Справа № 502/24/17
Суддя: Тюмін О. Г.
Дата ухвалення: 2017-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 502/24/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2017 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Тюміна О.Г. ,

за участю секретаря Припас А.О., ,

за участю : позивача ОСОБА_1 , представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кілія справу в порядку адміністративного судочинства за адміністративним позовом

ОСОБА_1

ОСОБА_4

до

виконкому Кілійської міської ради Одеської області

про зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В :

05.01.2017 року позивачі звернулися до Кілійського районного суду Одеської області з адміністративним позовом про зобов'язання спеціаліста виконкому Кілійської міської ради зареєструвати їх місце проживання в житловому будинку АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_1, підтримуючи позов , зазначає , що на підставі договору довічного утримання (догляду) , укладеного між нею , її чоловіком ОСОБА_4 та її матерю ОСОБА_5 15 жовтня 1993 року та нотаріально посвідченого нотаріусом Кілійської районної державної нотаріальної контори, вони є власниками житлового будинку АДРЕСА_1. Її мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. З часу укладення зазначеного договору вона з чоловіком переселилися в будинок АДРЕСА_1 та постійно проживали в ньому, але були зареєстровані за іншою адресою. Після смерті вона з чоловіком вирішили зареєструватися в належному їм будинку , але в реєстрації місця проживання їм було відмовлено з тих підстав, що договір довічного утримання не зареєстрований в МБТІ.

Представники відповідача проти позову заперечують у повному обсязі та пояснюють, що позивачами для реєстрацій місця проживання надано договір довічного утримання від 15.10.1993 року , який посвідчений нотаріально, але не має державної реєстрації згідно ст. 227 ЦК УРСР , відповідно до якої договір купівлі - продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Наданий договір не мав жодної реєстрації. В зв'язку з зазначеним , на підставі п. 11 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» , позивачам відмовлено в реєстрації.

Заслухавши пояснення сторін , дослідивши надані докази та розглянувши справу, суд вважає позов обґрунтованим та таким , що підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини справи та відповідні ним спірні правовідносини.

Згідно ч.1 ст. 2 КАСУ Завданням адміністративного судочинства є захист прав , свобод та інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від поручень з боку органів державної влади , органів місцевого самоврядування , їхніх посадових і службових осіб , інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства , в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.2 КАСУ до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень , крім випадків , коли щодо таких рішень , дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно нотаріально посвідченого нотаріусом Кілійської районної державної нотаріальної контори договору довічного утримання (догляду) , укладеного 15 жовтня 1993 року між ОСОБА_5 та позивачами, ОСОБА_5 передала у власність позивачів належний їй житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, в зв'язку з чим , позивачі є власниками житлового будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Договір довічного утримання є одним з видів зобов'язання.

Виникнення зобов'язань врегульовано положеннями Глави 14 ЦК УРСР ( в ред. 1963 р.).

Згідно ст. 151 ЦК УРСР ( в ред. 1963 р.) в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію , як - от : передати майно , виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його боязку.

Зобов'язання виникають з договору або інших підстав зазначених у статті 4 цього Кодексу.

Згідно ст. 153 ЦК УРСР ( в ред. 1963 р.) Договір вважається укладеним коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів певного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 154 ЦК УРСР ( в ред. 1963 р.) коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договору ця форма і не потребувалась.

Згідно ст. 425 ЦК УРСР ( в ред. 1963 р.) за договором довічного утримання одна сторона, яка є непрацездатною особою за віком або за станом здоров'я (відчужувач) , передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла , харчування , догляду і необхідної допомоги.,

Згідно ч.1 ст. 426 ЦК УРСР ( в ред. 1963 р.) договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений (стаття 47 цього Кодексу).

Дослідженими судом доказами встановлено, що в результаті укладення 15 жовтня 1993 року договору довічного утримання позивачі набули право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належав на праві власності ОСОБА_5.

Згідно наданих позивачами заяв, 22 серпня 2016 року позивачі, які є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 , звернулися до сектору ведення Реєстру територіальної громади міста апарату виконавчого комітету Кілійської міської ради із заявами про реєстрацію місця проживання за адресою : АДРЕСА_1 . (а.с. 4,5)

Згідно рішень, викладених на заявах позивачів про реєстрацію місця проживання, 22 серпня 2016 року головним спеціалістом сектору ведення Реєстру територіальної громади міста виконкому Кілійської міської ради відмовлено позивачам в реєстрації місця проживання з підстав не подання необхідних документів, договір купівлі - продажу не зареєстрований в Кілійському РБТІ відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових нерухомого майна».

Таким чином, відповідачем відмовлено в реєстрації місця проживання позивачів у зв'язку з поданням позивачами договору купівлі - продажу, який незареєстрований в Кілійському РБТІ відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-ІV .

Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 (далі Правила) , реєстрація / зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі орган реєстрації) на території відповідно адміністративно - територіальної одиниці , на яку поширюються повноваження відповідної сільської , селищної або міської ради.

Згідно п. 4 Правил громадянин України , а також іноземець чи особа без громадянства , які постійно або тимчасово проживають в Україні , зобов'язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття д нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Згідно п. 18 Правил для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, згідно з переліком , зокрема документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер , свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) рішення суду , яке надрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення , визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього , права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї.

Враховуючи, що положення ЦК УРСР в редакцій 1963 р. , яка діяла на час укладення договору довічного утримання , не передбачали реєстрації таких договорів , а відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-ІV, зокрема статті 3 , право власності позивачів на житловий будинок визнається дійсним , в зв'язку з чим суд вважає , що нотаріально посвідчений договір довічного утримання , укладений 15.09.1993 року між позивачами та власником будинку ОСОБА_5, є документом , що підтверджує право власності позивачів на житловий будинок по АДРЕСА_1 , тобто є документом, що підтверджує право позивачів на проживання в цьому будинку в розумінні п. 18 Правил реєстрації місця проживання.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження , що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону , виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно а їх обтяження , що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов :

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства , що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство , що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону будь - які дії особи , спрямовані на набуття , зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень , що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону , можуть вчинятися , якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону , крім випадків , коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 руку визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

В зв'язку з зазначеним суд вважає, що положення зазначеного Закону не можуть бути підставою для відмови у реєстрації місця проживання позивачів.

Посилання представників відповідача на положення ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР ( в ред. 1963 р.) , відповідно до якої договір купівлі - продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради депутатів суд також вважає безпідставним , оскільки зазначена норма регулює інший вид зобов'язання - купівлю - продаж , та не є нормою , яка регулює правовідносини , що виникають за договором довічного утримання.

Таким чином судом встановлена наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 6-12 , 158 -163 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Зобов'язати спеціаліста виконкому Кілійської міської ради зареєструвати місце проживання позивачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в житловому будинку АДРЕСА_1 в м. Кілія Одеськї області.

Стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Кілійського районного суду О. Г. Тюмін