Справа № 810/3908/15
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року м. Київ К/800/25072/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Островича С.Е.,
Степашка О.І.
Веденяпіна О. А.

секретаря судового засідання Орєшко Ю. О.

представник позивача Комиш О. І.

представник відповідача Яровий А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Експансія" до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Експансія" (далі - ТОВ „Експансія") звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області (далі - ДПІ у Києво-Святошинському районі) в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року апеляційну скаргу ДПІ залишено без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року - залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ДПІ у Києво-Святошинському районі подала касаційну скаргу в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.

ТОВ „Експансія" подало до суду заперечення на касаційну скаргу ДПІ у Києво-Святошинському районі.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ „Шинтаер" за період з 01.03.2014 до 31.03.2014, TOB „НК Сервіс" за період з 01.03.2014 до 31.03.2014, ТОВ „ОПТ Рітейл" за період з 01.03.2014 до 31.03.2014, ТОВ „Кримська Девелоперська Компанія" за період з 01.03.2014 до 31.03.2014, ТОВ „Дом Маркет ПС" за період з 01.07.2014 до 31.07.2014, ТОВ „Денвал Фрут" за період з 01.07.2014 до 31.07.2014, ТОВ „Фреш Фрут Груп" за період з 01.07.2014 до 31.07.2014, ПП „Ста Транс" за період з 01.08.2014 до 31.08.2014, ТОВ „Вальдена" за період з 01.08.2014 до 31.10.2014, ТОВ „Фреш Фрут груп" за період з 01.08.14 до 31.10.2014, ТОВ „Бестімпорт" за період з 01.08.2014 до 31.08.2014, ТОВ „Конус Україна" за період з 01.08.2014 до 31.08.2014, ТОВ „ГУТ." за період з 01.09.2014 до 31.10.2014, ТОВ „Шен Сервіс" за період з 01.10.2014 до 31.10.2014, ТОВ „Новель" за період з 01.10.2014 до 31.10.2014, ТОВ „Космос Лайтінг Україна" за період з 01.10.2014 до 31.10.2014, ТОВ „Трансвест-Груп" за період з 01.10.2014 до 31.10.2014, ТОВ „Інвестиційно-інжинірингова Група Логос-Інвест" за період з 01.10.2014 до 31.10.2014, ТОВ „Акцент-Авто" за період з 01.10.2014 до 31.10.2014, ТОВ „Діамант-1" за період з 01.09.2014 до 30.11.2014 та складено акт №114/10-13-22-03/32294905 від 17.04.2015. За результатами перевірки складено акт від 17.04.2015 року №114/10-13-22-03/32294905.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.2, п. 198.3, п.198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового Кодексу України, занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті (перерахуванню до бюджету (р. 25 Декларації) у сумі 718111, 00 грн. (по взаємовідносинах із ТОВ „Дом Маркет ПС", ТОВ „Новель", ТОВ „Трансвест-Груп", ТОВ „Акцент-Авто", TOB „КОВ УКРАЇНА", ТОВ „Шинтаер", ТОВ „Кримська Девелоперська Компанія", ПП „С ТРАНС", ТОВ „Шен Сервіс"; пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.138.1 пп. 138.5.1, п.138.5 ст.138 Податкового кодексу України, завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування з податку прибуток підприємства у сумі 3590555, 00 грн. (по взаємовідносинах із ТОВ „Дом Маркет ПС", ТОВ „Новель", ТОВ „Трансвест-Груп", ТОВ „Акцент-Авто", TOB „КОВ УКРАЇНА", ТОВ „Шинтаер", ТОВ „Кримська Девелоперська Компанія", ПП „С ТРАНС", ТОВ „Шен Сервіс").

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: № від 07.05.2015, яким збільшено позивачу суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 1077167, 00 грн.:(основний платіж 718111, 00 грн.; штрафні (фінансові) санкції 359056, 00 грн.); № від 07.05.2015, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за звітний податковий період 2014 року у сумі 3590555, 00 грн.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього ж Кодексу витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього ж Кодексу не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та контрагентами укладалися договори, відповідно яких контрагенти зобов'язались систематично постачати товари, кількість та ціна яких визначається при кожній поставці на підставі підписаної сторонами специфікації або поданої покупцем та узгодженої постачальником заявки і вказується в накладній. Постачання товарів здійснюється зі складу постачальника, автотранспортом покупця. Термін DDP Інкотермс 2010 означає, що продавець надасть товар, який пройшов митне очищення і не був розвантажений із прибулого транспортного засобу у розпорядження покупця в названому місці призначення. Товар доставлявся продавцем за адресами магазинів, вказаними позивачем у замовленнях у місці призначення; документи, що підтверджують фактичне здійснення поставки товару надані до перевірки та прийняті податковим органом без зауважень щодо їх форми і змісту на відповідність вимогам закону.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що факт виконання умов вказаних договорів підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими та податковими накладними, які розкривають зміст та обсяг господарської операції та відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"

Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів об'єктивної неможливості здійснення господарських операцій.

Отже, позивачем реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з контрагентами: ТОВ „Дом Маркет ПС", ТОВ „Новель", ТОВ „Трансвест-Груп", ТОВ „Акцент-Авто", ТОВ „Конус Україна", ТОВ „Шинтаер", ТОВ „Кримська Девелоперська Компанія", ПП „Ста Транс" та ТОВ „Шен Сервіс", що підтверджено належним чином складеними первинними документами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування витрат та податкового кредиту.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Судді С.Е. Острович
О. І. Степашко
О. А. Веденяпін