Справа № 810/3376/16
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3376/16 Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.Є.
Суддя-доповідач: Грибан І.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Кузик М.А.

пр-к апелянта ОСОБА_3

пр-к відповідача Сахнюк І.І.

розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області, в якому просив( з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог):

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.09.2016 № 551-о/с в частині звільненні зі служби в поліції у запас (з постановкою на військовий облік) за пп. 7 п.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_5, старшого інспектора дозвільної системи сектору превенції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області;

- поновити ОСОБА_5 на службі в Національній поліції на посаді старшого інспектора дозвільної системи сектору превенції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_5 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 23.09.2016 по 05.12.2016 року у розмірі 10250,49 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить ухвалене рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач на час виникнення спірних правовідносин працював на посаді старшого інспектора дозвільної системи сектору превенції Білоцерківського відділу поліції Київської області.

Наказом т.в.о. начальника ГУ НП в Київській області Ценова Д.М. від 22.09.2016 № 551 - о/с ОСОБА_5 звільнено зі служби в поліції в запас на підставі п.п.7 п.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням).

Позивач, вважаючи наказ про звільнення протиправним, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивача було звільнено з дотриманням вимог статей 38 КЗпП за наявної домовленості сторін про звільнення у більш короткий строк.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначав, що оскільки нормами Закону України "Про Національну поліцію", як спеціальним нормативно-правовим актом не передбачено строку, який би мав відпрацювати поліцейський з моменту подачі рапорта про звільнення до моменту звільнення, то з посиланням на загальні норми ст. 38 КЗпП України, зазначав про можливість розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, в тому числі, і у коротший строк.

Щодо посилань суду першої інстанції на ст.38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), то колегія суддів звертає увагу, що під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VІІІ).

Відповідно до вимог статті 1 цього Закону Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом(ч.2).

Відповідно до вимог ст.3 Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з приписами статті 58 Закону України «Про Національну поліцію» призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Згідно із приписами ст.59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до вимог ст.60 цього Закону проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 77 Закону встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв'язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Разом з тим, розділом XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

З правового аналізу зазначених норм права вбачається, що національна поліція є структурою Міністерства внутрішніх справ і в питаннях своєї діяльності та проходження служби поліцейськими керується в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ. Отже нормативно-правові акти , які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як норми спеціального права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Спеціальним актом законодавства, нормами якого врегульовані спірні правовідносини та чинним на час виникнення спірних правовідносин є Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114).

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що підставою для звільнення позивача зі служби в поліції є рапорт про звільнення за власним бажанням, який був зареєстрований відповідальними працівником управлінням ОСОБА_6. 22.09.2016 за №11735.

Відповідно до підпункту «ж» пункту 63 Положення № 114 особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно з пунктом 68 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Однак, у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Верховним Судом України у справах №21-99а12, №21-122а12, №21-236а11 (постанови Верховного Суду України від 9 квітня 2012 р., від 29 травня 2012 р., від 5 грудня 2011 р.) висловлено наступні правові позиції: за змістом п. 68 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою КМУ від 29 липня 1991 р. №114, звільнення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу зі служби, на підставі підпункту «ж» п. 64 зазначеного Положення, до спливу тримісячного строку від дня попередження нею про своє бажання звільнитися, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк, є безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання не міститься у рапорті про звільнення, є протиправним.

Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції зазначав, що рапорт позивача містить погодження т.в.о. начальника ГУ НП в Київській області Ценова Д.М. та інших керівників структурних підрозділів управління поліції в Київській області, тобто дата звільнення 22.09.2016 була погоджена позивачем та його керівництвом, тобто сторони домовились про звільнення у коротший строк.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції безпідставними, оскільки з наявної в матеріалах справи копії рапорту позивача про звільнення не вбачається, що останній містить інформацію щодо дати звільнення. Наявна тільки дата вхідної реєстрації рапорту та дата візування його відповідною посадовою особою. Вказане свідчить про відсутність домовленості сторін щодо звільнення у більш короткий строк.

Відтак, конкретної дати, з якої (до настання якої) позивач мав бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого строку та згоду на його звільнення уповноваженого органу у визначений ним термін, рапорт не містить.

Отже, у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача зі служби до спливу тримісячного строку від дня попередження позивачем про своє бажання звільнитися.

Натомість, відповідач 22.09.2016 року, тобто, в день реєстрації рапорту позивача про звільнення, видав, наказ № 551- о/с про звільнення зі службі в поліції капітана поліції ОСОБА_5, старшого інспектора дозвільної системи сектору превенції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області .

За таких підстав, наказ про звільнення позивача є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді, з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Головного управління Національної поліції в Київській області від 15.11.2016 № 1265 сума нарахованого грошового забезпечення складає: за липень 2016 року - 6230,70 грн., за серпень - 6230,70 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу становить 91 календарний день з 22.09.2016 по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу становить 18290,09 грн., які підлягають задоволенню шляхом стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо порушення судом норм процесуального права та неповне з'ясування всіх обставин справи.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.09.2016 № 551-о/с в частині звільненні зі служби в поліції у запас (з постановкою на військовий облік) за пп. 7 п.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_5, старшого інспектора дозвільної системи сектору превенції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Поновити ОСОБА_5 на службі в Національній поліції на посаді старшого інспектора дозвільної системи сектору превенції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_5 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 18290,09 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 06.02.2017.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.