Справа № 158/275/17
Суддя: Пономарьова О. М.
Дата ухвалення: 2017-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/275/17
Провадження № 2-а/0158/21/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

10 лютого 2017 року Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Пономарьової О.М.

при секретарі Грубі М.Є.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 про примусове видворення за межі України, -

в с т а н о в и в:

Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області звернулось до суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 про примусове видворення за межі України.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3 прибув на територію України нелегально, поза пунктом пропуску через державний корн України зі сторони Російської Федерації. Перебуває на території України протягом 6-ти місяців. До підрозділів Державної міграційної служби України з приводу оформлення статусу біженця не звертався, в даний час проживає без документів, що дають право на проживання на території України. Підстав для подальшого перебування на території України, які встановлені статтею 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», близьких родичів, законних засобів існування, грошових коштів на проживання на території України немає. За порушення правил перебування на території України ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Штраф не сплачений.

Посилаючись на те, що відповідач грубо порушив вимоги ст. 9, 12, 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», буде ухилятися від виїзду з України, просять примусово видворити громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 за межі України.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просила його задовольнити.

Відповідач громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили, посилаючись на те, що рішення про примусове повернення відповідача в країну походження не приймалось, в задоволення позову просили відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із ч. 4 ст. 50 КАС України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином ОСОБА_4, що стверджується наявним у справі повідомленням Посольства Ісламської Республіки ОСОБА_4 в Україні (а.с.10).

Постановою Вінницького міського Вінницької області від 10.11.2016 року управлінню ДМУ України у Вінницькій області надано дозвіл на затримання особи ОСОБА_3, з метою його ідентифікації та розміщення до пункту тимчасового перебування іноземців строком на шість місяців (а.с.8-9).

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 26 зазначеного Закону, іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

За приписами ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Аналізуючи норми ст. 30 вищевказаного Закону суд звертає увагу на те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обов'язкові обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Аналогічні роз'яснення містяться в п. 27 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 року "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні".

Оскільки обов'язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення,яке позивачем у справі - Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області не приймалось, тому у суду немає підстав стверджувати про ухилення відповідача від виїзду з України, а отже вісутні підстави для задоволення позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається і не заперечується сторонами, що рішення про примусове повернення відповідача не складалось.

Посилання ж позивача на те, що відповідне рішення не приймалось у зв'язку з тим, що у відповідача відсутні документи та кошти для того щоб він міг самостійно покинути територію України, не може братися судом до уваги, оскільки відсутність такого рішення буде суперечити приписам ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та виключає можливість суду на прийняття рішення про примусове видворення.

Зважаючи на те, що відносно відповідача не приймалося рішення про примусове повернення, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ст.ст. 18, 162, 183-7, Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в:

В задоволені позову Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 про примусове видворення за межі України - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ківерцівський районним суд Волинської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня з проголошення постанови.

Суддя Ківерцівського районного суду О.М. Пономарьова