Справа № 803/1478/16
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року Справа № 803/1478/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання Сметані Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженої відповідальністю «УА Брук» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженої відповідальністю «УА Брук» (далі ТзОВ «УА Брук», позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21 червня 2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 24.05.16 року по 30.05.16 року ГУ ДФС у Волинській області була проведена виїзної позапланової перевірки ТзОВ «УА Брук» з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій згідно інформації ПАТ «УкрСиббанк»» від 06.01.2016 року за №22-2/470 (вхідний номер 400/10 від 13.01.2016 року) по контракту №UA/01/09/2015 від 10.09.2015 за період з 10.09.2015 року по 30.05.2016 року, за результатами якої було складено акт №2829/10/03-20-14-02/36347599 від 06.06.16 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем ст. 1 Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (зі змінами та доповненнями), а саме: по контракту №UA/01/09/2015 від 10.09.2015 року валютна виручка в сумі 68000,00 дол. США на рахунок ТзОВ «УА Брук» за період з 20.12.2015 року по 22.01.2016 року надійшла з порушенням встановлених законодавством термінів розрахунків в іноземній валюті та п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року (зі змінами та доповненнями) - ТзОВ «УА Брук» не подана Декларація про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і перебувають за її межами станом на 01.01.2016 року.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області від 21 червня 2016 року прийняті податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, якими позивачу збільшено суму грошового зобовязання у вигляді пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 143698,76 грн., та 170,00 грн.

ТзОВ «УА Брук» вважає, що податкове повідомлення-рішення суперечить діючому законодавству та підлягає скасуванню, оскільки доводи податкового органу щодо розрахунків граничних термінів надходження виручки, що зазначені в акті, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення ґрунтуються виключно на положеннях Постанови Правління Національного банку України № 581 від 03.09.2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», яка діяла в період з 04.09.2015 року до 04.12.2015 року, та якою граничний термін розрахунків за експортними операціями визначений у 90 календарних днів.

Також, позивач вказує на те, що поставки товарів за Контрактом № UA/01/09/2015 від 10.09.2016 року з АО «Техматік» (ОСОБА_4) (проводились різними партіями, з оформленням ВМД на кожну з них окремо, з додержанням граничних строків здійснення розрахунків за поставлений ТзОВ «УА Брук» товар, визначених ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (далі Закон) у 180 календарних днів.

Враховуючи вищевикладене, висновки податкового органу щодо порушення позивачем ст. 1 Закону є необґрунтованими, незаконними та такими, що суперечать структурі ієрархії нормативно-правових актів, оскільки постанови Правління НБУ є підзаконними нормативно-правовими актами, що мають бути прийняті у відповідності до законів та спрямовані на їх виконання.

Також, позивач зазначає, що 13.08.09 року між ТзОВ «УА Брук», Україна (Позичальник) та громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_5, правонаступником прав якого станом на сьогодні с АО «Техматік», ОСОБА_4 (Позикодавець) було укладено договір позики №13/08/2009, за якою Позикодавець надавав Позичальнику позику в розмірі 300 000 доларів США на період з 13.08.09 року по 31.03.10 року з можливістю пролонгації. З метою виконання взятих на себе зобовязань по контракту № UA/01/09/2015 та договору позики №13/08/2009, між сторонами було підписано акт взаємозаліку від 30.09.15 року, за яким сума заборгованості АО «Техматік» за контрактом № UA/01/09/2015 в розмірі 68000 Euro була зарахована в оплату заборгованості ТзОВ «УА Брук» договором позики №13/08/2009 в сумі 68000 Euro (76338.32 доларів США). Вказані обставини були достеменно відомі ПАТ «Укрсиббанк», оскільки ТзОВ «УА Брук» звітувалось за договором позики №13/08/2009, як Банку який обслуговував дану позику.

Тобто жодної заборгованості між сторонами станом на 01.10.15 року не було, однак ПАТ «УкрСиббанк»» протиправно, в січні 2016 року, надіслав інформацію до податкового органу про нібито порушення строків розрахунків за експортно-імпортними операціями, при цьому не враховуючи наявності Акту взаємозаліку між ТОВ «УА Брук» та АО «Техматік» від 30.09.15 року.

