Справа № 263/609/17
Суддя: Мельник І. О.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №263/609/17
Провадження №2-а/263/278/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року м.Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І.О.,

при секретарі Домановій І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. В обгрунтування позову зазначив, що 10.08.2016 року Адміністративною комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради відносно нього було винесено постанову №1025 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. Позивач зазначає, що на засіданні адміністративної комісії присутній не був, постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності не отримував, у зв'язку з чим не мав змоги її оскаржити у встановленому порядку. 05.11.2017 року позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеної постанови адміністративної комісії. Вважає постанову №1025 від 10.08.2016 року незаконно, оскільки на лист-попередження Маріупольської міської ради Лівобережної адміністрації №02-09-357/10 він прийняв усіх необхідних заходів та виконав всі умови та вказівки, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП. Просив суд: визнати поважною причину пропуску ним строку оскарження та поновити строк на оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності; скасувати постанову Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради №1025 від 10.08. 2016 року про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, провадження по справі закрити.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгяд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити.

Представник Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 10.08.2016 року Адміністративною комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради відносно ОСОБА_1 було винесено постанову №1025 про визнання останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 3400,00 грн.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є:

- захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних та юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Стаття 152 КУпАП передбачає відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначені у Законі України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані: 1) утримувати в належному стані об'єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об'єктів територію; 2) утримувати в належному стані закріплені за ними на умовах договору з балансоутримувачем об'єкти благоустрою (їх частини); 3) усувати на закріплених за ними об'єктах благоустрою (їх частинах) за власний рахунок та в установлені строки пошкодження інженерних мереж або наслідки аварій, що сталися з їх вини; 4) усувати на закріплених за ними об'єктах благоустрою (їх частинах) наслідки надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру в установленому порядку; 5) проводити згідно з планами, затвердженими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, інвентаризацію та паспортизацію закріплених за ними об'єктів благоустрою (їх частин), що здійснюються у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; 6) у процесі утримання об'єктів благоустрою (їх частин) дотримуватися відповідних технологій щодо їх експлуатації та ремонту, регулярно здійснювати заходи щодо запобігання передчасному зносу об'єктів, забезпечення умов функціонування та утримання їх у чистоті й належному стані; 7) відшкодовувати збитки та іншу шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою та охорони навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України; 8) допускати на об'єкти благоустрою, що перебувають у їх власності або користуванні, аварійно-рятувальні та інші служби для здійснення заходів щодо запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частина 3 ст.34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлює, що Правила благоустрою території населеного пункту не можуть передбачати обов'язок фізичних і юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи.

Суд вважає, що спірна постанова не відповідає вимогам п. п. 6,7,8 ч. 3 ст. 2 КАС України, тобто прийнята без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття постанови, оскільки відповідачем були порушені вимоги ст. 33 КУпАП, відповідно до яких при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, виконання ним умов та вказівок листа-попередження. Дані обставини комісією при розгляді справи не були враховані.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 року у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 року у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно із ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оскільки позивачем умови та вказівки листа-попередження виконані, відповідачем вказані обставини не спростовані, доказів вини позивача не надано, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні Правил благоустрою території міста Маріуполя не доведена. Тому постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення підлягає скасуванню.

Розглядаючи питання поновлення строків на звернення до суду суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.289 КУпАП України скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою) правомочним розглядати справу.

У відповідності до ч.1 ст.102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений.

З позову та наданих документів вбачається, що позивачу про наявність постанови стало відомо лише на стадії її виконання.

Судом встановлено, що 21.10.20106 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови №1052 від 10.08.2016 року, яка була направлена сторонам виконавчого провадження, що підтверджено копією поштового конверту.

Враховуючи викладені позивачем обставини на підтвердження поважності пропуску строку для звернення до суду з даним позовом, а саме: отримання ним оскаржуваної постанови тільки на стадії виконання тобто через Лівобережний ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ, суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.288 ч.4КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. Отже, позивач, який оскаржив постанову у справі про адміністративне правопорушення звільняється від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8-11, 17, 18, 69, 71, 72, 99, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради №1052 від 10.02.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І.О. Мельник