Справа № 346/5810/16-а, 2а-346/133/16
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Львів № 876/9902/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2016 року у справі № 346/5810/16-а за позовом ОСОБА_1 до Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання протиправною відмови, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі - управління), в якому просив визнати протиправною відмову відповідача щодо призначення, нарахування та виплати йому пенсії за вислугу років, скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 19 жовтня 2016 року № 11888/03.1, зобов'язати управління зарахувати половину строку його навчання на юридичному факультеті Чернівецького державного університету імені Ю. Федьковича до двадцятирічного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років та зобов'язати призначити, нарахувати та виплачувати йому таку пенсію відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII в (далі - Закон № 1789-XII) у розмірі 90% від суми місячного заробітку без обмежень граничного розміру та з урахуванням середньомісячної суми виплат за двадцять чотири календарні місяці такої роботи перед зверненням за пенсією згідно з довідкою прокуратури Івано-Франківської області від 05 жовтня 2016 року № 18/-500 вих-16.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач протиправно відмовив йому у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII, оскільки на момент звернення до відповідача у нього був достатній стаж роботи, необхідний для призначення такої пенсії, а саме 20 років, у тому числі стаж роботи на посаді прокурора 18 років. Також зазначав, що діючий Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) суттєво обмежує реалізацію його законних прав та інтересів, які гарантувалися йому Законом № 1789-XII.

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2016 року вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову відповідача щодо призначення, нарахування та виплати йому пенсії за вислугу років, зобов'язано управління зарахувати йому до двадцятирічного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років половину строку його навчання на юридичному факультеті Чернівецького державного університету імені Ю. Федьковича у період з 01 вересня 1993 року по 29 червня 1998 року, та зобов'язано призначити, нараховувати та виплачувати йому пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII у розмірі 90% від суми місячного заробітку з урахуванням середньомісячної суми виплат за двадцять чотири календарні місяці такої роботи згідно з довідкою прокуратури Івано-Франківської області від 05 жовтня 2016 року № 18/-500 вих-16, з урахуванням обмежень максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімами, установленими для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 13 жовтня 2016 року.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, упраління подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII, оскільки Закон № 1697-VII встановлює інші вимоги до стажу прокурорів, необхідного для призначення такої пенсії, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Крім цього, зазначало, що період навчання позивача в Чернівецькому державному університеті імені Ю. Федьковича не враховано до стажу роботи за вислугу років, у зв'язку з тим, що на даний час цей заклад не має статусу юридичного.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, хоча їх належним чином було повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 01 вересня 1993 року по 29 червня 1998 році ОСОБА_1 навчався у Чернівецькому державному університет ім. Ю. Федьковича за спеціальністю правознавство.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 з 04 травня 1998 року по даний час працює в органах прокуратури.

13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII в розмірі 90% від суми місячного заробітку, без обмежень граничного розміру, та з урахуванням середньомісячної суми виплат за двадцять чотири календарні місяці перед зверненням за пенсією.

Листом відповідача від 19 жовтня 2016 року № 11888/03.1 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії за вислугу років, відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII. Відмова відповідача мотивована тим, що з 15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697, статтею 86 якого визначено, що необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років для працівників прокуратури з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року становить 23 роки, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 13 років. Крім того, вказано, що відповідно до частини другої статті 86 зазначеного Закону пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії управління щодо відмови призначити позивачу пенсію за вислугу років є протиправними, оскільки прийняття нового Закону № 1697-VII істотно вплинуло на зміст та обсяг його соціальних прав та гарантій як працівника прокуратури.

Суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції є помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону № 1789-XII прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до частини другої статті 50-1 Закону № 1789-XII розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Відповідно до частини дванадцятої статті 50-1 Закону № 1789-XII обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

В подальшому вказані правові норми зазнали змін як щодо права особи на отримання пенсії, так і щодо її розміру у відсотках до заробітку та порядку її призначення.

Так, із набранням з 15 липня 2015 року чинності Законом № 1697-VII, Закон № 1789-XII визнано таким, що втратив чинність крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втратила чинність з 15 грудня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року не менше 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Відповідно до частини другої статті 86 Закону № 1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини третьої статті 86 Закону № 1697-VII розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Відповідно до частини шостої статті 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Окрім цього, 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII), пунктом п'ятим Прикінцевих положень якого передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 1789-XII.

Закон № 213-VIII чинний, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 1789-XII.

Вирішуючи питання застосування вказаних вище норм права у часі, суд зазначає, що правовідносини щодо призначення пенсій регулюються нормами права, чинними на момент виникнення права на таке пенсійне забезпечення.

Згідно вищевказаних змін до законодавства позивач на час звернення до відповідача із заявою про призначення йому пенсії не мав вислуги років, передбаченої Законом № 1697-VII, а відтак у нього не було достатніх правових підстав для її призначення.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є помилковим.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються і на питання допустимості зменшення соціальних витрат, про що зазначено в рішенні цього суду від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії».

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 202 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2016 року у справі № 346/5810/16-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області про визнання протиправною відмови, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А. І. Рибачук

Судді В. М. Багрій

Д. М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 06 лютого 2017 року.