Враховуючи вищевикладене, ТзОВ «УА Брук» вважає, що податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 та № від 21.06.16 ГУ ДФС у Волинській області є протиправними та просить їх скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову (а.с.109-110) та в судовому засіданні представник відповідача адміністративний позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що відповідно до Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та постанови правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів у період з 04.09.2015 року по 04.12.2015 року здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

З огляну на те, що позивачем порушено строки розрахунків в іноземній валюті, таким чином відповідачем правомірно нараховано штрафні (фінансові) санкції у вигляді пені в сфері ЗЕД.

Також, представник відповідача звертає увагу суду на те, що перевіркою порядку та строків декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належить резиденту України і перебувають за її межами, встановлено, що в порушення п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» ТзОВ «УА Брук» не подало декларацію про валютні цінності, доходи та майно що належить резиденту України і перебувають за її межами станом на 01.01.2016 року, та не задекларовано дебіторську заборгованість по розрахунках з АО «Техматік» по контраку № UA/01/09/2015 в сумі 68000 Euro, граничні терміни отримання валютної виручки по якій минув. Таким чином, у звязку із наявністю у ТзОВ «УА Брук»не задекларованої простроченої дебіторської заборгованості станом на 01.01.2016 року контролюючим органом правомірно застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення частково, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що в період з 24.05.16 року по 30.05.16 року ГУ ДФС у Волинській області була проведена виїзної позапланової перевірки ТзОВ «УА Брук» з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій згідно інформації ПАТ «УкрСиббанк»» від 06.01.2016 року за №22-2/470 (вхідний номер 400/10 від 13.01.2016 року) по контракту №UA/01/09/2015 від 10.09.2015 за період з 10.09.2015 року по 30.05.2016 року, за результатами якої було складено акт №2829/10/03-20-14-02/36347599 від 06.06.16 року.

В акті перевірки податковим органом встановлено порушення ТзОВ «УА Брук» ст. 1 Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (зі змінами та доповненнями), а саме: по контракту №UA/01/09/2015 від 10.09.2015 року валютна виручка в сумі 68000,00 дол. США на рахунок ТзОВ «УА Брук» за період з 20.12.2015 року по 22.01.2016 року надійшла з порушенням встановлених законодавством термінів розрахунків в іноземній валюті та п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року (зі змінами та доповненнями) - ТзОВ «УА Брук» не подана Декларація про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і перебувають за її межами станом на 01.01.2016 року.

Позивач не погодився із висновками викладеними в акті перевірки та 13.06.2016 року подав на нього свої заперечення, за результатами якого, відповідач, листом №3086/10/03-20-14-02-09 від 17.06.2016 року повідомив позивача про те, що дані заперечення не підлягають розгляду, оскільки акт перевірки отримано останнім 06.06.2016 року, то останнім днем подання заперечень було 10.06.2016 року, про те такі заперечення були поданні 14.06.2016 року.

В подальшому, на підставі вказаного акту перевірки відповідачем 21 червня 2016 року прийняті податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, якими позивачу збільшено суму грошового зобовязання у вигляді пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 143698,76 грн., та 170,00 грн.

Надаючи правову оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 10.09.15 року між ТзОВ «УА Брук», Україна (Продавець) та АО «Техматік», ОСОБА_4 (Покупець) було укладено контракт № UA/01/09/2015, за яким Продавець продає, а Покупець купує для власних потреб стальні піддони для виготовлення виробів з бетону (Товар) у відповідності до Додатку №1 до контакту, що є невідємною його частиною.

Відповідно до п.2.1 загальна сума Контракту становить 68000,00 Euro.

Згідно п.3 Контракту оплата за товар здійснюється в Euro, перерахунком на банківський рахунок Продавця. Оплата за кожну партію товару здійснюється протягом 30 календарних днів з дати предявлення рахунку-фактури.

Поставка товару здійснюється Продавцем протягом чотирьох тижнів після підписання даного Контракту, п.4.1.

