Справа № 826/14445/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 лютого 2017 року № 826/14445/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції, Шостої донецької державної нотаріальної контори за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про скасування постанови в частині,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції, ОСОБА_1 за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про скасування постанови в частині, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в порушення вимог закону державний виконавець, накладаючи арешт на нерухоме майно, не пересвідчився в існуванні заборони відчуження нерухомого майна та не повідомив позивача як заставодержателя про накладення такого арешту на предмет іпотеки, роз'яснивши йому право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

В позовній заяві позивач просить суд:

- скасувати постанову № 23894849 від 25.01.2011 року, яка видана Відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві в частині накладення арешту на майно, а саме: квартиру під номером 35 (тридцять п'ять), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2

- постанову № 17780314 від 15.12.2009 року, яка видана Відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, в частині накладення арешту на майно, а саме: квартиру під номером 35 (тридцять п'ять), розташована за адресою: АДРЕСА_2

- постанову № 7734181 від 04.06.2008 року, яка видана Відділом державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Донецьку (Відділом державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції в частині накладення арешту на майно, а саме: квартиру під номером (тридцять п'ять), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В наданих суду письмових запереченнях представник Шостої донецької державної нотаріальної контори зазначив, що державний нотаріус шостої Донецької державної нотаріальної контори під час реєстрації обтяження 12.06.2008 року згідно із діючим на той час законом не повинен був сповіщати іпотекодержателя про реєстрацію обтяження у вигляді накладення арешту. Крім того, представник відповідача зазначив, що державний реєстратор під час реєстрації такого обмеження жодним чином не уповноважений перевіряти законність та обґрунтованість накладення такого арешту, оскільки стаття 24 цього Закону передбачає вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав, і жодна з цих підстав не наводиться у позові ТОВ «Кей-Колект» як підстава для визнання дій нотаріальної контори неправомірними.

Враховуючи неприбуття представників відповідача та третьої особи в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 був укладений договір №0 про надання споживчого кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору між вказаними сторонами був укладений договір іпотеки №35132 від 01.12.2006 року, за яким ОСОБА_1 передає в іпотеку Акціонерному комерційному інноваційному банку "УкрСиббанк" нерухоме майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 52,30 кв.м., житловою площею 30,70 кв.м., що належить Іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю.

При посвідченні договору іпотеки була накладена заборона відчуження на предмет іпотеки та внесений запис про обтяження іпотекою до Державного реєстру іпотек.

12.12.2011 року на підставі Договору факторингу №1 та Договору про відступлення прав за іпотечним договором АКІБ "УкрСиббанк" відступило свої права вимоги за укладеними з ОСОБА_1 кредитним та іпотечним договорами ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ".

Під час звернення до нотаріуса позивачу стало відомо, що на нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 52,30 кв.м., житловою площею 30,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладений арешт постановою про відкриття №23894849 від 25.01.2011 року, яка видана відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві.

Крім того, постановою відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 15.12.2009 року (ВП №17780314) та постановою відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Донецьку (відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції) накладено арешт на нерухоме майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 52,30 кв.м., житловою площею 30,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Незгода позивача із вказаними арештами, оскільки арешти на це майно порушують переважні права позивача на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі законодавство у редакції, станом на момент виникнення правовідносин щодо накладення арешту на майно) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та має право у процесі виконавчого провадження, зокрема, накладати арешт на майно боржника.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 25 Закону України "Про виконавче провадження", яка регулює порядок прийняття виконавчого документа до виконання, передбачено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до положень частини першої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У силу вимог частини 3 цієї статті постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Таким чином, накладення арешту на майно боржника є правом державного виконавця, тобто знаходиться в межах його компетенції; фактичною підставою для реалізації цього права є виконавчий документ та заява стягувача; арешт накладається шляхом прийняття державним виконавцем відповідної постанови, яка надсилається органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Суд відхиляє доводи позивача, стосовно відсутності у відповідача правових підстав для накладення арешту на нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 52,30 кв.м., житловою площею 30,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з тих підстав, що накладення арешту унеможливлює реалізацію товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" першочергового права задоволення вимог до боржника за рахунок предмета іпотеки, з огляду на наступне.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку" (стаття 1).

Згідно з частиною 5 статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, іпотека виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання і спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

У іпотекодержателя виникає право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язання за основним договором. При цьому, звернення стягнення на заставлене майно є правом, а не обов'язком іпотекодержателя.

Частиною шість статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Водночас, позивачем не надано доказів наявності чи відсутності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 01.12.2006 №0, її суми, чи сума цієї заборгованості є меншою чи більшою, ніж вартість предмета іпотеки, і чи дозволяє така сума задовольнити вимоги стягувача у виконавчому провадженні без шкоди потенційним інтересам товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", та не навів жодних поважних причин їх не надання.

Зазначені обставини є суттєвими для правильного застосування приписів частини 3 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження", адже правила цієї норми допускають можливість стягнення на користь стягувача, який не є заставодержателем, у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Київського апеляційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 07.07.2015 №826/3818/15.

З огляду на викладене, оскаржувані постанови в частині накладання арешту на нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 52,30 кв.м., житловою площею 30,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження", є обґрунтованою та не порушує жодних прав чи інтересів позивача.

Крім того, суд звертає увагу, що діючим законодавством не передбачено обмежень щодо винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, яке перебуває в іпотеці, та оголошення заборони на його відчуження, а тому вважає, що відповідач при прийнятті спірної постанови діяв правомірно і підстав для її скасування немає.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна такий знімається за постановою державного виконавця.

Отже, єдиним способом захисту прав заставодержателя у межах виконавчого провадження, де останній не є ані стороною, ані іншим учасником виконавчих дій, є звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд ,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов