Справа № 813/3586/16
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року м. Львів № 813/3586/16

17 год. 13 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Дорош Х.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача: представник ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 01.09.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем невірно трактується положення ст. 164 ПК України, оскільки він не отримував доходів у 2014 році, про які зазначено в акті податкової перевірки, тому обовязок подавати податкову декларацію за цей період відсутній. Зазначив, що основною ознакою доходу платника податку, як обєкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. Заборгованість за процентами, штрафами, за комісіями, не є доходом в розумінні Податкового кодексу України. Також позивач просить врахувати, що до Податкового кодексу України було внесено зміни, а закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Долучені до матеріалів справи документи, на думку позивача, повністю спростовують висновки контролюючого органу, а тому прийняті на цій основі податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню. Позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві із урахуванням наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач заперечив позов повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. Зазначив, що проведеною перевіркою встановлено, що позивач протягом ІІ кварталу 2014 року отримував доходи, які згідно з ПК України підлягають включенню до загального місячного (річного) доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи. Згідно з відомостями ЦБД ДРФО та листа ПАТ «УкрСиббанк» позивач отримав доходи у вигляді анулювання (прощення) заборгованості кредитором у 2014 році. Сума анульованого боргу у розмірі 162863,79 грн. підлягає оподаткуванню за ставкою 15(17)%, оскільки сума боргу, прощена кредитором, вважається доходом отриманим платником податку як додаткове благо.

На підставі наведеного відповідач вважає, що висновки про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України є обґрунтованими і прийняті на їх основі податкові повідомлення-рішення є правомірними. Представник відповідача таку позицію підтримав, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представників позивача та відповідача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Самбірською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, за результатами якої складено акт від 18.08.2016 року № 286/13-00/НОМЕР_3.

Зі змісту акта перевірки слідує, що відповідно до відомостей ЦБД ДРФО ДФС України та листа ПАТ «УкрСиббанк» від 17.06.2016 року № 11-42/24325, фізична особа - платник податку ОСОБА_1 отримав доходи, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та підлягають відображенню в річній податковій декларації в сумі 162863,79 грн. Вказані доходи є сумою анульованого боргу, яка складається з основного боргу за кредитом, відсотків за користування кредитом та не включає пеню.

В акті перевірки податковим органом зазначено про порушення позивачем вимог:

- абз. «д» пп.164.2.17. п.164.2 ст.164, п. 167.1 ст.167 ПК України, в результаті чого занижено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік та не сплачено до бюджету в розмірі 27443,24 грн.;

- п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п. 120.1. ст. 120, п.179.1 ст.179 ПК України, а саме за 2014 рік не подано декларацію про майновий стан і доходи.

На підставі вказаного акта, відповідачем прийнято податкові повідомлення рішення від 01.09.2016 року № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 34304,05 грн., із них за основним платежем 27443,24 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 6860,81 грн. та № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що справляється фізичними особами за результатами річного декларування на 170,00 грн.

Не погодившись з такими рішеннями податкового органу, платник звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

28.11.2006 року між АТ ІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 00, відповідно до якого банк передав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 33000,00 швейцарських франків.

Відповідно до надісланого позивачу листа ПАТ «УкрСиббанк» № 31-4-11-04/217 від 04.06.2014 року, на підставі кредитного договору № 00 від 28.11.2006 року станом на 04.06.2014 року за ОСОБА_1 обліковується кредитна заборгованість в сумі 24701,10 швейцарських франків. ПАТ «УкрСиббанк», як кредитор, з метою виконання вимог пп.164.2.17. п.164.2 ст.164 ПК України повідомив позивача, що банком прийнято рішення про анулювання його кредитної заборгованості, що станом на 04.06.2014 року становить 12350,55 швейцарських франків, що складає 162863,79 грн. по курсу НБУ станом на 04.06.2014 року.

Відповідно до листа ПАТ «УкрСиббанк» № 11-42/33821 від 14.12.2016 року сума анульованого боргу позивача складається з суми основного боргу за кредитом у розмірі 12312,18 швейцарських франків та відсотків за користування кредитом у розмірі 38,37 швейцарських франків, що складає 162863,79 грн. по курсу НБУ станом на 04.06.2014 року.

Відповідач зазначив, що, відповідно до абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України в редакції, чинній на момент списання (прощення) заборгованості, позивач повинен відобразити вказану суму в річній декларації та самостійно сплатити суму податку на доходи з фізичних осіб.

Згідно із пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент списання (прощення) заборгованості, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

У відповідності до пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Таким чином, аналіз наведених норм вказує на обов'язок платника відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. А тому суд не приймає до уваги покликання позивача на фактичне неотримання ним будь-яких благ, оскільки анулювання основної суми боргу призвело до збереження активів (у тому числі коштів позивача), у зв'язку з чим, обов'язок погашення решти суми боргу є скасованим. Зазначене правило цілком відповідає економічній сутності доходу, оскільки при списанні заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

А відтак, позивач зобовязаний був відобразити суму отриманого додаткового блага в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік та самостійно сплатити податок на доходи з фізичних осіб.

Суд вважає безпідставним покликання позивача на пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент звернення з адміністративним позовом до суду, оскільки обовязок позивача щодо сплати податку на доходи фізичних осіб у звязку з отриманням доходу у вигляді анулювання основної суми боргу та процентів за користування кредитом виник 04.06.2014 року, відтак, застосуванню підлягає редакція пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, чинна станом на момент отримання доходу.

Крім того, суд зазначає, що внесення змін до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України відповідно до Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII та змін до пп. 165.1.55. п. 165.1. ст. 165 Податкового кодексу України відповідно до Закону України № 321-VIII від 09.04.2015, є зміною правового регулювання розглядуваних правовідносин і не містять норм, які б встановлювали відповідальність платника податків.. З цих підстав суд вважає недоречними покликання позивача на норми статті 58 Конституції України.

Таким чином, сума податку на доходи фізичних осіб, яку повинен сплати позивач з огляду на розмір отриманого ним доходу, відповідно до поданого відповідачем розрахунку фінансових санкцій (штрафів) становить 27443,24 грн., а сума штрафу становить 6860,81 грн.

За таких обставин, суд вважає доведеним порушення позивачем абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, а підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 01.09.2016 року у суду відсутні.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 01.09.2016 року, суд враховує наступне.

Відповідно до пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.

За приписами п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Судом встановлено, що податкова декларація про майновий стан і доходи за 2014 рік до податкового органу ним не подавалась.

Таким чином, визначений відповідачем позивачу оскаржуваним рішенням штраф у розмірі 170,00 грн. є правомірним та таким, що відповідає вимогам ст. 120 Податкового кодексу України. Відтак, підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 01.09.2016 року у суду відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього ж Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

На підставі ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10.02.2017 року.

Суддя Клименко О.М.