Справа № 813/2909/16
Суддя: Клюба Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 р. Справа № 876/10077/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Клюби В. В.

суддів: Кухтея Р. В., Яворського І. О.

з участю: секретаря судового засідання Сердюк О. Ю.

представника позивача Білинського М. О.

представника відповідача Ковальчук І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року у справі №813/2909/16 за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства транспортно - експедиційного комбінату «Західукртранс» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство транспортно - експедиційного комбінату «Західукртранс» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду до Головного управління Держпраці у Львівській області, у якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №5 - 0207 від 28 липня 2016 року.

Позовні вимоги мотивував тим, що головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів Головного управління Держпраці у Львівській області в період з 07 липня 2016 року по 08 липня 2016 року проводилась позапланова перевірка позивача. Перевірка проводилась на підставі звернення колишнього працівника позивача, ОСОБА_3. В ході позапланової перевірки, було виявлено, ніби - то порушення вимог ч. 4 ст. 115 Кодексу законів про працю України, ст. 21 Закону України «Про відпустки», а саме: заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до початку відпустки. При цьому, позивач не порушував законодавство про працю, так як згідно з параграфом другим ст. 7 Конвенції про оплачувані відпустки від 24 червня 1970 року №132, суми, що належать до виплати особі, яка користується відпусткою, виплачується їй до відпустки, якщо інше не передбачено в угоді, що стосується цієї особи та роботодавця. Тобто заробітна плата за весь час щорічної відпустки може бути виплачена в інші строки за умови наявності окремої угоди між працівником і роботодавцем. Такою угодою є заява працівника з особистим проханням про виплату відпускних в інший строк, яка була узгоджена з роботодавцем шляхом накладення останнім відповідної резолюції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено: визнано протиправною і скасовано постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу від 28 липня 2016 року №5 - 0207.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. У поданій апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що національним законодавством передбачено контракт як особлива форма трудового договору, в якій права та обов'язки сторін визначаються на власний розсуд. Разом із тим, у випадку прийняття на роботу працівників за трудовим договором роботодавець повинен забезпечити у повному обсязі дотримання вимог Кодексу законів про працю України. Таким чином, стаття 115 Кодексу законів про працю України та стаття 21 Закону України «Про відпустки» не суперечать чинному національному законодавству, зокрема, Конвенції про оплачувані відпустки №132.

Представник особи, яка подала апеляційну скаргу (відповідача) підтримала доводи апеляційної скарги і просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача не погодився із апеляційною скаргою, так як судом першої інстанції вірно визначено спірні правовідносини і постановлено законне рішення. Тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, доводи представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28 липня 2016 року №5 - 0207 була винесена на підставі неіснуючого акта перевірки, так як акт не було представлено суду. Також суб'єкт владних повноважень, прийнявши оскаржувану постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, не дотримався принципу верховенства права з урахуванням вимог чинного національного законодавства, міжнародних договорів та передбачених ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів. Суд першої інстанції послався і на те, що порушень законодавства про працю не допущено, оскільки виплата заробітної плати за час відпустки відбувалася у строки, узгоджені працівника з роботодавцем.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що приватне акціонерне товариство транспортно - експедиційний комбінат «Західукртранс» зареєстроване виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради Львівської області 03 серпня 1998 року, про що видано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи - юридичної особи серії А01 №468521.

На підставі наказу Головного управління Держпраці у Львівській області від 05 липня 2016 року №807 - П та направлення на проведення перевірки від 05 липня 2016 року №804, було проведено позапланову виїзну перевірку приватного акціонерного товариства транспортно - експедиційного комбінату «Західукртранс» з питань додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове соціальне страхування.

