Справа № 805/1316/16-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Христофоров А.Б.
Суддя-доповідач - Гайдар А.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року справа №805/1316/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Приміщення суду за адресою: м. Краматорськ, вул.Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією в складі

головуючого судді Гайдара А.В.,

суддів Василенко Л.А.,

Ханової Р.Ф.

при секретареві судового засідання Томах О.О.,

за участю представника позивача Герасименко Ю.В. (за довіреністю)

представника відповідача Кравченко В.О. (за довіреністю)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Дружківці головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 р. у справі № 805/1316/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод» до Державної податкової інспекції у м.Дружківці головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року у справі № 805/1316/16-а адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський вогнетривкий завод" до Державної податкової інспекції у м. Дружківці головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Дружківці головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області № від 15.04.2016 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за жовтень 2015 року у сумі 275353,00 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Дружківці головного управління ДФС у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський вогнетривкий завод"(, вул. Октябрська, 121А, м. Дружківка, Донецька область, 84293) судовий збір у розмірі 4 130 (чотири тисячі сто тридцять) грн 30 коп. (т.2 арк.справи 2-6)

Відповідач -Державна податкова інспекція у м.Дружківці головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (т.2 арк.справи 14-17)

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення та постанову суду першої інстанції без змін.

За правилами частини першої статті 195 КАС України перегляд судового рішення суду першої інстанції здійснюється в межах апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, думку представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Дружківський вогнетривкий завод"(, вул. Октябрська, 121а, м. Дружківка, Донецька область ,84293) є юридичною особою, що підтверджено Витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Перебуває на обліку у Державній податковій інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області. (т.1 арк.справи 187-189, 193)

Відповідач, Державна податкова інспекція у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області, є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Колегією суддів встановлено, що 20.11.2015 року позивачем до податкового органу подані: податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2015 року з самостійно задекларованою сумою податку на додану вартість у сумі 3093676,00 грн; розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість; розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів.( т.1 арк.справи 177-186)

У період з 21.03.2016 року по 25.03.2016 року ДПІ у м. Дружківці ГУ ДФС у Донецькій області проведено позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначені податкових зобов'язань і податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість за жовтень 2015 року. За результатами перевірки складено Акт №106/05-10-15/34283984 від 01.04.2016 року.(т.1 арк.справи 13-54).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

-по відображенню в обліку підприємства за період з 01.10.2015 року по 31.10.2015 року операцій придбання товарів від контрагента ПАТ "Кіндратівський вогнетривкий завод" встановлено обрив ланцюга постачання товарів, внаслідок якого встановлено відсутність об'єктів оподаткування, які підпадають під визнання п.14.1.36, пп. 14.1.191, п. 14.1 ст. 14, пп. а) п.185.1, ст..185, п.186.1 Податкового Кодексу України;

-п.198.1,п.198.3,п.198.6 ст. 198 та п.201.10 ст. 201 ПК України, у зв'язку з чим завищено від'ємне значення податку на додану вартість всього у сумі 275 353,00грн, у тому числі за жовтень 2015 року у сумі 275353,00 грн.(т.1 арк.справи 53)

На підставі зазначеного акту перевірки сформовано податкове повідомлення - рішення № від 15.04.2016 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за жовтень 2015 року у сумі 275353,00 грн, яке отримано позивачем 15.04.2016 року.( т.1 арк.справи 11)

Спірним питанням даного позову є правомірність складання відповідачем податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугувало встановлення нереальності здійснення господарських операцій позивача з ПАТ "Кіндратівський вогнетривкий завод", яке полягає у встановленні обриву ланцюга постачання товару, що свідчить про відсутність об'єкту оподаткування по взаємовідносинам позивача з ПАТ "Кіндратівський вогнетривкий завод" та невірне відображення показників з податку на додану вартість за жовтень 2015 року.

Колегією суддів встановлено, що між позивачем та ПАТ "Кіндратівський вогнетривкий завод", укладений договір поставки №2/1-14 від 02.01.2014 року, предметом якого є передача товарно-матеріальних цінностей, номенклатурний перелік, асортимент, вимоги до якості, кількість, ціна та вартість узгоджується сторонами в Специфікаціях, що є невід'ємною частиною договору.(т.1 арк.справи 55-58)

Фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ПАТ "Кіндратівський вогнетривкий завод", підтверджується наступними доказами.

