Справа № 175/4798/16-а
Суддя: Ребров С. О.
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 175/4798/16-а
Провадження № 2-а/175/114/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

судді Реброва С.О.

при секретарі Пренко А.В.,

за участю представника відповідача - Пилипчука Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом і просила визнати протиправними дії та розпорядження відповідача від 22 листопада 2016 року про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання, визначення її стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі дніпропетровської області починаючи з 08 вересня 2016 року призначити та виплатити їй, ОСОБА_2, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус судців» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

А також просила зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Позивачка у судове засідання надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні надав письмові заперечення у яких вважає позов не обґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволення, тому просив відмовити позивачу у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши письмі заперечення відповідача, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно зі ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КАС України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Встановлено, що ОСОБА_2, з червня 1999 року по листопад 2009 року працювала суддею Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, з грудня 2009 року - суддя апеляційного суду Дніпропетровської області. Згодом, 19 травня 2005 року, Верховною Радою України обрана на посаду судді безстроково та з 08 вересня 2016 року суддя у відставці.

З матеріалів справи вбачається, що 16 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області із заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання.

Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди починаючи з 15.09.2016 року.

Зокрема, частиною першої статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус судців", в редакції діючий на час виникнення правовідносин визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до вищенаведеної норми закону я маю 17 років 2 місяці 25 днів стажу роботи на посаді судді.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2, Вища Рада Юстиції (інформація є публічною та міститься на сайті Вищої Ради юстиції), з яким 08 вересня 2016 року погодилася і Верховна Рада України, визначила, що як суддя, позивачка набула достатній для відставки стаж роботи, а саме 27 років 2 місяці 25 днів, протягом дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Приймаючи зазначене рішення Вища. Рада Юстиції виходила з того, що згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус судців» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року №4015-ХІ, було встановлено: що стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському місцевих судах, г- Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

У свою чергу, Вища Рада юстиції зазначила в своєму рішенні, що ОСОБА_2, крім стажу роботи на посаді судді, має право на зарахування їй до стажу, що дає право на відставку, часу роботи на посаді помічника прокурора Ленінського району міста Дніпропетровська з січня 1989 року до серпня 1996 року, старшого помічника прокурора Ленінського району міста Дніпропетровська з серпня 1996 року до квітня 1999 року та помічника прокурора Ленінського району міста Дніпропетровська з квітня 1999 року до червня 1999 року.

Таким чином Вища Рада юстиції в своєму рішенні дійшла до висновку проте, що загальний стаж роботи судді Романюк М.М. що дає їй право на звільнення з посади судді у відставку, а відповідно і для отримання щомісячного грошового утримання суддів становить більше ніж 27 років.

Крім того, Вища рада юстиції зазначила наступне.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено: «Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту.

Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності судців суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, Вища Рада юстиції визначила, що незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») не передбачає врахування іншої діяльності при визначенні права судді на відставку, з огляду на те, що я набула таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності, Верховна Рада України звільнила мене з посади судді у відставку.

За результатами розгляду Європейським судом справи «Pine Valley Developments Ltd та інші проти Ірландії» (№12742/87, рішення від 29 листопада 1991 року) Європейський суд наголошує на дотриманні принципу законних очікувань під час прийняття рішень суб'єктами владних повноважень, згідно з яким рішення органів державної влади не повинні йти всупереч очікуванням, на які покладаються громадяни у зв'язку з їх прийняттям.

Незважаючи на прийняте Вищою Радою Юстиції та Верховною Радою рішення про мою відставку і висновку повноважних державних органів про наявність у мене стажу роботи більш ніж 27 років для отримання щомісячного довічного грошового утримання, управління Пенсійного фонду в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області при призначенні позивачці щомісячного довічного грошового утримання неправомірно не прийняла до уваги мій стаж роботи на посадах прокурора і неправомірно рахує виключно стаж роботи на посаді судді - 17 років 2 місяці 25 днів.

В рішенні Конституційного суду України в справі про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007 року №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, від 24.06.1999 р. №6-оп/99 (справа про фінансування суддів), від 20.03.2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошував, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або знесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, зокрема зменшення розміру довічного щомісячного грошового утримання суддів, що пов'язано із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014 p., за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України у справі №21-6664а15 від 6 липня 2016 року, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ), який визначає, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. А також згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Так, відповідно до ч.ч. 1,3 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на і підставі Конституції України гарантується.

Згідно із ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, і Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції І України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не і: пускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п.8 ч.4 ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу зазначених Конституцією гарантій незалежності судді (ч.6 ст.47).

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус судців» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судці у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зокрема, Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 в справі №1-8/2016 визначено, що частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року >в 213-УШ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-УІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-УІІІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-УШ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судці, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній досаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного цовічного грошового утримання»;

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За правовою позицією Верховного Сулу України, визначеній в постанові від 01 липня 2014 року в справі №21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року №4015-ХІ, було встановлено: що стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судці не менше 10 років.

Крім цього відповідно до пункту 3.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судців» від 03 вересня 2005 року №865 судді має зараховуватися половина строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі та період проходження строкової військової служби.

Таким чином, як вбачається з трудової книжки позивачки, крім стажу роботи на посаді судді, вона має також стаж, який повинен зараховуватися при вирішенні питання про відставку на право на довічне грошове утримання, а саме стаж на посаді помічника прокурора Ленінського району міста Дніпропетровська з січня 1989 року до серпня 1996 року, старшого помічника прокурора Ленінського району міста Дніпропетровська з серпня 1996 року до квітня 1999 року та помічника прокурора Ленінського району міста Дніпропетровська з квітня 1999 року до червня 1999 року.

Тобто, ОСОБА_2 має стаж, що дає право на відставку та довічне грошове утримання - 27 років 2 місяці 25 днів, що дає їй право на 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З огляду на викладене та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про неправомірність дії та розпорядження відповідача щодо визначення позивачці щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80% від суддівської винагороди лише із стажу на посадах судді без врахування її стажу на посадах помічника прокурора, старшого помічника прокурора, які дають їй право на щомісячне довічне грошове утримання 90% від суддівської винагороди, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 без обмеження граничного розміру.

Враховуючи вищевказані обставини справи та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність пред'явлених позовних вимог і частковому їх задоволенню, оскільки вимога в частині зобов'язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання ним законної сили є необґрунтованими та не підтверджені позивачкою жодними нормативними актами, тому дана вимога підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно до ч.1, п.1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

При подачі адміністративного позову до суду ОСОБА_2 сплатила судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 551,20 грн., а тому зазначені витрати підлягають стягненню на користь позивача по справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 6 - 14, 17, 18, 158-163, 167,183-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії та розпорядження відповідача від 22 листопада 2016 року про призначення ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання, визначення її стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі дніпропетровської області починаючи з 08 вересня 2016 року призначити та виплатити ОСОБА_2, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус судців» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Іншу частину вимог ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

На підставі п.1 ч.1 ст.256 КАС України, постанова суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.О. Ребров