За результатами даної перевірки 08 липня 2016 року складено Акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №13/03/101/1085, у якому зазначено про порушення позивачем ч. 4 ст. 115 Кодексу законів про працю України та ст. 21 Закону України «Про відпустки», що полягало у виплаті заробітної плати працівникам за весь час щорічної відпустки пізніше ніж за три дні до її початку, а саме: п.1 наказу №45к від 06 травня 2016 року ОСОБА_4 відпустку надано з 10 травня 2016 року, а заробітну плату виплачено частинами 20 травня 2016 року та 07 червня 2016 року; п. 1 наказу №50к від 17 травня 2016 року ОСОБА_5 надано відпустку з 19 травня 2016 року, а заробітну плату виплачено частинами 20 травня 2016 року та 07 червня 2016 року; п. 2 наказу №63к від 14 червня 2016 року надано відпустку ОСОБА_6 з 15 червня 2016 року, а заробітну плату виплачено частинами 252 червня 2016 року та 07 липня 2016 року; п.1 наказу №66к від 21 червня 2016 року надано відпустку ОСОБА_7 з 21 червня 2016 року, а заробітну плату виплачено частинами 22 червня 2016 року та 07 липня 2016 року.

Перший заступник начальника Головного управління Держпраці у Львівській області ОСОБА_8 28 липня 2016 року винесла постанову №5 - 0207 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою встановлено порушення вимог ч. 4 ст. 115 Кодексу законів про працю України, ч. 1 ст. 21 Закону України «Про відпустки» та відповідно до абзацу 6 частини 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України накладено на позивача штраф у розмірі 1 450 гривень.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на таке.

Частиною 4 ст. 115 Кодексу законів про працю України та ч. 1 ст. 21 Закону України «Про відпустки» передбачено, що заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Однак, в заявах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно від 09 травня 2016 року, 18 травня 2016 року, 14 червня 2016 року та 18 червня 2016 року про надання щорічної відпустки, працівники просили провести виплату щорічної відпустки разом з виплатою підприємством авансу (заробітної плати).

Відповідно до ст. 7 Конвенції №132 «Про оплачувані відпустки», ратифікованої Законом України від 29 травня 2001 року, кожна особа, яка користується відпусткою, передбаченою в цій Конвенції, отримує за повний період цієї відпустки принаймні свою нормальну чи середню заробітну плату (включаючи еквівалент готівкою будь - якої частини цієї винагороди, яка звичайно видається натурою і яка не є постійною виплатою, що здійснюється незалежно від того, перебуває ця особа у відпустці чи ні), нараховану

відповідно до методу, що визначається компетентним органом влади або іншим відповідним органом у кожній країні. Суми, що належать до виплати згідно з параграфом 1 цієї статті, виплачуються зацікавленій особі до відпустки, якщо інше не

передбачено в угоді, що стосується цієї особи і роботодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Також, ст. 15 Закону України «Про міжнародні договори» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Відповідно до ст. 8 - 1 Кодексу законів про працю України, якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди.

Листом від 05 січня 2012 року №№7/13/133/12 «Про виплату відпусткових» Міністерствj соціальної політики України надало роз'яснення щодо порядку та термінів виплати заробітної плати за період надання щорічної відпустки, відповідно до яких положення зазначеної статті Конвенції та те, що конкретний період надання щорічної відпустки або її частини узгоджується між працівником і роботодавцем, у разі необхідності отримання щорічної відпустки (або її частини) у стислі терміни (у зв'язку із сімейними обставинами, станом здоров'я тощо) в заяві працівник може висловити своє бажання про отримання заробітної плати за неї в терміни, визначені між працівником та роботодавцем.

Тобто вказаним міжнародним нормативним актом визначено, що заробітна плата за весь час щорічної відпустки може бути виплачена в інші строки, ніж визначені національним законодавством, але за умови наявності окремої угоди між працівником та роботодавцем. Такою угодою є заява працівника з особистим проханням про виплату відпускних в інший, ніж передбачено ч. 4 с. 115 Кодексу законів про працю України та ч.1 ст. 21 Закону України «Про відпустки» термін, яка була узгоджена з роботодавцем шляхом накладення останнім на заяві відповідної резолюції.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що такі дії позивача не суперечать положенням трудового законодавства України в частині виплат належних працівникам сум заробітної плати і не порушують права працівників.

За таких обставин, а також зважаючи на положення наведених вище правових норм, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з дотриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи ат ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не підтверджують доводів апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування і відповідно - до задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року у справі №813/2909/16 за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства транспортно - експедиційного комбінату «Західукртранс» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, а у випадку складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.. 160 ч.3 Кодексу адміністративного судочинства України - у цей же строк з дня складення ухвали суду в повному обсязі безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Клюба

Судді: Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Повний текст ухвали виготовлений 06 лютого 2017 року.