Відповідно до митної декларації № 205070000/2015/014337 від 21.09.2015 року ТзОВ «УА Брук» відправило АО «Техматік» за зазначеним контрактом піддони сталеві (для виробництва виробів з бетону) 100 шт. на загальну суму 17000,00 Euro, курс валюти 24,71002100 грн. (а.с.47-48).

Відповідно до митної декларації № 205070000/2015/015653 від 28.09.2015 року ТзОВ «УА Брук» відправило АО «Техматік» за зазначеним контрактом піддони сталеві (для виробництва виробів з бетону) 100 шт. на загальну суму 17000,00 Euro, курс валюти 24,10399200 грн. (а.с.45-46).

Відповідно до митної декларації № 205070000/2015/015651 від 28.09.2015 року ТзОВ «УА Брук» відправило АО «Техматік» за зазначеним контрактом піддони сталеві (для виробництва виробів з бетону) 100 шт. на загальну суму 17000,00 Euro, курс валюти 24,10399200 грн. (а.с.49-50)

Відповідно до митної декларації № 205070000/2015/015652 від 28.09.2015 року ТзОВ «УА Брук» відправило АО «Техматік» за зазначеним контрактом піддони сталеві (для виробництва виробів з бетону) 100 шт. на загальну суму 17000,00 Euro, курс валюти 24,10399200 грн. (а.с.51-52).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами в судовому засідання, розрахунки ТзОВ «УА Брук» з контрагентом АО «Техматік» за поставлений товар, відповідно до митних декларацій, що перераховані вище, здійснено із порушенням 90-денного строку.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (далі Закон № 185/94-ВР), виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень п. 1 постанови Правління Національного банку України від 03.09.2015 року № 581 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону № 185/94-ВР, здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Згідно приписів ст. 4 Закону № 185/94-ВР, порушення резидентами, крім субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про правильність висновків відповідача, оскільки Законом надано повноваження Національному банку України встановлювати інші строки на строк до 6 місяців ніж 180 календарних днів для здійснення розрахунків. На думку суду, такі строки можуть бути встановлені не один раз, але кожен такий строк не може діяти не більше 6 місяців. Посилання позивача на те, що закони мають вищу юридичну силу ніж підзаконні акти, суд не приймає до уваги, оскільки зазначений підзаконний акт прийнятий на підставі та в межах Закону.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано доказів, на підтвердження факту скасування постанови Правління НБУ від 03.09.2015 року № 581 або визнання її такою, що суперечить чинному законодавству.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на договір позики №13/09/2009 від 13 серпня 2009 року, який укладений між підприємством та громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_6, правонаступником прав якого є АО «Техматік», та акт взаємозаліку від 30 вересня 2015 року, з наступних підстав (а.с.53-60).

Як зазначено у підпункті «в» пункту 4 статті 5 Закону України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують операції надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

На виконання вимог цього Декрету, постановою Правління Національного Банку України від 17 червня 2004 року № 270 затверджено Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам (далі Положення №270).

За умовами пункту 1.7 глави І Положення №270, резидент-позичальник зобов'язаний зареєструвати договір у Національному банку до фактичного одержання кредиту. Такі договори підлягають реєстрації Національним банком у порядку, установленому главою 2 цього розділу - для резидентів-позичальників, що не є банками.

У пункті 1.19 глави І Положення №270 визначено, що платіжні операції резидента-позичальника з нерезидентом за кредитним договором (з урахування змін, що передбачені іншими угодами/договорами, які стосуються його реалізації, у тому числі відступлення права вимоги), здійснюються лише після його реєстрації Національним банком.

В абзаці третьому пункту 2.1 глави ІІ Положення №270 визначено, що зміни, які стосуються сторін зареєстрованого договору, суми, валюти, строку кредиту, розміру процентної ставки, комісій, неустойки, інших установлених цим договором платежів, у тому числі тих, що є санкціями за неналежне виконання договору, що впливають на розмір виплат за користування кредитом, потребують реєстрації в Національному банку відповідних змін до договору в порядку, установленому для реєстрації договору, та з урахуванням вимог пункту 1.13 глави 1 цього розділу.

