Справа № 825/177/17
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

02 лютого 2017 року м. Чернігів Справа № 825/177/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря Гайдука С.В.,

представника заявника ОСОБА_1,

представника відповідача Агапової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Чернігівській області вчиняти дії щодо розпорядження земельною ділянкою для сінокосіння і випасання худоби, площею 70,00 га, що знаходиться на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області (за межами населеного пункту), в тому числі: надавати дозвіл на розробку проектно-технічної документації іншим особам щодо цієї земельної ділянки; затверджувати іншим особам технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на цю земельну ділянку; змінювати цільове призначення цієї земельної ділянки, до ухвалення судового рішення, що набере законної сили у цій справі.

Зазначена заява обґрунтована тим, що відповідач повторно необґрунтовано відмовив йому в отриманні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби, орієнтовною площею 70,00, га в оренду терміном на 7 років на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області (за межами населеного пункту), у зв'язку із чим ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Вважає, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам, оскільки відповідач до ухвалення рішення у справі може надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки будь-яким іншим особам або ж безпосередньо затвердити іншим особам технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на цю земельну ділянку, надати у користування або безоплатно передати у власність іншим особам зазначену вище земельну ділянку, змінити цільове призначення земельної ділянки. Зазначив, що у випадку здійснення відповідачем вищевказаних дій для відновлення його порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відповідач задля відмови позивачу продемонстрував свій намір змінити цільове призначення спірної земельної ділянки з сільськогосподарського призначення на лісогосподарське призначення безпосередньо, про що зазначив у своєму листі від 19.12.2016, що на його думку, є доказом існування небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача.

Представник заявника в судовому засіданні заявлене клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області заявлене клопотання не визнав, просив відмовити в його задоволенні та зазначив, що дійсно відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України Управління є розпорядником, в тому числі, спірної земельної ділянки. Також зазначив, що доводи заявника про можливу зміну цільового призначення вищевказаної земельної ділянки є безпідставними, оскільки вказаних дій відповідач не здійснював, земельна ділянка на даний час відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення. Крім того, зауважив, що інші особи із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо спірної ділянки не звертались.

Вирішуючи вказане клопотання по суті, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

При цьому, суд враховує, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає два способи забезпечення позову: зупинення дії оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборона вчинення певних дій.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмету спору.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Крім того, правова позиція по даному питанню висловлена в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Однак, проаналізувавши подане позивачем клопотання про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що доводи позивача є такими, що не підтверджуються існуванням обставин, передбачених частиною 1 статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких може бути застосовано забезпечення позову, оскільки ОСОБА_3 у клопотанні про забезпечення позову не наведено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, а також не зазначено підстав для висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача. Посилання на ймовірні дії відповідача не підтверджені фактичними обставинами справи.

Також, заявником не доведено той факт, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів по забезпеченню позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, та не надано жодного доказу на доведення таких обставин та підстав.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідач діє недобросовісно, здійснює будь-які дії, які можуть бути розцінені, як ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду.

Більш того, суд зазначає, що ці ж самі доводи покладені позивачем і в основу позовної заяви і здійснення судом їхньої перевірки та відповідних висновків з цього приводу фактично буде вирішенням справи по суті. У випадку забезпечення позову у спосіб, про який просить ОСОБА_3, судом фактично буде ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що у задоволенні клопотання про забезпечення позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 117, 118, 122, 158 - 162, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок і строк, передбачений статтями 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя підпис С.В. Бородавкіна

З оригіналом згідно

Ухвала суду від 02.02.2017 не набрала законної сили.

Суддя С.В. Бородавкіна

02.02.2017