Справа № 425/3020/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Овчаренко О.Л.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року справа № 425/3020/16-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 грудня 2016 року у справі № 425/3020/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 28.09.2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області щодо призначення їй виплат щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області призначити, нарахувати та виплатити їй щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 25 лютого 2016 року по 24 серпня 2016 року; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області призначити їй щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 25 серпня 2016 року по 24 лютого 2017 року та виплатити з 25 серпня 2016 року по день винесення судового рішення.

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 грудня 2016 року у справі № 425/3020/16-а позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області щодо призначення ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області призначити та виплатити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 12 березня 2016 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмолено.

Вирішено питання про відшкодування судових витрат.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на норми ст.ст. 2, 18, 185, ч. 2 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509. Вказує на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Крім того, апелянт зазначає, що при переміщенні з однієї адміністративно-територіальної одиниці в Україні на іншу, внутрішньо переміщена особа повинна отримати нову довідку за новим місцем проживання, яка є документом необхідним для призначення (подовження) надання грошової допомоги зазначеній категорії населення. Отже, висновок суду щодо звернення позивача за призначенням адресної грошової допомоги саме на підставі довідки, виданої УПСЗН Рубіжанської міської ради Луганської області, як за новим призначенням, а не за подовженням виплати грошової допомоги, є таким, що суперечить нормам матеріального права.

Також суд зазначив, що підстави, з яких позивачу була припинена виплата грошової допомоги, на час звернення із заявою до відповідача відпали, а саме з 01.09.2015 року позивач навчається на денній формі у навчальному закладі, але Порядком № 505 не передбачено поновлення або можливості нового призначення грошової допомоги, що була припинена відповідно до п. 7, у зв'язку зі зміною обставин, що спричинили її припинення. Проте, Порядком № 505 чітко встановлено норму, згідно якої особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до п. 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Сторони у судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, а постанову суду - змінити, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорта (а.с.12).

Відповідно до довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої Управлінням соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації 27.01.2015 року № 930004032, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, прибула разом з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_7, які постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1, і перемістилися з тимчасово окупованої території України за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради від 25.02.2016 року № 917011413, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1, перемістилася за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.10).

З відповіді Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації № 07-16/1526 від 12.07.2016 року, наданої на звернення ОСОБА_2 від 16.06.2016 року, вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа у складі сім'ї своєї матері - ОСОБА_3 з 26.01.2015 року по 25.01.2016 року, та отримувала допомогу у такому розмірі: - з 26.01.2015 року по 25.07.2015 року у розмірі 884 грн.; з 26.07.2015 року по 25.01.2016 року у розмірі 884 грн. (а.с.11).

У відповіді управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації № 06/0-18/2768 від 22.11.2016 року, наданої на звернення ОСОБА_2 від 16.06.2016 року, вказано, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа у складі сім'ї своєї матері - ОСОБА_3 з 26.01.2015 року по 25.01.2016 року, та отримувала допомогу у такому розмірі: - з 26.01.2015 року по 25.07.2015 року у розмірі 884 грн. ОСОБА_2 знята з оплати з 26.07.2016 року. Також повідомлено, що наданий лист від 12.07.2016 року № 07-16/1526 слід вважати недійсним в зв'язку з технічною помилкою (а.с. 127).

Листом управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації від 02.03.2016 року на звернення Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради повідомлено, що ОСОБА_3 перебувала на обліку в Управлінні та отримувала щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала в складі родини ОСОБА_3, останній щомісячна адресна допомога була призначена: з 26.01.2015 року по 25.07.2015 року в сумі 2400 грн. та подовжена з 26.07.2015 року по 25.01.2016 року в сумі 2400 грн. ОСОБА_2, яка перебувала у складі сім'ї з 26.01.2015 року по 25.07.2015 року допомогу призначено, як дітям до 18 років в розмірі 884 грн. З 26.07.2015 року по 25.01.2016 року ОСОБА_2 не включено до розрахунку відповідно до постанови КМУ № 212 від 31.03.2015 року (а.с.28).

Рішенням управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 03.08.2015 року визначено, що ОСОБА_2 не включена до розрахунку відповідно до постанови КМУ № 212 від 31.03.2015 року (а.с.113 зворотній бік).

12.03.2016 року та 31.03.2016 року позивач зверталася із заявами до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. У вказаних заявах позивач повідомила про те, що вона навчається у Первомайському індустріально - педагогічному технікумі з 01.09.2015 року на денній формі навчання (а.с.135,138).

Згідно довідки № 685 від 01.12.2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно навчається у Первомайському індустріально - педагогічному технікумі (вищому начальному закладі 1 рівня акредитації) з 01.09.2015 року по 30.06.2018 року. Навчання на бюджетній основі, денна форма (а.с.133).

01.04.2016 року управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради за результатами розгляду заяви позивача від 31.03.2016 року надано лист, в якому повідомлено останній про те, що вона перебувала у складі сім'ї ОСОБА_3 і за фактичним місцем проживання допомога була призначена з 26.01.2015 року по 25.07.2015 року у розмірі 884 грн. як дитині до 18 років. З 26.07.2015 року по 25.01.2016 року її не включено до розрахунку відповідно до п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, який затверджено постановою КМУ від 01.10.2014 року № 505. Оскільки з боку ОСОБА_2 не надходило жодних заяв до УСЗН Сватівської райдержадміністрації про факт працевлаштування та не надавалась довідка з місця роботи із зазначенням періоду працевлаштування, на наступний період з 26.07.2015 року допомога їй припинена. Згідно з п.3 Порядку особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до п.7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається. Отже, УПСЗН, як розпорядник коштів, підстав для нарахування вказаного виду допомоги не має (а.с.13)

12.05.2016 року ОСОБА_2 звернулася до управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради із заявою, в якій просила надати роз'яснення щодо факту непризначення виплат адресної грошової допомоги (а.с.14).

20.05.2016 року відповідач листом повідомив ОСОБА_2 про те, що їй вже було надіслано відповідь із зазначеного питання 01.04.2016 року (а.с.15).

Суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів вважає за необхідне змінити постанову суду першої інстанції про частково задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Спірним у справі є правомірність відмови управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області у наданні щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Задовольняючи в цій частині позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505, визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до п. 3 Порядку № 505 грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї); для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї).

Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2 400 гривень.

Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Пунктом 7 Порядку № 505 передбачено, що якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 набула повноліття 31.07.2015 року.

Відповідно до п. 7 Порядку № 505 двомісячний термін після набуття позивачем повноліття мав сплинути 01.10.2015 року. Тобто, до настання цієї дати у органів соціального захисту не було законодавчих підстав для позбавлення її права на отримання спірного виду допомоги.

Як зазначалося вище, рішенням управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 03.08.2015 року виключено ОСОБА_2 з розрахунку відповідно до постанови КМУ № 212 від 31.03.2015 року (а.с.113 зворотній бік).

Зазначене рішення і стало підставою для припинення виплати ОСОБА_2 з 26.07.2015 року допомоги.

Колегія суддів вважає за доцільне відзначити, що вищенаведене рішення крім того, що було прийнято до спливу часу на підтвердження позивачем працевлаштування або навчання, ще й не було доведено до відома ані позивача, ані її матері ОСОБА_3 і доказів на спростування цього факту при розгляді справи надано не було.

В матеріалах справи наявні докази, що позивач навчається у Первомайському індустріально - педагогічному технікумі (вищому начальному закладі 1 рівня акредитації) з 01.09.2015 року по 30.06.2018 року, навчання на бюджетній основі, денна форма. Вказана довідка надавалася відповідачу при поданні заяви про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача не було законних підстав для відмови позивачу у призначенні щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що в даному випадку належним способом не тільки захисту, а й відновленням прав позивача, є скасування рішення від 03.08.2015 року в частині, що стосується безпосередньо позивача.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються.

За приписами ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, тобто особа має довести наявність прав, свобод чи інтересів, які порушені відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Колегія суддів з метою повного захисту прав та інтересів позивача вважає необхідним вийти за межі позовних вимог шляхом скасування рішення управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації від 03.08.2015 року відносно ОСОБА_2

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно вирішив справу за суттю позовних вимог, але допустив помилку щодо незастосування до спірних відносин ч. 2 ст. 11 в частині скасування рішення від 03.08.2015 року, внаслідок чого постанова суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, п. 2 ч. 1 ст. 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області - задовольнити частково.

Постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 грудня 2016 року у справі № 425/3020/16-а - змінити.

Резолютивну частину постанови Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 грудня 2016 року у справі № 425/3020/16-а доповнити абзацом другим наступного змісту: «Скасувати рішення управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації від 03.08.2015 року про призначення допомоги переміщеним особам на проживання в частині, якою виключено ОСОБА_2 з розрахунку відповідно до постанови КМУ № 212 від 31.03.2015 року».

Абзаци 2, 3, 4, 5 , 6 та 7 резолютивної частини постанови вважати абзацами 3, 4, 5, 6, 7 і 8 відповідно.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В.Геращенко