Справа № 802/154/17-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

03 лютого 2017 р. Справа № 802/154/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

представника позивача: Блошенкіної М.П.

представника відповідача: адвоката Зінченка А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації

до: ОСОБА_3

про: стягнення надміру виплачених коштів

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплачених коштів у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям в сумі 10851,50 грн.

У судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті, представником відповідача було подано письмове клопотання про закриття провадження у справі на підставі ч. 1 п. 1 ст. 157 КАС України, у зв'язку з неналежністю розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства. Обґрунтовуючи дане клопотання представник відповідача зазначив, що оскільки у справі розглядається спір щодо набуття ОСОБА_3 права власності на виплачену позивачем грошову допомогу, а тому такий спір має приватно-правовий характер, а відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Представник позивача заперечував щодо заявленого клопотання та просив відмовити у його задоволенні.

Суд, розглянувши подане представником відповідача клопотання та вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4 КАС України).

Згідно з частиною четвертою статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень:

1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України;

4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);

5) в інших випадках, встановлених законом.

У наведеній законодавчій нормі визначено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, особливість процесуальної правосуб'єктності Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації як суб'єкта владних повноважень в адміністративному судочинстві полягає у можливості звернення до суду лише у разі, якщо таке право прямо передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації, звертаючись до суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_3 не зазначило закон, яким йому - суб'єкту владних повноважень надано таке право, як це передбачено приписами статті 50 КАС України, оскільки перелічені у пунктах 1-4 цієї норми випадки до предмету спору у даній справі не відносяться.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» №1768-ІІІ від 01 червня 2000 року (зі змінами і доповненнями) державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям (далі - державна соціальна допомога) щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Частиною четвертою статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» встановлено, що якщо сім'єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24 лютого 2003 року.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям (далі - соціальна допомога) призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім'ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї.

Водночас за змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

Із наведеного слідує, що відповідач - ОСОБА_3, отримавши соціальну допомогу, набула право власності на неї, та їй, як власниці цих грошових коштів, належать права і обов'язки щодо володіння, користування та розпорядження ними.

Відтак, оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_3 права власності на виплачену Управлінням праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям у розмірі 10851,50 грн. та стягнення цієї суми з неї, як з недобросовісного набувача, то цей спір має приватно-правовий характер, а відтак, не відноситься до сфери публічно-правових відносин та гарантуються нормами окремої приватної галузі права.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що за суб`єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, позовні вимоги Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації про стягнення з відповідача надміру виплачених коштів в сумі 10851,50 грн., як таких, що виплачені з Державного бюджету у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям підлягають розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Така правова позиція суду відповідає і судовій практиці Вищого адміністративного суду України по наведеній категорії справ, викладеній в ухвалі від 08.06.2016 року (справа №750/6967/13-а), а також практиці Верховного Суду України (постанова від 22.09.2015 року по справі №21-2209а15).

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене та враховуючи, що заявлені у позові вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача підлягає задоволенню, а провадження у справі - закриттю.

Одночасно суд роз'яснює позивачу, що розгляд даного спору віднесено до цивільною юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 157, 165, 186, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплачених коштів закрити.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даного спору має вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України. Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович