Справа № 333/5389/16-а
Суддя: Боровікова А. І.
Дата ухвалення: 2017-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/5389/16-а
Провадження № 2-а/333/6/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2017 року м.Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Боровікова А.І., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, комісії з ліквідації Управління Державної пенітенціарної служби України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

05.10.2016 р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій.

Свої вимоги мотивував тим, що він проходив службу в органах внутрішніх справ та в Державній кримінально-виконавчій службі України з 01 червня 1987 року по 10 липня 2000 року, в період служби з 20 травня 1987 року по 25 червня 1987 року (тридцять сім днів) виконував службові обов'язки на роботі з ліквідації наслідків аварії в 30 кілометровій зоні Чорнобильської АЕС. Звільнений зі служби відповідно до Положення про проходження служби рядовим начальником складом органів внутрішніх справ України за ст.64 «б».

Згідно з експертного висновку засідання Центральної міжвідомчої експертної комісії №35 від 28.04.2016 року у позивача було виявлено гіпертонічна хвороба 2 с. АГ 3 ст., високий кардіоваскулярний ризик 3, СН 2Б.ІХС: стенокардія напруга ФК ІІ, персистуюча форма фібриляції, тріпотіння передсердь, кардіоверсія 14.01.2016 р. 4 ФК СН 2Б NYHAS. Дисциркуляторна енфефалопатія ІІ ст. змішаного ґенезу з вести було-атактичним синдромом, вираженими порушеннями ліквородинаміки, цефалічним і дисомнічним синдромом. Цукровий діабет ІІ тип. Захворювання пов'язане з виконання службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. У травні 2016 року була встановлена 2 група інвалідності, що підтверджується випискою МСЕК серії АВ №0673114 від 11.05.2016 року.

20.06.2016 року позивач звернувся до Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області для направлення заяви позивача до Державної пенітенціарної служби України для прийняття рішення, щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р.№975.

Протокольною відповіддю №5-16 від 09.09.2016 року позивачу було відмовлено щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ від 25.12.2013 року №975.

У зв'язку з чим позивач вважає дії Державної пенітенціарної служби України щодо відмови призначенні виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності ІІ групи відповідно до постанови КМУ №975 від 25.12.2013 року ОСОБА_2 неправомірними.

Просив суд скасувати пункт 9 протоколу №5016 засідання комісії Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової допомоги, щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_2.

Зобов'язати Міністерство юстиції України здійснити нарахування та провести виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у розмірі 288850,00 грн.

Представник відповідача комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України надав до суду письмові заперечення посилаючись на те, що згідно підпункту 9.1. пункту 9 протоколу №5-16 від 09.09.2016 засіданням Комісії було вирішено відмовити у виплаті Позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку зі спливом часу більше двох років від первинного встановлення інвалідності із відсотком втрати працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності відповідно до пункту 4 Постанови №850 згідно якого, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вище групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахування раніше виплаченої суми. Позивачу за результатами розгляду комісією питання щодо нарахування коштів, було надано роз'яснення про відсутність підстав для нарахування відповідної грошової допомоги.

На осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ та в Державній кримінально-виконавчій службі України» від 09.12.2015, в якому зазначається, що на осіб поширюється соціальний захист поліцейських, визначений законом України «Про Національну поліцію», а такою Порядок №850, яким встановлюються умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі, інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань. Тому відмова відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням стану ІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, установленого Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком №975 обгрунтована, так як позивачем необґрунтовано застосовано норму чинного законодавства України в позовних вимогах.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Згідно п.2 ч.1 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч.4 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державна пенітенціарна служба України (ідентифікаційний код 37534799) станом на дату постановлення судом рішення як юридична особа не припинена, а лише перебуває в стані припинення, що однак не впливає на її статус сторони в адміністративній справі.

Судом не встановлено факту передачі функцій та повноважень Державної пенітенціарної служби України до Міністерства юстиції України.

Відтак, суд доходить висновку, що відповідач у справі є належним і підстав для вирішення питання про його заміну в порядку процесуального правонаступництва немає.

Судом встановлено:

Позивач ОСОБА_2 з 01 червня 1987 року по 10 липня 2000 року проходив службу в органах внутрішніх справ України та в Державній кримінально-виконавчій службі України.

В період служби з 20 травня 1987 року по 25 червня 1987 року (тридцять сім) днів виконував службові обов'язки по роботі з ліквідації наслідків аварії в 30-кілометровій зоні Чорнобильської АЕС. Звільнений зі служби відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальником складом органів внутрішніх справ України за статті 64 пункту «б» (через хворобу).

28 квітня 2016 року Центральна міжвідомча комісія експертна комісія здійснила медичний огляд та встановила, що захворювання, які отримав позивач пов'язані з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, про що видано експертний висновок № 35 від 28 квітня 2016 року.

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0673114 від 11 травня 2016 року, позивачу встановлена II група інвалідності. Інвалідність встановлено довічно.

20 червня 2016 року позивач звернувся до Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області для направлення його заяви до Державної пенітенціарної служби України для прийняття рішення, щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року.

Управління пенітенціарної служби України в Запорізькій області зробила висновок про призначення одноразової грошової допомоги, у якому зазначено, що ОСОБА_2 набуває права на отримання одноразової грошової допомоги 11 травня 2016 року у розмірі: 1450 грн. х 200= 290000 грн., раніше виплачена сума - 1150 грн., тому розмір ОГД до виплати - 288850 грн. Всі документи Управляння пенітенціарної служби України направило до Державної пенітенціарної служби України.

Протокольною відповіддю № 5-16 від 09 вересня 2016 року засідання комісії Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги, позивачу було відмовлено у наданні одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року.

Частиною 1 статті 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності та оцінивши повідомлені сторонами обставини, суддя дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку скороченого провадження та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про державну кримінально - виконавчу службу" правовою основою діяльності Державної кримінально - виконавчої служби України є Конституція України, цей та інші закони України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти Міністерства юстиції України.

Частиною 5 статті 23 Закону України "Про державну кримінально - виконавчу службу" (в редакції Закону від 23 червня 2005 року, чинній на момент встановлення групи інвалідності) встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально - виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Згідно із ч.6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" (в редакції від 13 лютого 2015 року, який набрав чинності 12 березня 2015 року) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

21 жовтня 2015 року вступила в дію Постанова Кабінету Міністрів України № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (далі - Порядок № 850).

Згідно підпункту 2 пункту 2 Порядку № 850 передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850, грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи.

Отже, ст. 23 ЗУ "Про міліцію" передбачено, що право на одноразову грошову допомогу у працівника міліції виникає і у тому разі, коли інвалідність настала навіть після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, яке мало місце в період її проходженні що і було зазначено в довідці МСЕК.

Тому, позивач не втрачав права, на отримання одноразової грошової Допомоги, оскільки інвалідність була набута під час проходження служби саме в органах внутрішніх справ України, та норма ЗУ "Про міліцію", щодо такої виплати залишається чинною.

Згідно пункту 9 Порядку № 850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Згідно пункту 4 Порядку № 850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що Державною пенітенціарною службою України були допущені протиправні дії щодо непризначення та невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, відповідно до частини 6 статті 23 Закону України "Про міліцію", в редакції від 13 лютого 2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. При цьому вимоги щодо виплати грошової допомоги можуть бути пред'явлені протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги (пункти 2, 13 Порядку № 850).

Із аналізу зазначених положень слідує, що виникнення права особи на виплату одноразової допомоги пов'язується законодавцем безпосередньо із фактом встановлення йому інвалідності. Тобто таке право виникає з дня встановлення інвалідності, зазначеного в довідці медико-соціальної експертної комісії, та може бути реалізоване особою протягом наступних трьох років від цієї дати.

Таким чином, днем виникнення у ОСОБА_2 права на отримання нової одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи, є вказана у Довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №0029338 дата встановлення інвалідності, а саме - 11.05.2016 року. І, відповідно, від цієї дати на протязі трьох років за позивачем зберігається право на отримання цієї допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що після 12 березня 2015 року (набрав чинності Закон України від 13 лютого 2015 року "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію") відповідач повинен був застосувати Закон України "Про міліцію" та призначити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, а тому адміністративний позов ОСОБА_2 слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 128, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної пенітенціарної служби України щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності ІІ групи відповідно до постанови КМУ №850 від 21.10.2015 року.

Скасувати пункт 9 протоколу №5-16 засідання комісії Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги, щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_2.

Зобов'язати Ліквідаційну комісію Державної пенітенціарної служби України призначити та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, у зв'язку із захворюванням отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення II групи інвалідності у відповідності до вимог частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію", а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, виходячи із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб з урахуванням проведених виплат, у розмірі 288 850 гривень.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення, з подачею її копії до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя А.І. Боровікова