Справа № 808/1979/16(2-а/335/466/2016)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"09" лютого 2017 р. справа № 808/1979/16 (2-а/335/466/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді:ОСОБА_1, суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м.Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 грудня 2016 року у справі №808/1979/16 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м.Запоріжжя про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В ИВ :

Позивач 29.06.2016 року звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м.Запоріжжя, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача та скасувати рішення щодо призупинення йому виплати пенсії за вислугу років, зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м.Запоріжжя поновити виплату пенсії за вислугу років.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м.Запоріжжя щодо призупинення виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_2.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м.Запоріжжя поновити виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.03.2016 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Від позивача до суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обовязковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_2, перебуває на обліку в УПФУ у Вознесенівському районі м.Запоріжжя, на 22.07.2015 року має стаж творчої діяльності 20 років 1 місяць 19 днів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу з 22 липня 2015 року як артисту цирку, було призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст.55 п.«ж» Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02.03.2015 року. За цими законами право на пенсію за вислугу років мають артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів при стажі творчої діяльності від 20 до 35 років за переліком та у порядку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України незалежно від віку.

До лютого 2016 року позивач отримував пенсію.

Проте, пенсійним органом з березня 2016 року виплату пенсії позивачу було призупинено.

Згідно відповіді УПФУ від 24.05.2016 року за № 131/Б-9, призупинення виплати пенсії позивачу відбулося на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України» №529 від 29.07.2015 року, якою змінено умови призначення пенсій за вислугу років артистам театрально-концертних та інших видовищних закладів. Згідно вказаної Постанови стаж творчої діяльності для призначення пенсії за вислугу років з 01.04.2015 року повинен становити не менше 20 років 6 місяців.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до пункту «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції від 02.03.2015 року, що діяла на час спірних правовідносин) артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів при стажі творчої діяльності від 20 до 35 років за переліком та у порядку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно Переліку посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №583 (в редакції на час спірних правовідносин), право на пенсію за вислугу років мають: при стажі творчої діяльності на посадах, передбачених у цьому пункті, не менше 20 років: артисти цирків і концертних організацій.

ОСОБА_2 за його заявою з 22.07.2015 року пенсійним органом призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст.55 п.«ж» Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02.03.2015 року. Стаж творчої діяльності позивача на момент звернення за призначенням пенсії становив 20 років 1 місяць 19 днів.

Таким чином, станом на момент звернення позивача у липні 2015 року до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії, стаж його роботи (артистом цирку) складав 20 років 1 місяць 19 днів, тобто у липні 2015 року позивач набув право на пенсію за вислугою років відповідно до вимог пенсійного законодавства, яке діяло на час призначення такої пенсії.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України» №529 від 29.07.2015 року (набрала чинності 14.08.2015 року), внесено зміни щодо призначення пенсій за вислугу років артистам театрально-концертних та інших видовищних закладів. У Переліку посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років (далі по тексту - Перелік) незалежно від віку, затвердженому зазначеною постановою: абзац перший пункту 1 замінено абзацами такого змісту: «При стажі творчої діяльності на посадах, передбачених у цьому пункті, станом на 1 квітня 2015 року не менше 20 років і набутті після цієї дати такого стажу на цих посадах: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців.

Тобто, згідно вказаної Постанови стаж творчої діяльності для призначення пенсії за вислугу років з 01.04.2015 року повинен становити не менше 20 років 6 місяців.

На думку пенсійного органу, вказаними змінами в Переліку змінено умови призначення пенсії за вислугу років артистам театрально-концертних та інших видовищних закладів, та оскільки ОСОБА_2 станом на 01.04.2015 року не мав необхідного стажу роботи 20 років 6 місяців, виплату пенсії йому було правомірно зупинено.

Колегія суддів не приймає до уваги таке посилання апелянта, оскільки Постанова Кабінету Міністрів України № 529 від 29.07.2015 року, якою внесено зміни до Переліку, набрала чинності 14.08.2015 року, тобто вже після призначення пенсії позивачу.

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення цього положення надано Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного 5анку України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових атів).

Так, Конституційним Судом України наголошено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти як таку, що починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості субєктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта.

Конституційний Суд України у вказаному рішенні дійшов висновку, що положення частини першої ст.58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно- правових актів у випадках, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не «означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які помякшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач, в липні 2015 року набув право на пенсію за вислугою років у відповідності до діючого на той час законодавства, скористався таким правом шляхом подання відповідної заяви до пенсійного органу. Пенсійним органом у відповідності до норм закону, що діяли на час звернення позивача за призначенням пенсії, призначив таку пенсію.

Зміна в подальшому умов призначення пенсії за вислугу років артистам театрально-концертних та інших видовищних закладів не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Постанова КМУ № 529 від 29.07.2015 року не містить вказівки щодо застосування зворотної сили на правовідносини, які виникли до набрання цією Постановою законної сили, а відтак, положення вказаної Постанови поширюються на ті правовідносини, які виникли на час її прийняття, та виникнуть після.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність у відповідача законних підстав для призупинення виплати пенсії за вислугу років позивачу, та відновлення порушених прав позивача шляхом визнання дій Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м.Запоріжжя неправомірними з зобовязанням пенсійного органу поновити позивачу виплату пенсії за вислугу років.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м.Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 грудня 2016 року у справі №808/1979/16 залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 грудня 2016 року у справі №808/1979/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак