Справа № 285/186/17
Суддя: Савицька Л. Й.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 285/186/17

провадження в справі 2-а/0285/225/17

01 лютого 2017 року м. Новоград-Волинський

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Савицька Л.Й., розглянувши в порядку скороченого провадження одноособово адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги як інваліду війни 3-ї групи, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позову посилався на те, що він має статус інваліда війни 3-ї групи, що дає право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон України №3551-ХІІ), яким передбачена виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни 3-ї групи в розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Всупереч даному Закону, відповідачем виплачено таку допомогу в меншому розмір 2 310 грн. Вважає такі дії відповідача неправомірними, а тому змушений звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 19.01.2017 року відкрито скорочене провадження у справі.

Від відповідача до суду надійшло заперечення на позов, в якому він просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. У запереченні посилається на те, що в 2016 році позивачу виплачено разову грошову допомогу до 5 травня, передбачену Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» в сумі 2310 грн., як інваліду війни 3-ї групи, розмір якої визначено Постановою Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» ( далі Постанова № 141 від 02.03.2016 року ) у відповідності до Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року №79-VIII( далі Закон України № 79 - VIII від 28.12.2014 року ). Вважає, що у разі наявності суперечностей між нормами законів, що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той із них, який прийнятий пізніше.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що повідомлених позивачем та відповідачем обставин і долучених до матеріалів справи документів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання та виклику сторін, а тому вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку скороченого провадження.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, дослідивши наявні докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом війни 3-ї групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується копією відповідного посвідчення серії ААВ № 007544, яке видане 22 березня 2015 року /а.с.8/.

З довідки № 996/14 від 20.12.2016 року слідує, що Житомирським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації позивачу в 2016 році було виплачено щорічну разову грошову допомогу до Дня Перемоги, як ветерану війни, у розмірі 2310 грн. за 2016 рік відповідно до Постанови №141 від 02.03.2016 року /а.с.6/.

Вважаючи дії відповідача неправомірними та виплачену допомогу меншою ніж це передбачено статтею 13 Закону України №3551-ХІІ, позивач звертався до відповідача із заявою про усунення порушень його прав, на яку отримав відповідь від 22.12..2016 року, з якої вбачається відмова в перерахунку даної допомоги в 2016 році /а.с.5/.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 13 Закону України №3551-ХІІ, щорічно до 5 травня інвалідам війни 3 -ї групи виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Водночас, Законом України від 28.12.2014 № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (далі - Закон № 79-VIII), який набув чинності 01.01.2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким передбачено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Із набуттям чинності Закону № 79-VIII, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 13 Закону України №3551-ХІІ.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - Постанова № 141) у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України № 3551-ХІІ і "Про жертви нацистських переслідувань", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), інвалідам війни 3-ї групи у розмірі 2310 грн.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, проте по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня інвалідам війни.

Суд звертає увагу, що Конституційний Суд України в п. 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи, що Закон № 79-VIII прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то в даному випадку підлягають застосуванню норми Закону № 79-VIII.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо розміру соціальної виплати узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «ОСОБА_2 проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст.1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Таким чином, суд вважає, що відповідач довів правомірність своїх дій щодо обрахунку та виплати одноразової грошової допомоги до 5 травня відповідно до Закону № 79-VIII та Постанови № 141, з огляду на те, що дані нормативні акти неконституційними не визнавалися.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем правомірно виплачено позивачу в 2016 році допомогу до 5 травня в розмірі 2310 грн, як визначено Постановою № 141.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні адміністративного позову за безпідставністю.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України відповідно до положень ч.5 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 41, 71, 86, 94, 158-163, 183-2, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1

до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги як інваліду війни 3-ї групи, відмовити.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка не брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд.

Суддя Л.Й. Савицька