Справа № 826/11078/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2017 року № 826/11078/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Мазур А.С., суддів Балась Т.П., Літвінової А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особаУправління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, в якому просить:

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації щодо складання та видачі офіційного документу від 04.07.2016 року №36-1709 протиправними ;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення «інвалід війни».

Як слідує зі змісту позовної заяви, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відмова відповідача у видачі відповідного посвідчення ОСОБА_1 є протиправною та такою, що порушує права та законні інтереси останнього, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач клопотав про вирішення справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заперечення на позов, у яких вказав, що в документах, наданих ОСОБА_1 при подачі заяви про видачу посвідчення інваліда війни від 11.07.2016 року, відсутнє документальне підтвердження залучення його особисто до формування Цивільної оборони згідно з наказом чи розпорядженням . Також вказав на те, що в заяві позивача не було зазначено норму Закону відповідно до якої необхідно встановити статус та видати посвідчення. Вважає, що з огляду на зазначене, підстави для надання позивачу посвідчення інваліда війни відсутні. Просив у задоволенні позову відмовити та розглядати справу за відсутності представника Управління.

Представник Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи адміністративний позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в письмових поясненнях, що долучені до матеріалів справи. Разом з тим, просив суд розглядати справу без участі представника третьої особи.

Враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ст.41 КАС України та виходячи з положень ч.4 ст.122 КАС України судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11.07.2016 року представник ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про видачу ОСОБА_1 посвідчення інваліда війни.

За результатами розгляду заяви позивача, відповідач листом від 12.07.2016 року №37/09-14696 повідомив позивачу, що оскільки до заяви від 11.07.2016 року не надано жодного з документів, підтверджуючих причетність ОСОБА_1 до інваліда війни. Крім того зазначено, що в заяві не вказано норму закону відповідно до якої необхідно встановити позивачу статус інваліда війни та видати посвідчення.

Позивач не погоджується з вказаним вище рішенням, вважає мотиви викладені в ньому безпідставними та необґрунтованими, оскільки ним було надано достатню кількість документів, що підтверджують залучення його до формувань цивільної оборони по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 3551-XII (далі - Закон N 3551-XII).

Статтею 1 вказаного закону встановлено, що останній спрямований на захист ветеранів війни шляхом створення належних умов для підтримання здоров'я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону встановлено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З вказаного слідує, що особи залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювання пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи належать до інвалідів війни.

Водночас, правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни регулює Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302, у редакції чинній на момент звернення позивача з відповідною заявою).

Згідно п. 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Абзацом 2 пункту 7 Положення встановлено, що "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Згідно із пунктом 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (далі - Положення) "Посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності.

Відповідно до пункту 1 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти висновку, що Положення №302 визначає підставу для отримання посвідчення інваліда війни наявність у особи довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, а уповноваженою особою щодо видачі останнього є органи праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Слід зауважити, що ані Закон N 3551-XII, ані Положення №302 не вимагає інших документів для отримання посвідчення інваліда війни у випадку, що має місце в даній адміністративній справі.

В той же час, єдиною підставою для відмови у видачі позивачу посвідчення інваліда війни слугувало відсутність документального підтвердження залучення останнього до формування цивільної оборони по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджується копією маршрутного листа ОСОБА_1 надавав технічну допомогу по благоустрою території перед адміністративно-битовим корпусом /АБК-І/ЧАЕС із холодної асфальтобетонної суміші, приготовленої на в'язких бітумах з 27.10 .1986 року по 01.11.1986 року.

Робота позивача в складі невоєнізованого формування цивільної оборони Чорнобильського району також підтверджується інформаційною довідкою (про участь у формуваннях ЦО) Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Крім того, згідно довідки МСЕК серії НОМЕР_1 від 03.12.2014 року позивач отримав 2-гу групу інвалідності (безстроково) в зв'язку з захворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

19.07.1999 року видано посвідчення № НОМЕР_2 особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) та віднесено позивача до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (вкладка до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи № НОМЕР_3).

Згідно чинного у 1986 році Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого 18.03.1976 року постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111, цивільна оборона будувалась за територіально-виробничим принципом. Тобто в кожному міністерстві, відомстві або іншому центральному органі виконавчої влади, а також на підприємствах, в установах і організаціях створювались служби та формування цивільної оборони. Керівництво службами та формуваннями цивільної оборони в межах адміністративно-територіальних одиниць (областей, районів, міст) здійснювалось відповідними місцевими органами державної влади. Начальниками цивільної оборони адміністративно-територіальних одиниць визначались керівники органів державної влади, а в міністерствах, відомствах, на підприємствах, в установах і організаціях - їх керівники.

У відповідності до вимог нормативно-правових документів з питань Цивільної оборони колишнього СРСР, які діяли на момент аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 р. (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелізації) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 р. (настанова по організації та веденню Цивільної оборони в районі (сільському) на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Статут військ Цивільної оборони (СРСР), цивільна оборона та її формування створювались на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, а до їх складу в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення, в тому числі: чоловіки віком від 16 до 60 років та жінки віком від 16 до 55 років.

При цьому жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Тобто, судом встановлено, що факт залучення до складу формувань цивільної оборони не потрібно встановлювати, оскільки відповідно до норм законодавства, що діяло на момент аварії на Чорнобильській АЕС на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, а до складу цивільної оборони в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення. А факт того, що позивач став інвалідом внаслідок захворювань пов'язаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС підтверджується наявними доказами у справі.

Таким чином, аналіз в сукупності вищевикладеного дає суду підстави дійти висновку, що, особа, інвалідність якої пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і яка залучена до складу формувань цивільної оборони у вказаний період, за наявності відповідних документів, що підтверджують право на отримання статусу інваліда війни, має право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Поряд з цим, суд зазначає, що статус інваліда війни не встановлюється окремим рішенням, а підтверджується видачею відповідного посвідчення.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем були подані документи на підтвердження того, що він брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони та отримав інвалідність внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а отже має право на встановлення статусу інваліда війни із видачею посвідчення інваліда війни.

Враховуючи те, що дії відповідача про відмову у видачі позивачу посвідчення інваліда війни є протиправними, позовні вимоги в частині зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації видати відповідне посвідчення підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст.71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у видачі відповідного посвідчення.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення інваліда війни.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючи суддя А.С. Мазур

Судді Т.П. Балась

А.В. Літвінова