т.С. Канигіна
суддя суддя С.С. Бойко Л.О. Єресько