Справа № 569/12719/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" січня 2017 р. м. Київ К/800/6267/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Кобилянського М.Г., Мойсюка М.І. (доповідач), Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області про скасування постанови, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне Рівненської області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 13 вересня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2014 року, -

у с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, в якому просив суд визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця від 27 вересня 2012 року №31667468 про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування позову зазначив, що державним виконавцем не здійснено перевірку виконання постанови суду та безпідставно закінчено виконавче провадження. Вважає, що оскаржуваною постановою порушено його права, а тому ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2014 року позов задоволено. Визнано протиправною і скасовано постанову державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області про закінчення виконавчого провадження від 27 вересня 2012 року №31667468.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне Рівненської області посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції виходили з того, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем не проведена перевірка факту належного виконання постанови суду. Зокрема, не використано права звернення до суду із поданням заяви про зміну способу виконання рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та внесення подання до правоохоронних органів для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом.

Проте, до такого висновку суди дійшли без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 грудня 2011 року по справі №2а-6977/11 Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне зобов'язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_4 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з розміру, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати починаючи з 20 січня 2011 року по 20 липня 2011 року із урахуванням проведених раніше виплат.

Постановою держаного виконавця від 5 січня 2012 року відкрито виконавче провадження №31667468 та зобов'язано боржника негайно виконати рішення у справі №2а-6977/11.

Постановою держаного виконавця від 27 вересня 2012 року виконавче провадження №31667468 закінчено відповідно до пункту 11 частини 1 статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» » від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 606-ХІV).

Підставою для закінчення виконавчого провадження стало повідомлення Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне, відповідно до якого боржником здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_4, а фактична її виплата буде проведена після надходження відповідних коштів із державного бюджету.

Відповідно до статті 1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Права й обов'язки державного виконавця при виконанні судового рішення встановлено статтею 11 Закону № 606-ХІV, зокрема, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин 1-3 статті 75 Закону № 606-ХІV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

З системного аналізу наведених норм, колегія суддів приходить до такого висновку.

Виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, здійснюється відповідно до статті 75 Закону № 606-ХIV.

За невиконання в обумовлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин, законодавець передбачив негативні наслідки (штрафні санкції) для боржника.

Крім цього, у зв'язку з фактичною неможливістю виконання бюджетними державними органами судових рішень про виплату коштів Верховною Радою України 5 червня 2012 року було прийнято Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» відповідно до положень частини першої статті 3 якого виконання рішень суду про виплату коштів, боржником за якими є державний орган, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, списання коштів з рахунків державного органу на виконання судових рішень проводиться лише за умови наявності таких коштів.

Як встановлено судами, Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне виконало рішення суду у частині перерахунку пенсії, проте виплата донарахованих сум, які перевищують бюджетні призначення на поточний рік, буде здійснена за наявності відповідного фінансування з державного бюджету, про що було повідомлено державного виконавця.

За таких обставин, часткове невиконання судового рішення боржником з незалежних від останнього причин (через відсутність відповідного фінансування із державного бюджету) є поважною причиною в розумінні статей 75 та 89 Закону № 606-ХIV, а відтак у державного виконавця відсутні підстави прийняття постанови про накладення штрафу.

Такий висновок суду касаційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена, у його постановах від 24 березня 2015 року №21-66а15 та від 9 червня 2015 року № 21-658а15.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Як зміну способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановлені раніше порядок і спосіб. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Судовим рішенням у справі №2а-6977/11 Пенсійний фонд зобов'язано вчинити дії щодо виплати позивачу підвищення до пенсії, а не стягнено відповідні кошти. Розрахунок сум належних позивачу до виплати судом не здійснено. Зміна способу виконання такої постанови буде змінювати судове рішення по суті, а тому державний виконавець позбавлений ініціативи звернення до суду із заявою про заміну способу і порядку виконання такого рішення суду в розумінні статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дане питання було неодноразовим предметом розгляду у Верховному Суді України висновки якого викладено, зокрема, у постановах від 11 листопада 2014 року №21-394а14 і №21-475а14, від 13 січня 2015 року № 21-604а14, від 17 лютого 2015 року №21-622а14 та від 14 квітня 2015 року № 21-78а15.

Оскільки відповідно до пункту 11 частини 1 статті 49 Закону № 606-ХIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону (у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо), оскаржувана постанова від 27 вересня 2012 року №31667468 про закінчення виконавчого провадження прийнята на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом із застосуванням відповідних заходів примусового виконання рішення, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Виходячи із зазначеного, суди правильно встановили обставини справи, але при цьому порушили норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, їх слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

За приписами статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 223, 229, 232 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне Рівненської області задовольнити.

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 13 вересня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2014 року скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_4 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області про скасування постанови відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: М.Г. Кобилянський

М.І. Мойсюк

Ю.К. Черпак