Справа № 727/9375/16-а
Суддя: Семенко О. В.
Дата ухвалення: 2017-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/9375/16-а
Провадження № 2-а/727/67/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Семенка О.В.,

при секретарі Гончарук Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» до ОСОБА_1 міської ради про визнання протиправними та скасування пункту 14, підпунктів 8.2., 14.1. Рішення 15 сесії 7-го скликання ОСОБА_1 міської ради від 31 жовтня 2016 року №448,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 міської ради про визнання протиправними та скасування пункту 14, підпунктів 8.2., 14.1. Рішення 15 сесії 7-го скликання ОСОБА_1 міської ради від 31 жовтня 2016 року №448.

В позові посилається на те, що 31.10.2016 р. відповідачем було ухвалено Рішення №448 «Про розгляд звернень юридичних осіб і підприємців щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, визнання такими, що втратили чинність, та внесення змін до окремих пунктів рішення з цих питань».

Підпунктом 8.2. даного Рішенням, позивача зобовязано сплатити кошти за фактичне користування земельною ділянкою за адресою вул. Руська, 183-А, площею - 0,0053 га, за три попередні роки в еквіваленті орендної плати за землю.

Пунктом 14 Рішення було зобов'язано укласти договір оренди впродовж 90 календарних днів з дня його прийняття та сплатити кошти за фактичне користування земельними ділянками в еквіваленті орендної плати, відповідно до умов договорів.

Підпунктом 14.1. Рішення було визначено, що у разі не укладення договорів оренди землі в зазначений термін, рішення вважається нечинним.

Вважає, що вказані підпункти та пункти прийняті відповідачем з перевищенням наданих повноважень в порушення цілої низки норм Земельного, Господарського та Податкового кодексів України, Законів України Про оренду землі, Про місцеве самоврядування, які безпосередньо регулюють орендні відносини та плату за землю, а також статті 19 Конституції України, а відтак, підлягають скасуванню виходячи з наступного.

Просить визнати протиправними та скасувати пункт 14, підпунктів 8.2., 14.1. Рішення 15 сесії 7-го скликання ОСОБА_1 міської ради від 31 жовтня 2016 року №448 та стягнути судові витрати відповідача.

В судове засідання представник позивача не заявився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, 15.12.2016 року подав до суду письмові заперечення, згідно яких в задоволенні адміністративного позову просили відмовити а справу розглянути в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31.10.2016 р. відповідачем було ухвалено Рішення №448 «Про розгляд звернень юридичних осіб і підприємців щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, визнання такими, що втратили чинність, та внесення змін до окремих пунктів рішення з цих питань» (а.с.7-8).

Підпунктом 8.2. даного Рішенням, позивача зобовязано сплатити кошти за фактичне користування земельною ділянкою за адресою вул. Руська, 183-А, площею - 0,0053 га, за три попередні роки в еквіваленті орендної плати за землю.

Пунктом 14 Рішення було зобов'язано укласти договір оренди впродовж 90 календарних днів з дня його прийняття та сплатити кошти за фактичне користування земельними ділянками в еквіваленті орендної плати, відповідно до умов договорів.

Підпунктом 14.1. Рішення було визначено, що у разі не укладення договорів оренди землі в зазначений термін, рішення вважається нечинним.

У відповідності до частини 2 статті 206 Земельного кодексу України - використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

У відповідності до статті 21 Закону України "Про оренду землі" - орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Положеннями статті 287 Податкового кодексу України визначено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Позицію щодо відсутності в чинному законодавстві норм, що передбачають сплату плати за фактичне використання земельної ділянки можна підтвердити і судовою практикою, а саме судовими рішеннями у справі №926/742/13 за позовом ПП Граніт-Девелопмент до ОСОБА_1 міської ради про визнання частини договору оренди землі недійсним.

У відповідності до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, плата за фактичне користування земельними ділянками не передбачена жодним нормативним документом, окрім встановленої Податковим кодексом України плати за землю, що включає в себе земельний податок та оренду плату.

Безпідставність покладення відповідачем обов'язку зі сплати орендної плати при укладенні договорів оренди землі на якій розміщуються об'єкти енергетики саме на позивача, підтверджується і листом Державної регуляторної служби України від 23.07.2015р. за №5399/1/20-15 (а.с.9-10).

Пункт 24 частини і статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначає, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить встановлення місцевих податків і зборів відповідно до вимог Податкового кодексу України.

