Справа № 227/4985/16-а
Суддя: Мацишин Л. С.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мацишин Л.С.,

за участю секретаря Верній М.Г.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати компенсації нарахованого та виплаченого середнього заробітку працівникам та стягнення компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом,

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2016 року Товариство з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» (далі позивач або ТДВ «Шахта «Білозерська») звернулось до Добропільського міськрайонного суду (далі - суд) із позовом до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради (далі відповідач або УСЗН Добропільської міської ради), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність УСЗН Добропільської міської ради щодо невиплати компенсації у розмірі 131528,17 грн. ТДВ «Шахта «Білозерська» нарахованого та виплаченого середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом за період з березня 2015 року по грудень 2015 року;

- стягнути з УСЗН Добропільської міської ради на користь ТДВ «Шахта «Білозерська» компенсацію середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом у загальному розмірі 131528,17 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 3350,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період з березня 2015 року по грудень 2015 року з ТДВ «Шахта «Білозерська» було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року 4 працівника. Позивач на виконання вимог ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України виплатив призваним працівникам заробіток за період з березня 2015 року по грудень 2015 року та з метою отримання компенсації цих витрат з бюджету у виконання п. 4 Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №105 від 04 березня 2015 року (далі Порядок) подав звіти за період з березня 2015 року по грудень 2015 року у строки та за затвердженою формою цього Порядку, чим виконав у повному обсязі його вимоги. З метою отримання компенсації Позивач звернувся до Відповідача з вимогою від 15 липня 2016 року вихідний № 07-690 та щодо виплати компенсації, на що була надана відповідь від 25 липня 2016 року вихідний № 03/2530/01-16, в якій повідомив, що бюджетної програми на 2016 рік на виплату компенсації середнього заробітку не встановлено, тому здійснити виплату компенсації немає можливості.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити та надала пояснення в його обґрунтування, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, про що подала заперечення на адміністративний позов та уточнюючі письмові пояснення, відповідно до яких зазначає, що згідно додатку №3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» передбачено код програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 2501350 компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийнятим на військову службу за контрактом за період з 2014 по 2015 року. Проте на даний час у Управління відсутній кошторис та паспорт бюджетної програми, згідно яких здійснюється виплата компенсації, у звязку з чим, вони не можуть зараз виплатити компенсацію.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 119 КЗпП (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у звязку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у звязку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 105 від 04 березня 2015 року затверджено Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Постановою Кабінету Міністрів України № 911 від 04 листопада 2015 року внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 105 від 04 березня 2015 року, в результаті чого зміст Постанови № 105 говорить про наступне:

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 Кодексу законів про працю України Кабінетом Міністрів України постановлено:

Затвердити Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом, що додається.

Установити, що дія цієї постанови поширюється на громадян України, які починаючи з:

18 березня 2014 року були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період;

8 лютого 2015 року були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану;

11 червня 2015 року були призвані на строкову військову службу, а також призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом.

Порядок № 105 визначає механізм виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою 2501350 «Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» (далі - бюджетні кошти).

Пунктами 2, 3 Порядку № 105 визначено, що Головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики.

Бюджетні кошти спрямовуються підприємствам, установам, організаціям на компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу, не більше одного року (далі - компенсація).

Тобто, саме Департамент та районні (міські) управління соціального захисту населення є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911 викладено в новій редакції частини 3 та 4 ст. 119 Кодексу законів про працю. Зокрема, з 01 січня 2016 року відбулась зміна джерела фінансування середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу: з частин 3 та 4 ст. 119 Кодексу законів про працю вилучені норми, які передбачали компенсацію такого середнього заробітку з бюджету.

Таким чином, відповідно до вищевказаних норм законодавства до 31 грудня 2015 року діяли норми КЗпП, згідно з якими на підприємстві за працівниками, призваними на військову службу, зберігалось місце роботи, посада і компенсувався із бюджету середній заробіток, а починаючи з 01 січня 2016 року діють норми КЗпП, відповідно до яких на підприємстві за працівниками, призваними на військову службу, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 15 липня 2016 року ТДВ «Шахта «Білозерська» звернулось до відповідача з листом № 07-690, в якому зазначалось , що з 01 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року з ТДВ «Шахта «Білозерська» було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015 4 чоловіка. Як вбачається з цієї заяви, позивачем до УСЗН Добропільської міської ради 03 грудня 2015 року та 11 січня 2016 року подані Звіти про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом.

Враховуючи, що дія Порядку №105 поширюється на громадян України, які починаючи з 11 червня 2015 року призвані на строкову військову службу, ВСП «ШУ «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» виплачені вказаним особам суми середнього заробітку за період грудня 2015 року.

Відмовляючи позивачу у відшкодуванні бюджетної компенсації (листи № 03/2511/01-16 та № 03/2511/01-16 від 25 липня 2016 року) відповідач послався на зміни, внесені у ст. 119 КЗпП України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII та на Закон України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», якими скасовано бюджетну компенсацію роботодавцям на виплату середнього заробітку та, відповідно, програму для виплати такої компенсації у 2016 році не встановлено (а.с.15-18).

Надаючи оцінку такому обґрунтуванню, суд зауважує наступне.

Зазначені зміни внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII та набрали чинності з 01 січня 2016 року. Так, згідно з цими змінами компенсаційні виплати, передбачені ст. 119 КЗпП були відмінені лише з 01 січня 2016 року, тому на правовідносини щодо компенсації заробітної плати за період з червня 2015 року по грудень 2015 року не розповсюджуються.

При цьому доводи відповідача про те, що в Державному бюджеті 2016 року відсутня програма 2501350 «Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» суд не бере до уваги, оскільки позивачем звіти були подано за 2015 рік, а в Законі України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» програма 2501350 діяла, а відтак немає підстав для відмови у здійсненні виплат.

Крім того, згідно додатку №3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» передбачено код програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 2501350 компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийнятим на військову службу за контрактом за період з 2014 по 2015 року, тобто в Державному

Таким чином, судом встановлено, що за підприємствами, установами та організаціями, працівники яких призвані на військову службу, закріплене право на відшкодування виплаченого середнього заробітку таким працівникам за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з частиною першою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою вказаної статті визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00), Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення Суду). У зв'язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та Закону України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон.

У пункті 26 рішення Європейського Суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Так само, Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004, від 9 липня 2007 року №6-рп/2007).

У рішенні від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради щодо невиплати компенсації у розмірі 131 528,17 грн. (сто тридцять одна тисяча пятсот двадцять вісім гривень сімнадцять копійок.) Товариству з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» нарахованого та виплаченого середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом за період з березня 2015 року по грудень 2015 року.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» компенсацію середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом у загальному розмірі 131 528,17 грн. (сто тридцять одна тисяча пятсот двадцять вісім гривень сімнадцять копійок.)

Присудити на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» суму судового збору у розмірі 3350грн.92 коп. (три тисячі триста пятдесят гривень девяносто дві копійки)) за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Добропільський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Л.С.Мацишин

08.02.2017