А пунктом 2.6 глави ІІ Положення №270 визначено, що національний банк уносить відомості про реєстрацію договору до електронного реєстру повідомлень про договори та видає резиденту-позичальнику повідомлення з відміткою про реєстрацію договору, оформлене відповідно до абзацу третього пункту 2.7 глави 2 розділу I цього Положення, що є реєстраційним свідоцтвом до договору (далі в цьому розділі - засвідчене Національним банком повідомлення з відміткою про реєстрацію договору на паперовому носії).

З аналізу вищенаведених положення валютного законодавства слідує, що договір позики, яка отримана в іноземній валюті від нерезидента, так і зміни, що стосуються сторін цього договору повинні бути зареєстровані в Національному банку України з видачею відповідного реєстраційного свідоцтва.

Позивач не надав суду доказів реєстрації договору позику та змін до нього в частині заміни позикодавця.

Крім того, пунктом 4 постанови Правління Національного Банку України від 03 вересня 2015 року N 581 (яка була чинна станом на 30 вересня 2015 року дати зарахування зустрічних вимог за договором позики) визначено, що уповноважені банки не можуть знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора / російських рублях (незалежно від суми операції).

До іноземних валют 1-ї групи Класифікатора іноземних валют та банківських металів, який затверджений постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року №34, відноситься долар США.

Таким чином, станом на 30 вересня 2015 року в Україні діяла заборона на виконання зобовязань за експортним договорами шляхом зарахування зустрічних вимог.

Отже, оскільки позивач не зареєстрував договір про отримання валютної позики, а також не зареєстрував зміни до цього договору в частині заміни позикодавця, враховуючи, що станом на 30 вересня 2015 року в Україні діяла заборона на виконання зобовязань за експортним договорами шляхом зарахування зустрічних вимог, тому суд дійшов висновку, що посилання ТзОВ «УА Брук» на обставини зарахування зустрічних вимог з АО «Техматік» є помилковим та не звільняло його від обовязку вчасно повернути валютну виручку за договором поставки.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 21 червня 2016 року № НОМЕР_1 в частині застосування до ТзОВ «УА Брук» пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобовязань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 143698,76 грн. є законним та обґрунтованим.

Щодо застосування до позивача пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобовязань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 170,00 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 21 червня 2016 року № НОМЕР_2 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 185/94-ВР імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Порушення резидентами термінів, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (митної вартості недопоставленої продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості (частина 1 ст. 4 цього Закону).

За змістом статті 16 Декрету № 15-93 компетентним органом, який має повноваження застосовувати санкції за порушення норм цього Декрету, є Національний банк України.

Положення Указу Президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства», яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету, не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18 листопада 1992 року № 2796-XII «Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання»), Указ суперечить обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції України та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні публічних відносин.

Таке правозастосування наведених норм відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 07.02.2012 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крим Інтеройл» до Державної податкової інспекції в м. Керчі Автономної Республіки Крим про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, яка у відповідності до ст. 244-2 КАС України має враховуватись судами.

При вирішенні спору судом податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем як субєктом владних повноважень, перевірялися на відповідність вимогам частини третьої статті 2 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з частиною другою вказаної статті КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем - ГУ ДФС у Волинській області не доведено правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення від 21 червня 2016 року № НОМЕР_2 яким позивачу нараховано суму грошового зобовязання за платежем пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобовязань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 170,00 грн., а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною третьою статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно квитанцій №2709 від 30 вересня 2016 року та №2760 від 12 жовтня 2016 року позивачем при поданні адміністративного позову сплачений судовий збір в загальній сумі 2158,03 грн. (а.с.2,102).

Оскільки, адміністративний позов задоволено частково, відтак за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Волинській області підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в розмірі 2,59 грн.

Керуючись статтями 2,11,17,71,94,158,160,162,163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», Закону України «Про судовий збір», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 21 червня 2016 року № НОМЕР_2.

Присудити на користь Товариства з обмеженої відповідальністю «УА Брук» (43000, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Андрія Марцинюка, будинок 18, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ) судові витрати в сумі 2,59 грн. (дві гривні пятдесят девять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 03 лютого 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський