Справа № 550/43/17
Суддя: Ланна Я. О.
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 550/43/17
Провадження № 2-а/550/7/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2017 року

Чутівський районний суд Полтавської області

в складі : головуючого - судді Ланни Я.О.,

при секретарі - Литвин А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чутове справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання дій щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, неправомірним та зобов"язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

13 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідачів посилаючись на те, що йому було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 29257,20 грн. відповідно до Закону України «Про міліцію» в редакції від 20 грудня 1990 року. Однак, позивач вважає, що нараховуючи йому одноразову грошову допомогу відповідачі повинні були застосувати положення Закону України «Про міліцію» в редакції від 13 лютого 2015 року, чинного на момент нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, а також встановлення йому групи інвалідності, та призначити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІ групи.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 29257,20 грн.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування (розрахунок) та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із захворюванням, пов»язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності у відповідності до вимог частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію», виходячи із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, з урахуванням проведених виплат, в загальній сумі 214342, 80 грн.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку із захворюванням, пов»язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідностів розмірі 214 342,80 грн.

Позивач в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача - МВС України надав письмове заперечення від 06.02.2017 року, в яких зазначив, що пред'явлені позовні вимоги не визнає посилаючись на правомірність дій при нарахуванні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 29 257,20 грн. відповідно до Закону України «Про міліцію», в редакції від 20 грудня 1990 року, та постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року за № 707. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - Управління Міністрества внутрішніх справ України в Полтавській області у поданому письмовому запереченні від 01.02.2017 р. пред'явлені позовні вимоги не визнав, посилаючи на те, що нарахування та виплата одноразової грошової допомоги позивачу має відповідати вимогам частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію», чинній на момент встановлення інвалідності - 14.01.2015 р., тобто в редакції від 20 грудня 1990 року. Вважає, що УМВС України в Полтавській області при нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 діяло у спосіб встановлений законом, виплата одноразової грошової допомоги була проведена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року за № 707 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції», у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією, а тому не вбачає підстав для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України від 13 лютого 2015 року «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію»», який набрав чинності з 12 березня 2015 року. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представники відповідачів в судове засідання не з»явились, про час та місце судового розгляду були належним чином повідомлені.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з»явились, перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні не встановлено, потреби заслухати свідка чи експерта не має, суд ухвалив розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що в період з 1994 р. по 2014 р. позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України.

ОСОБА_1 протягом 2014 р. перебував на Сході України, де брав безпосередню участь в антитерористичні операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Має статус учасника бойових дій (посвідчення УБД від 06.11.2015 серія НОМЕР_1 ( а.с.12)).

Наказом УМВС України в Полтавській області від 05.09.2014 № 416о/с позивач був звільнений з органів внутрішніх справ згідно з положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України за п. 63 «б» ( у запас через хворобу).

29.08.2014 р. військово-лікарська комісія УМВС України в Полтавській області за розпорядженням УКЗ УМВС України в Полтавській області здійснила медичний огляд позивача та встановила, що отримані захворювання пов»язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, видавши при цьому свідоцтво про хворобу № 540-с (а.с.17).

Згідно довідки акту огляду Полтавського МСЕК № 2 за № 35 від 14.01.2015 р. позивачу встановлена 2 група інвалідності з 19.12.2014 р. - захворювання, пов»язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Інвалідність встановлена на строк до 01 січня 2016 року. (а.с.19-20).

Відповідно до статті 4 Закону України «Про міліцію» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Згідно із частиною шостою статті 23 Закону України «Про міліцію» (в редакції від 13 лютого 2015 року, який набрав чинності 12 березня 2015 року) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 (далі - Порядок №707).

Пунктом 5 Порядку №707 визначено, що для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції, податкової міліції подає органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби за місцем проходження служби: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком; довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності; довідку про грошове забезпечення; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника); копію ідентифікаційного номера.

Отже, для того щоб отримати грошову допомогу, працівник міліції повинен звернутися із заявою до відповідного органу внутрішніх справ про виплату грошової допомоги та одночасно надати певний пакет документів, перелік яких встановлений пунктом 5 Порядку № 707, зокрема, довідку медико-соціальної експертної комісії щодо установлення групи інвалідності. Тобто, така довідка про встановлення інвалідності є одним із необхідних документів без яких неможливе звернення за виплатою грошової допомоги.

Таким чином, із моменту встановлення особі інвалідності в неї виникає право на звернення до відповідного органу із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, а не право на отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 707 орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).

МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Виплата грошової допомоги працівнику міліції, податкової міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у разі його загибелі (смерті) членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям.

Грошова допомога виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі.

З аналізу наведеного вбачається, що грошова допомога виплачується за наслідками прийнятого МВС рішення про призначення виплати, яка виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення.

Таким чином, право на отримання грошової допомоги виникає у особи з моменту прийняття МВС рішення за наслідками розгляду поданої особою заяви про виплату одноразової грошової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про проведення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 12.02.2015 р. (а.с.18).

27.03.2015 року МВС України прийнято висновок про призначення грошової допомоги працівнику міліції ОСОБА_1 в разі поранення або встановлення інвалідності згідно із Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію», відповідно до якого призначена одноразова грошова допомога складає 29257,20 грн.(а.с.27)

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право на отримання грошової допомоги з моменту прийняття висновку МВС України про призначення грошової допомоги від 27.03.2015 р..

ОСОБА_1 нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 29257,20 грн. відповідно до Закону України «Про міліцію» в редакції від 20 грудня 1990 року, проте, відповідачем не враховано, що на момент виникнення спірних правовідносин цей Закон втратив чинність, натомість діяв Закон України «Про міліцію» в редакції від 13 лютого 2015 року, яким встановлено одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІ групи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надано офіційне тлумачення цього принципу. Так, Конституційний Суд України зокрема зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

12 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 13 лютого 2015 року «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію»», а тому відповідачі повинні були застосувати чинний на момент прийняття рішення (27.03.2015 р.) Закон України «Про міліцію» та призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІ групи.

Слід зазначити, що Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» установлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року №208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707.

Також відповідно до п.2 вказаного Порядку передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Однак, вказаний Порядок №850 не розповсюджується на спірні відносини, оскільки прийнятий пізніше виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

При цьому, ані на час встановлення позивачу інвалідності, ані на час звернення ОСОБА_1 до МВС із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, ні Законом України «Про міліцію», ні положеннями Порядку №707 не було передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги виплачується у розмірі, визначеному на день встановлення втрати інвалідності, що зазначений в довідці медико-соціальної експертної комісії. Тобто, відповідач, виплачуючи одноразову грошову допомогу у розмірі, передбаченому ст. 23 Закону України «Про міліцію» в редакції станом на 25.12.2014, допускає довільне тлумачення норм чинного законодавства, що є неприпустимим.

Згідно з ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

'Тобто держава мусить бути гарантом не лише належної реалізації передбачених Конституцією і законами прав і свобод людини і громадянина, а й неприпустимості не передбачених Конституцією і законами втручання в життя і діяльність особи та примусового впливу на неї, тобто гарантом від свавілля, беззаконня, самоуправства, зловживання та вольових рішень органів державної влади і місцевого самоврядування, їх посадових осіб.

Разом з тим органи державної влади і місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти виключно в межах, визначених відповідними видами правових норм, їхня діяльність має бути максимально повно і точно визначена, врегульована, регламентована з тим, щоб упередити можливість з будь-яких причин завдати шкоди особі, суспільству чи державі.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, як зазначається у цій статті, зобов'язані діяти тільки на підставі, в обсязі та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України, оскільки їх повноваження, функції, права і обов'язки підпорядковані, зрештою, служінню особі, суспільству і державі.

Це передбачається, зокрема, положеннями Конституції України про те, що всі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, що права і свободи людини є не відчужуваними, непорушними (ст. 21), що права і свободи людини і громадянина визначаються виключно законами України (ст. 92) тощо.

Будь-які прогалини, колізії та інші недоліки в законах мають тлумачитися і використовуватися лише на користь особи. Ніщо не може бути підставою і ніхто не може примусово робити те, що не передбачено законодавством.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Системний аналіз вказаних норм Конституції України та Закону України «Про міліцію», перевірка законності Постанови №707 дає підстави для висновку про те, що, тривале невиконання Кабінетом Міністрів України положень Закону України від 13 лютого 2015 року №208-VIII щодо необхідності приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність із Законом, порушує їхні приписи як щодо наявності повноважень на прийняття такого рішення, так і щодо звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, рівності громадян перед законом, виплати одноразової грошової допомоги на рівні не нижче від встановленого законом. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.10.2015 у справі № 826/18826/14.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» установлено, що у 2015 році прожитковий мінімум для працездатних осіб складає з 1 січня 2015 року - 1218 гривень.

Тобто на час затвердження та прийняття рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги та на час її виплати, сума коштів, які мали бути сплачені ОСОБА_1 складають 243 600 грн. (1218грн.*200).

Враховуючи, що позивачу вже виплачено 29257,20 грн. до сплати належить 214342,80 грн. (243600 грн. - 29257,20 грн).

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частин першої та третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідачі належними та допустимими доказами не довели правомірності нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 29257,20 грн. відповідно до Закону України «Про міліцію» в редакції від 20 грудня 1990 року, з метою відновлення порушеного права ОСОБА_1 адміністративний позов підлягає до часткового задоволення шляхом визнання протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 29257,20 грн.; зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування (розрахунок) та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із захворюванням, пов»язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності у відповідності до вимог частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію», виходячи із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, з урахуванням проведених виплат, в загальній сумі 214342, 80 грн.

Керуючись статтями 128, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про міліцію», Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року за № 707, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 29257,20 грн.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування (розрахунок) та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із захворюванням, пов»язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності у відповідності до вимог частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію», виходячи із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, з урахуванням проведених виплат, в загальній сумі 214342, 80 грн.

В решті, в задоволенні позову відмовити

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя Я. О. Ланна