Справа № 2а/0270/5404/11
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

26 січня 2017 р. Справа № 2а/0270/5404/11

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

суддів: Бошкової Ю.М.

ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідачів: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2014 року у справі № 2а/0270/5404/11 за позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 2а/0270/5404/11 за позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час увільнення від служби.

Постановою суду від 23.07.2014 року, яка набрала законної сили згідно ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.10.2014 року, адміністративний позов ОСОБА_4 було задоволено частково, зокрема зобов'язано Державну службу України з надзвичайних ситуацій нарахувати та виплатити ОСОБА_4 грошове забезпечення за час відсторонення ОСОБА_4 від службових обов'язків за період з 08 листопада 2008 року по 24 жовтня 2011 року та зобов'язано управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 грошове забезпечення за час відсторонення ОСОБА_4 від службових обов'язків за період з 25 жовтня 2011 року по 08 листопада 2011 року.

Разом із тим, 30.12.2016 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2014 року у справі № 2а/0270/5404/11. Обґрунтовуючи необхідність перегляду даного судового рішеннями ОСОБА_4 зазначив, що 10.12.2016 року йому стало відомо про рішення Верховного Суду України від 26.10.2016 року у справі №6-1395цс16, яке на його думку є підставою для перегляду постанови від 23.07.2014 року за нововиявленими обставинами, оскільки в даному рішенні висвітлена правова позиція про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Зокрема зазначено, що Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При цьому, проаналізувавши зміст частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій.

Представник позивача у судовому засіданні подану заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник відповідачів щодо задоволення даної заяви заперечив з підстав, що викладені у письмових запереченнях за вх. №2305 від 25.01.2017 року та вх. №2322 від 26.01.2017 року. Зокрема зазначив, що постанова Верховного Суду України від 26.10.2016 року була прийнята значно пізніше оскаржуваної постанови від 23.07.2014 року, а тому не може бути нововиявленою обставиною у розумінні КАС України. Крім того, позивач посилається на дане рішення як на судовий прецедент, разом із тим судовий прецедент не передбачений чинним законодавством як джерело права. Додатково також вказав на те, що постанова від 23.07.2014 року на даний час уже є виконаною. З огляду на викладене вважає, що підстави для перегляду постанови від 23.07.2014 року відсутні.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи заявника та заперечення відповідачів в їх сукупності, суд доходить висновку, що подану заяву про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами належить залишити без задоволення.

Так, у відповідності до вимог пункту 1 частини другої статті 245 КАС України, на який посилається заявник, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є чітко визначеним. Виходячи з аналізу норм даної статті, нововиявленими слід вважати обставини (як фактичного, так і правового характеру), які об'єктивно існували на момент вирішення адміністративної справи, а також не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі, врахування яких при розгляді справи могло б вплинути на результати її вирішення по суті. Наявність обох цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов'язковою. За своєю правовою природою нововиявлені обставини є фактичними даними, які у встановленому порядку спростовують факти, покладені в основу рішення.

Крім того, відповідно до пункту 4 частини 2 статті 248 КАС України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час вирішення справи.

Отже, необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи; по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об'єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.

Нова обставина, що з'явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об'єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення (Постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 22.05.2015 "Про узагальнення судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами").

В даному ж випадку як на нововиявлену обставину ОСОБА_4 посилається на постанову Верховного Суду України від 26.10.2016 року у справі №6-1395цс16.

Зясовано, що дана постанова винесена судовою платою у цивільних та господарських справах Верховного Суду України за наслідками перегляду рішень Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2015 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 11.02.2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.04.2016 року винесених по справі за позовом ОСОБА_9 до Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва ОСОБА_5" про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, стягнення невиплаченої суми заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію як наукового працівника та компенсації за вимушений прогул.

Тобто, дана постанова Верховного Суду України, яка на думку позивача є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, стосується інших осіб та жодним чином не пов'язана із предметом дослідження у справі № 2а/0270/5404/11, а тому доказового значення по цій справі не має.

Більше того, вказана постанова прийнята Верховним Судом України 26.10.2016 року, тобто через два роки після прийняття Вінницьким окружним адміністративним судом постанови від 23.07.2014 року по справі №2а/0270/5404/11, яку просить переглянути заявник.

При цьому варто також звернути увагу на те, що навіть у разі існування даного рішення на момент розгляду справи №2а/0270/5404/11, відображені у ньому висновки не носять преюдиційний характер, тобто не є обов'язковими для застосування судом.

До того ж, як уже зазначалось вище, будь-яка зміна правової позиції суду в інших подібних справах не може вважатись нововиявленою обставиною.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що рішення Верховного Суду України від 26.10.2016 року у справі №6-1395цс16 не може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами в розумінні пункту 1 частини 2 статті 245 КАС України.

При вирішенні даної заяви суд не може оминути поза увагою і висновки Європейського Суду з прав людини щодо тлумачення норм Конвенції при застосуванні національного законодавства, позаяк такі згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Brumarescu v. Romania" від 28.11.1999 наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів". "Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі" (справа "Ryabykh v. Russia" від 24.07.2003). Такі ж висновки відображені і в наступних рішення Європейського суду з прав людини у справах Понамарьов проти України від 3 квітня 2008 року та Христов проти України від 19 лютого 2009 року.

Тобто принцип юридичної визначеності в світлі Конвенції гарантує обмеження на безкінечний перегляд рішень судів, які вступили в силу, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду уже вирішеної справи.

Відповідно до частини 1 статті 253 КАС України суд може скасувати постанову чи ухвалу у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2014 року у справі № 2а/0270/5404/11, оскільки обставини, на які посилається заявник не є нововиявленими в розумінні положень КАС України.

Керуючись ст.ст. 245, 248, 253 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2014 року у справі № 2а/0270/5404/11 залишити без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України. Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Слободонюк Михайло Васильович

Судді Бошкова Юлія Миколаївна

ОСОБА_1