Справа № 826/20822/13-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року м. Київ К/800/43450/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Калашнікової О.В.,

Єрьоміна А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року у справі за позовом Приватного підприємства «Авентин» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості та карток відмови,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ПП «Авентин» (далі - Підприємство) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів (далі - Митниця) про визнання протиправними та скасування карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 4 жовтня 2013 року за ЕВМД № 100270000/2013/179656 та за ЕВМД № 100270000/2013/179657; визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 4 жовтня 2013 року № 100270000/2013/300371/2 та № 100270000/2013/300370/2.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року, позов задоволено.

Не погодившись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Митниця звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просила їх скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Підприємством та «VACMET INDIA LIMITED» (Індія) (Продавець) 21 травня 2013 року укладено зовнішньоекономічний Контракт № 21/05/13 (прямий з виробником) на поставку БОПП (біаксиально орієнтовану поліпропіленову) та ПЕТ (поліетилентерефталату) плівки (далі - товар).

За умовами вказаного контракту, його загальна вартість становить 500000 дол. США, ціна товару, асортимент, строк поставки, основні технічні параметри зазначаються в специфікаціях.

Поставка здійснюється на умовах CIF - Іллічівськ згідно правил Інкотермс - 2000.

В ціну товару входить вартість тари та упаковки, умови оплати визначаються специфікаціями.

Разом з товаром надаються наступні документи: рахунок - фактура, коносамент, сертифікат якості, сертифікат походження - оригінал, технічне описання, експортна декларація - копія, пакувальний лист.

Вказаний товар подано до митного оформлення згідно ВМД № 100270000/2013/179768 від 3 жовтня 2013 року та задекларовано його митну вартість згідно зі статтею 58 Митного кодексу України (далі - МК України) за основним методом (за ціною договору) та надано відповідачу передбачений перелік документів.

Відповідачем за наслідком поданих документів у порядку частини третьої статті 53 МК України запропоновано подати додаткові документи.

На виконання вказаного запиту Митниці, позивачем подані: копію Контракту (прямий з виробником) від 21 травня 2013 року № 21/05/13; документи що підтверджують сплату згідно умов Контракту - SWIFT підтвердження; прайс-лист виробника від 18 липня 2013 року.

Розглянувши подані документи, Митниця відмовила у визнанні заявленої позивачем митної вартості товарів за ціною договору та склала картки відмови в митному оформлені від 4 жовтня 2013 року за ЕВМД № 100270000/2013/179656 та за ЕВМД № 100270000/2013/179657, прийняла рішення від 4 жовтня 2013 року № 100270000/2013/300371/2 та № 100270000/2013/300370/2 про коригування митної вартості товарів, у сторону збільшення із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товару.

Рішення обґрунтовані тим, що митним органом виявлено надання документів, що містять неповні та/або недостовірні відомості, зокрема у Митниці наявні підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Здовольнивши позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що використані декларантом при митному оформленні відомості підтверджені документально, визначені кількісно і достовірно, а всі складові митної вартості, які обов'язкові при її обчисленні, містяться у поданих до Митниці документах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до частини третьої статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною сьомою статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою презюмується правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини третьої цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З наведеним висновком кореспондуються положення пункту 2 частини п'ятої статті 54 МК України, за змістом якої Митниця має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Так, судами встановлено, що Підприємством при ввезені на митну територію України товару надано для митного оформлення весь пакет документів, визначений нормами МК України, а саме: Контракт від 21 травня 2013 року № 21/05/13; специфікації від 19 та 22 липня 2013 року № 2 і № 3; інвойси від 22 серпня 2013 року № VIL/417/13-14 та № VIL/418/13-14; товаротранспортні накладні (СМR) від 26 вересня 2013 року № 008 та № 009; коносаменти від 3 вересня 2013 року № ZIMUNDL6002044 та № ZIMUNDL6002045.

Митницею за наслідком розгляду поданих документів запропоновано подати позивачу додаткові документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних або подібних (аналогічних товарів на території України); довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваними товарами; розрахунок ціни (калькуляцію).

На виконання вказаного запиту, позивачем подані: копію Контракту; документи, що підтверджують сплату згідно умов Контракту - SWIFT підтвердження; прайс-лист виробника від 18. липня 2013 року.

В запереченнях на позовну заяву, в апеляційній та касаційній скаргах Митницею вказано, що нею витребувано додаткові документи у зв'язку з тим, що документи, надані позивачем до митного оформлення містять неповні відомості та розбіжності, а саме:

відповідно до пункту 2.2 Контракту від 21 травня 2013 року № 21/05/13 ціни на товар включають вартість тари та пакування, а у наданих документах відсутні відомості щодо відповідних складових вартості товару;

у специфікації до договору від 19 липня 2013 року № 2 та від 22 липня 2013 року № 3 визначені умови оплати, а саме 25% передоплати та здійснення оплати 75% протягом 45 днів. Проте до митного оформлення не надано банківських документів, що підтверджують перерахування коштів на рахунок продавця;

у наданому в якості підтвердження заявленої митної вартості прайс-листі ціни вказані на умовах поставки СІР-Одеса. Даний документ носить адресний характер, тобто має суб'єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції продавця необмеженій кількості потенційних покупців.