Видатковими накладними: №15 від 31.10.2015; №14 від 30.10.2015; №13 від 29.10.2015; №12 від 28.10.2015; №11 від 27.10.2015; №10 від 27.10.2015; №9 від 26.10.2015; №8 від 24.10.2015; №7 від 23.10.2015; №6 від 22.10.2015; №5 від 21.10.2015; №4 від 20.10.2015; №2 від 13.10.2015; №1 від 07.10.2015 та рахунками на оплату: №18 від 31.10.2015; №14 від 30.10.2015; №13 від 29.10.2015; №12 від 28.10.2015; №11 від 27.10.2015; №10 від 27.10.2015; №9 від 26.10.2015; №8 від 24.10.2015; №7 від 23.10.2015; №6 від 22.10.2015; №5 від 21.10.2015; №4 від 20.10.2015; №2 від 13.10.2015; №1 від 07.10.2015, відповідно до яких вбачається, що позивачу поставлені товари під назвою: "лом шамотний" у кількості 235,0 т, "лом периклазовий" у кількості 150,0 т, "кремній металургійний" у кількості 5,0т, глинозем фабулярний Т60/Т64 у кількості 13,3 т,.(т.1 арк.справи 59-72)

Факт здійснення позивачем оплати за поставлені товари підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками.(т.1 арк.справи 73-153)

Надходження готівкових коштів за товар підтверджується прибутковими ордерами: №1310 від 13.10.2015 року; № 0710 від 07.10.2015 року; № 2010 від 20.10.2015 року ;№2110 від 21.10.2015 року; №2410 від 24.10.2015 року; №2610 від 26.10.2015 року; №2810 від 28.10.2016 року; №2910 від 29.10.2015 року; №3010 від 30.10.2015 року; №3110 від 31.10.2015 року.(т.1 арк.справи 154-158)

Виписаними ТОВ "Дружківський вогнетривкий завод" довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей від контрагента ПАТ "Кіндратівський вогнетривкий завод" за договором поставки: №896 від 31.10.2015 року; №851 від 20.10.2015 року; №819 від 12.10.2015 року; № 780 від 02.10.2015 року, серед яких наявні товари під назвою: "лом шамотний" у кількості 235,0 т, "лом периклазовий" у кількості 150,0 т, "кремній металургійний" у кількості 5,0т, глинозем фабулярний Т60/Т64 у кількості 13,3 т.(т.1 арк.справи 159-162)

Для формування податкового кредиту за вищевказаними операціями ПАТ "Кіндратівський вогнетривкий завод" виписано позивачу податкові накладні: №8 від 23.10.2015 року; №7 від 22.10.2015 року; №6 від 21.10.2015 року; №5 від 20.10.2015 року; №4 від 20.10.2015 року; №2 від 13.10.2015 року;№1 від 07.10.2015 року; №9 від 24.10.2015 року; №20 від 31.10.2015 року; №15 від 30.10.2015 року; №14 від 29.10.2015 року; №10 від 26.10.2015 року; №13 від 28.10.2015 року; №11 від 27.10.2015 року.(т.1 арк.справи 163-176)

Згідно п.п. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст.14 ПК України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 201.1 ст.201 ПК України, встановлено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлений Кодексом термін.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При цьому, відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Колегія суддів зауважує, що податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 статті 201 ПК України (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

Вищезазначені норми податкового законодавства України визначають, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Крім цього, відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Реєстрація позивача та його контрагента платниками податку на додану вартість сторонами не оспорюється, реєстрація податкових накладних у ЄРПН, також сторонами не оспорюється. Судами як першої, так і апеляційної інстанцій встановлено, що контрагентом позивача податкові накладні заповнені відповідно до встановленого переліку обов'язкових реквізитів для податкової накладної.

Виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

Підпунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарські операції, як зазначено в п. 5 ст. 9 Закону № 996-ХІV, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до ст. 11 Закону № 996-ХІV, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 996-ХІV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Визначення терміну "первинний документ" наведено у статті 1 Закону №996-ХІV: первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З положень чинного податкового законодавства випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги) є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

В якості доказів здійснення поставки товарів контрагентом, позивачем наданий цивільний договір з специфікаціями укладені між позивачем та контрагентом, господарські операції з ПАТ "Кіндратівський вогнетривкий завод" повністю підтверджується: податковими накладними, видатковими накладними, платіжними дорученнями, прибутковими ордерами, довіреностями на отримання ТМЦ, іншими бухгалтерськими документами, які за змістом і формою є первинними документами у розумінні положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Колегією суддів встановлено та підтверджується матеріалами справи факт того, що саме товари під назвою: "лом шамотний" у кількості 235,0 т, "лом периклазовий" у кількості 150,0 т, "кремній металургійний" у кількості 5,0т, глинозем фабулярний Т60/Т64 у кількості 13,3 т, були предметом перевезення за договором поставки №21/1-14 від 02 січня 2014 року.

Податковий кредит за жовтень 2015 року по постачальнику ПАТ "Кіндратівський вогнетривкий завод" позивачем сформовано на підставі права, що виникло у зв'язку з отриманням податкових накладних та первинних документів.

У відповідності до чого, суми податку на додану вартість по вказаним податковим накладним було включено до складу податкового кредиту та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних за спірний період.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що податкова інформація, якою скористався податкових орган при формуванні висновків проведеної перевірки, ґрунтуються на даних інформаційних податкових баз (довідок зустрічних перевірок), тому не бере її до уваги на підставі наступного.

Інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних ДПІ не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Колегія суддів також зазначає, що програмне забезпечення (інформаційні бази ДПІ) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься. Крім того, такі дані не є також належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо платника податків - позивача, та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що письмові докази у вигляді первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій позивача з контрагентом - постачальником спростовують висновки податкового органу, які ґрунтуються на даних інформаційних податкових баз.

Частиною 4 ст.70 КАС України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Вищевказані обставини та докази, які суд оцінює у їх сукупності відповідно до статті 86 КАС України, спростовують посилання відповідача щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях. Колегія суддів зазначає, що відповідач ґрунтує свої висновки на припущеннях. Жодного доказу, який би підтвердив висновок податкового органу щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях відповідачем не надано.

Крім того, відповідно до частин 1 та 2 статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Доказів чи доводів того, що позивачем укладені угоди, які суперечать діючому законодавству, відповідачем не наведено. Колегія суддів зазначає, що Податковий кодекс України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника від інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання віднесення певних сум до податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент якимось чином порушив діюче законодавство або не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Податковий кодекс України також не зобов'язує платника податків (покупця) перевіряти від яких підприємств та коли отриманий товар, що є предметом договору, платником податків (продавцем).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що податковим законодавством визначено принцип персональної відповідальності платника податку та право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги стосовно відсутності документального підтвердження придбання та фактичного постачання товару позивачу від його контрагента, оскільки ці доводи спростовуються вищенаведеним.

Крім того, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Виходячи з позицій висловлених Європейським Судом з прав людини у рішеннях по справах "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", "Булвес" АД проти Болгарії", позицій Верховного Суду України, Вищого адміністративного суду України, викладених в Інформаційному листі від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби" наголошено на індивідуальному характері відповідальності особи та відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності у зв'язку із порушенням податкової дисципліни його контрагентами.

Оскільки на підтвердження здійснення господарських операцій позивачем до суду першої інстанції надані первинні бухгалтерські документи, перевіривши дійсність господарських взаємовідносин позивача з контрагентом, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач мав всі правові підстави для формування податкового кредиту, з огляду на те, що надана позивачем документація у повній мірі відображає реальні наслідки, що наступили після укладення договору та мають силу первинної документації в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", що свідчить про необґрунтованість висновку податкового органу щодо відсутності ланцюга постачання товарів та завищення від'ємного значення податку на додану вартість за жовтень 2015 року у суму 275 353,00 грн.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № від 15.04.2016 року винесене податковим органом безпідставно та необґрунтовано, у відповідності до чого є протиправним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195,196, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Дружківці головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 р. у справі № 805/1316/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 р. у справі № 805/1316/16-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 07 лютого 2017 року. Повний текст ухвали складений та підписаний колегією суддів протягом п'яти днів.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Гайдар

Судді: Л.А.Василенко

Р.Ф.Ханова