В свою чергу Податковий кодекс України, дублює вказану норму (пункт 12.3. статті 12), та визначає підпунктом 12.3.1., що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється в порядку визначеному цим кодексом.

У відповідності до підпункту 12.3.7. статті 12 Податкового кодексу України, - не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів.

В свою чергу, стаття 10 Податкового кодексу України визначає, що місцевими податками є податок на майно та єдиний податок, а місцевими зборами збір за паркування транспортних засобів та туристичний збір.

Згідно пункту 10.3. цієї ж статті, - місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Пункт 10.4. статті 10 Податкового кодексу України визначає, що становлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом; забороняється.

Вказане дає підстави стверджувати, що відповідач не має повноважень приймати рішення щодо сплати коштів за фактичне користування земельною ділянкою, так як такий платіж не відноситься до місцевих податків та зборів. Як зазначено вище, плата за землю є загальнодержавним податком, обов'язок сплати якого є виникає після реєстрації речового права.

Відповідач приймаючи підпункт 14.1. Рішення, діючи в межах наданих йому повноважень, водночас перевищив їх, оскільки не мав права приймати рішення про втрату чинності свого рішення про надання земельної ділянки так як у Позивача в момент його прийняття відбулась реалізація суб'єктивного права - права оренди земельної ділянки.

Правильність вказаного підтверджується висновком Конституційного Суду України, яка викладена в мотивувальній частині Рішення №7-рп/2009 від 16.04.2009 року у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону України "Про місцеве самоврядування") і не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, пунктами 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39 Рішення ОСОБА_1 міської ради було затверджено проекти відведення та надання позивачу в орендне користування зазначені вище земельні ділянки, що свідчить про факт реалізації суб'єктивного права позивача, яке визначене статтею 14 Конституції України та статтею 93 Земельного кодексу України, тобто - "права оренди земельної ділянки".

Вказане у своїй сукупності свідчить про протиправність дій відповідача щодо прийняття рішення, окремими підпунктами якого при настанні певних обставин (невиконання позивачем покладених на нього обов'язків), рішення ОСОБА_1 міської ради про надання земельних ділянок в орендне користування, втратить чинність в цілому.

Виходячи зі змісту статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України", рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання, в тому числі і при здійсненні правосуддя судами.

Враховуючи вказаний висновок Конституційного Суду України судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що після реалізації суб'єктивного права позивачем - права оренди земельних ділянок, відповідач у визначених вище окремих пунктах Рішення, знову ж таки, в порушення вимог статті 19 Конституції України, та з перевищенням наданих повноважень встановив правові наслідки у випадку не укладення договору оренди та сплати одноразового внеску, тобто підмінив законодавчо встановлений Господарським кодексом України порядок укладення договорів, який серед іншого передбачає правові наслідки у разі не укладення договорів, в тому числі і тих, укладення яких є обов'язковим.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, відносини з оренди землі, є господарським відносинами, так як виникають безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність

У відповідності до частини 3 статті 179 Господарського кодексу України - укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно частини і статті 187 Господарського кодексу України - спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Отже, законодавцем імперативно встановлено, що у разі не укладення договору укладення якого є обов'язковим, такий спір вирішується в судовому порядку. Вказане і є тим законодавчо встановленим правовим наслідком не укладення "обов'язкового" договору.

Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що внаслідок відсутності підстав та обгрунтованості оскаржуване Рішення прийняте виконкомом міської ради, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - зокрема з порушеннями норм ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки господарсько-фінансові санкції не дають підставі для скасування дозволу, без урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, тобто учасника договірних стосунків як при підготовці проекту порядку денного, так і при під готовці проектів рішень загалом.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, суд вважає, що доводи відповідача в своєму запереченні не спростовують правомірності та обгрунтованості оскарженого рішення, оскільки оскаржуване в межах даної справи Рішення відповідача, а саме визначені вище його пункти та підпунтки, не відповідають ст. 19 Конституції України, згідно з якою органи влади та місцевого самоврядування повинні діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 18, 71, 86, 99, 104-107 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» до ОСОБА_1 міської ради про визнання протиправними та скасування пункту 14, підпунктів 8.2., 14.1. Рішення 15 сесії 7-го скликання ОСОБА_1 міської ради від 31 жовтня 2016 року №448 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати пункт 14, підпунктів 8.2., 14.1. Рішення 15 сесії 7-го скликання ОСОБА_1 міської ради від 31 жовтня 2016 року №448.

Стягнути з ОСОБА_1 міської ради на користь Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

СУДДЯ : Семенко О.В.