Однак, такі доводи обґрунтовано не взяті судами до уваги, оскільки з оскаржуваних рішень вбачається, що причиною для витребовування додаткових документів та, відповідно, винесення рішень про коригування митної вартості товару самим відповідачем зазначено: митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій) у зв'язку з тим, що наявні підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Колегія суддів вважає, що подані основні документи, чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, і підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» в графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Так судами встановлено, що згідно інвойсу від 22 серпня 2013 року № VIL/417/13-14 вага товару складає 22645,350 кг., а вартість становить 51446,12 дол. США.

В ціну товару включено вартість страхування - 34,00 дол. США, вартість перевезення товару - 1712,00 дол. США та вартість самого товару - 49700,12 дол. США.

Вказаний інвойс виданий згідно специфікації від 19 липня 2013 року № 2, відповідно до якої загальна вартість товару становить 52500,00 дол. США, загальна вага - 23500 кг.

Незначна розбіжність в ціні товару згідно специфікації та згідно інвойсу виникла через відповідну розбіжність у вазі товару.

У зв'язку з поставкою товару у меншому обсязі, ніж передбачено специфікацією, інвойсом визначена ціна за товар, що буде фактично поставлено.

Строк поставки, згідно специфікації 39-40 тиждень 2013 року, умова передоплати - 25 %, решта - відстрочка 45 днів з дати виписки коносаменту.

Аналогічно, згідно інвойсу від 22 серпня 2013 року № VIL/418/13-14 вага товару нетто складає 23346,550 кг. (брутто - 25600,000 кг.), а вартість становить 49339,30 дол. США.

В ціну товару включено вартість страхування - 3300 дол. США, вартість перевезення товару - 1712,00 дол. США та вартість самого товару - 47594,30 дол. США.

Також, відповідно до заявленої Підприємством ВМД № 100270000/2013/179657 ціна товару складає 49339,3000 дол. США, вага нетто - 23346,550 кг., вага брутто - 25600 кг.

Вказаний інвойс виданий згідно специфікації від 22 липня 2013 року № 3, відповідно до якої загальна вартість товару становить 49665,00 дол. США, загальна вага - 23500 кг.

Незначна розбіжність в ціні товару згідно специфікації та згідно інвойсу виникла через відповідну розбіжність у вазі товару.

У зв'язку з поставкою товару у меншому обсязі, ніж передбачено специфікацією, інвойсом визначена ціна за товар, що буде фактично поставлено.

Строк поставки, згідно специфікації 39-40 тиждень 2013 року, умова передоплати - 25 %, решта - відстрочка 45 днів з дати виписки коносаменту.

Також, в матеріалах справи наявний прайс-лист виробника, умовою поставки якого є CIF - Одеса.

В касаційній скарзі відповідачем зазначено, що оскільки прайс-листом визначено конкретну умову поставки, то такий прайс-лист має суб'єктивну спрямованість.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що невдоволення відповідача формою прайс-листа не може бути прийняте до уваги при вирішенні справи, з огляду на те, що по своїй суті прайс-лист це список цін, що не може вважатися первинним документом і слугує способом для продавця розповсюджувати інформацію про товар.

Коло суб'єктів для яких виготовляється прайс-лист може зводитись до однієї особи, яка зацікавлена інформацією про один єдиний товар, а може містити перелік всіх товарів виробника і розраховуватись на загальну кількість жителів планети і доводитись до потенціальних споживачів, наприклад, через мережу Інтернет.

З огляду на те, що позивача цікавила інформація контрагента щодо ціни конкретного товару, цілком очевидним і логічним є надання інформації контрагентом виключно щодо цього товару, яка носить форму звичайного листа-відповіді, але завдяки обов'язковій вимозі щодо відображення у ньому конкретного показника у вигляді ціни має в своїй назві частину «прайс».

Також Митницею акцентовано увагу на тому, що до ВМД позивачем не надано доказів страхування товару під час перевезення.

Натомість, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс - 2000 умови поставки CIF означають, що продавець зобов'язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески.

Таким чином, позивач звільняється від обов'язку страхування товару, що поставляється, а відтак, у нього відсутні відповідні договори страхування, що укладені між контрагентом та третьою особою.

Доказом страхування товару для позивача, за умови відсутності підстав для сумнівів у справедливості ціни страхування, є безпосередньо інвойс.

Стосовно позиції Митниці щодо обов'язковості передоплати за товар, що буде поставлятися у розмірі 25% від загальної вартості, суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті від 6 серпня 2013 року № 17 Підприємством на рахунок контрагента перераховано 25541,25 дол. США. В графі «Призначення платежу» міститься посилання на специфікації, наявні в матеріалах справи.

Загальна вартість товару, яка згідно інвойсів підлягає сплаті, становить 100785, 42 дол. США, відповідно, 25 % від цієї суми становить 25196, 36 дол. США.

Специфікаціями визначено, що вказані 25% мають бути сплачені перед виробництвом, проте, ні специфікаціями, ні умовами контракту не встановлено конкретну кількість днів, що має передувати виробництву товару.

Натомість, зважаючи на те, що 75 % вартості товару має бути сплачена протягом 45 днів від дати коносаменту, станом на дату винесення рішень про коригування митної вартості (4 жовтня 2013 року) 45-денний термін від дати коносаментів (3 вересня 2013 року) не сплинув, а тому у митного органу були відсутні підстави відмовляти позивачу у прийнятті митної декларації у зв'язку з неповною оплатою вартості товару.

Отже, в наданих декларантом документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар, а суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема у постановах від 30 червня 2015 року (справа 21-591а15), 31 березня 2015 року (справи 21-127а15 та 21-53а15) і колегія суддів бере її до уваги.

Таким чином, колегія суддів, керуючись частиною першою статті 224 КАС України, приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді