Справа № 816/2142/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

07 лютого 2017 рокум. ПолтаваСправа № 816/2142/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання - Петренко О.В.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - Гонжак К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5, про визнання протиправними та скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправними та скасування наказів № 6810-сг від 16.09.2016, № 236 від 30.08.2016 про включення земельної ділянки державної власності орієнтовною площею 35,5188 га ріллі на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області до переліку зарезервованих земель для передання у власність третім особам.

В ході судового розгляду справи судом поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження у справі.

В судовому засіданні представники позивача та представник відповідача при вирішенні даного питання покладалися на розсуд суду.

Ухвалою суду від 26 січня 2017 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Вирішуючи питання про закриття провадження у даній справі суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №6810-СГ від 16 вересня 2016 року та №236 від 30 серпня 2016 року.

Позивач зазначає, що він є орендарем земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 35,52 га, що знаходиться на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №236 від 30 серпня 2016 року "Про внесення змін до наказу Головного управління від 09 лютого 2016 року №3", крім іншого, включено до переліку земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 35,5188 га ріллі на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області за межами населених пунктів /а.с.5/.

Згідно письмових заперечень та належним чином засвідчених копій документів доданих до них, судом встановлено, що Головним управлінням Держгеокадастру в Полтавській області винесено накази "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" в межах спірної земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1:

- 15 вересня 2016 року наказ №6738-СГ громадянину ОСОБА_6, наказ №6736-СГ громадянику ОСОБА_7., наказ №6767-СГ громадянину ОСОБА_8, наказ №6725-СГ громадянику ОСОБА_9, наказ №6726-СГ громадянину ОСОБА_10, наказ №6729-СГ громадянину ОСОБА_11;

- 19 вересня 2016 року наказ №6875-СГ громадянину ОСОБА_12, наказ №6810-СГ громадянину ОСОБА_5, наказ №6812-СГ громадянину ОСОБА_13;

- 29 вересня 2016 року наказ №7382-СГ громадянину ОСОБА_14, наказ №7383-СГ громадянину ОСОБА_15, наказ №7387-СГ громадянину ОСОБА_16, наказ №7379-СГ громадянину ОСОБА_17, наказ №7381-СГ громадянину ОСОБА_18, наказ №7388-СГ громадянину ОСОБА_19, наказ №7385-СГ громадянину ОСОБА_20, наказ №7384-СГ громадянину ОСОБА_21, наказ №7380-СГ громадянину ОСОБА_22 /а.с.27-62/.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Водночас у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічний правовий висновок висловлений у постанові Верховного суду України від 24.02.2015 (реєстраційний номер 43075090).

Також, у постанові ВСУ від 24.02.2015 зазначено, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 80 Земельного кодексу України установлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Статтею 5 Земельного кодексу України передбачено, що земельне законодавство базується на таких принципах: забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

За приписами статей 178, 181 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до статті 324 Цивільного кодексу України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини п'ятої статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

З огляду на викладене, судом враховано, що згідно з частиною 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ці положення Основного Закону кореспондуються з пунктом "в" статті 5 Земельного кодексу України, згідно з яким земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

З матеріалів справи суд вбачає, що ОСОБА_4 згідно договору оренди землі від 30 грудня 2008 року, термін дії якого поновлено на 5 років за рішенням Київського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2016 року у справі №552/4852/16-ц /а.с.8-10/, є орендарем земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 35,52 га, що розташована на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.

В той же час, наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №236 від 30 серпня 2016 року "Про внесення змін до наказу Головного управління від 09 лютого 2016 року №3" внесено зміни у додаток 16 до наказу Головного управління від 09.02.2016 №13 "Перелік зарезервованих земельних ділянок, які можуть бути передані у власність учасникам АТО на території Новосанжарського району станом на 08.02.2016 року" та включено до переліку земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 35,5188 га ріллі на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Представником відповідача надано графічне зображення земельних ділянок осіб, яким у вересні 2016 року надано дозволи на розроблення проекту землеустрою відповідно до наказів Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області /а.с.27-62/.

Так, з графічного зображення земельних ділянок на Кадастровій карті України встановлено, що земельні ділянки осіб, яким видано дозволи на розроблення проектів землеустрою у вересні 2016 року знаходяться в межах земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 /а.с.94/.

Таким чином, позовні вимоги, предметом оскарження яких є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, не можуть бути розглянуті за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Такі висновки суду узгоджуються з практикою Верховного суду України, висловленою в постановах від 24 лютого 2015 року у справі № 21-34а15, від 17 лютого 2015 року у справі № 21-551а14, від 16 грудня 2014 року у справі № 21-544а14, від 09 грудня 2014 року у справі № 21-308а14, від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 03 червня 2014 року у справі 21-144а14, від 14 лютого 2012 року у справі 21-1041во10 та № 21-1042во10, які в силу положень частини 1 статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для врахування.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, враховуючи те, що земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 наказом Головного управління Держгеодастру у Полтавській області включена до переліку земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 35,5188 га ріллі на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області та враховуючи, що відповідач прийняв окремі рішення про надання окремим фізичним особам дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в межах спірної земельної ділянки, свідчить про виникнення спору про право та не може бути вирішено окружним адміністративним судом в межах адміністративного судочинства.

З викладеного вбачається, що з метою належного способу захисту прав позивача в межах наявного спору та з урахуванням правових висновків ВСУ, спір про правомірність оскаржуваних наказів має вирішуватися у порядку цивільного судочинства.

Пунктом 3 частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за наслідками підготовчого провадження суд у порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру України у Полтавській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування наказів.

Наслідки закриття провадження у справі представникам позивача роз'яснені.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Провадження за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5, про визнання протиправними та скасування наказів - закрити.

Роз'яснити позивачу його право на звернення до місцевого загального суду із відповідним позовом в порядку, встановленому цивільним судочинством.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали складено 08 лютого 2017 року.

Суддя І.Г. Ясиновський