Справа № 2а-2705/10/2570
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2010-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2010 р. № 2а-2705/10/2570
Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Скалозуб Ю.О., при секретарі Грузновій О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу
за позовом Фізична особа- підприємець ОСОБА_1
доДержавна податкова інспекція у м. Чернігові
пропро скасування податкових повідомлень-рішень
за участю представників сторін:
позивача від позивача від відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, довіреність № 10403/9/10-010 від 31.12.2009 року ВСТАНОВИВ:
До Чернігівського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції в м. Чернігові, в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати в повному обсязі податкові повідомлення-рішення відповідача від 14.10.2009 року № /0, від 19.11.2009 року № /1 та від 09.02.2010 року № /2, якими позивачу визначено суму податкових зобовязань з податку на додану вартість в розмірі 479176,60 грн., з яких основний платіж складає 320061 грн., а штрафні (фінансові) санкції 159115,60 грн., вважає вказані повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю з підстав, зазначених у наданому запереченні.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 23.06.2010 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 29.06.2010 року, про що повідомлено сторонам після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

ОСОБА_1 14.10.1999 року зареєстрований Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради як фізична особа-підприємець. Основним видом господарської діяльності є роздрібна торгівля та громадське харчування.

Державною податковою інспекцією у м. Чернігові на підставі ст.11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» проведена планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 12.11.2007 року по 30.06.2009 року, за результатами якої складено акт № 1772/17-219/НОМЕР_1 від 29.09.2009 року.

Під час проведення перевірки встановлено неподання позивачем до ДПІ у м. Чернігові податкових декларацій по податку на додану вартість за серпень-грудень 2008 року та за січень-червень 2009 року, що визначено як порушення п.п.4.1.4 «а» п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»; заниження позивачем податку на додану вартість в сумі 320061 грн., в тому числі за 2008 рік в сумі 117394 грн. та за I півріччя 2009 року в сумі 202667 грн., що визначено як порушення п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2; п.4.1 ст.4, п.7.3, п.п.7.8.1 п.7.8 ст.7, п.9.3, п.9.4 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість».

За результатами розгляду акту №1772/17-219/НОМЕР_1 від 29.09.2009 року ДПІ у м. Чернігові прийняте податкове повідомлення-рішення від 14.10.2009 року №/0, про сплату 320061 грн. податку на прибуток та 159115,60 грн. застосованої штрафної (фінансової) санкції.

За результатами адміністративного оскарження, рішеннями податкових органів за №18011/К/25-008 від 18.11.2009 року, № 4/К/25-020 від 20.01.2010 року та № 2775/К/25-0315 від 20.04.2010 року скарги позивача були залишені без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення без змін та прийняті нові податкові повідомлення-рішення за № /1 від 19.11.2009 року та № /2 від 09.02.2010 року, якими позивачу визначено суму податкового зобовязання по податку на прибуток в сумі 320061 грн. та 159115,60 грн. застосованої штрафної (фінансової) санкції.

Згідно абз.2 п. 9.4 ст. 9 Закону України „Про податок на додану вартість, якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Відповідно до абз.4 п. 9.4 ст. 9 Закону України „Про податок на додану вартість, особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Підпунктом 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України „Про податок на додану вартість, визначена лише одна сума 300000,00 грн., а відповідно до пп. 7.8.1 п. 7.8 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість, податковим періодом є один календарний місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, акту перевірки (а.с.16), жодного місяця у період з 01.08.2008 року по 30.06.2009 року загальний обсяг продажу товару позивачем не перевищував 300000,00 грн.

Таким чином, оскільки за обсягом здійснюваних операцій з продажу товару позивач не підпадає під дію абзацу 2 п. 9.4 ст. 9 Закону України „Про податок на додану вартість, то і відповідно заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість в порядку і в строки, передбачені цим підпунктом, не повинен був надсилати.

Враховуючи вищевказане, застосування податковим органом до позивача наслідків передбачених за ненарахування та несплату податку на рівні зареєстрованого платника, визначених абз.4 п.9.4 ст. 9 Закону України „Про податок на додану вартість, на думку суду, є неправомірним.

Відповідно п.10.2 ст. 10 Закону України „Про податок на додану вартість, особа, яка згідно з вимогами пункту 2.2 статті 2 цього Закону мала зареєструватися платником податку, але не здійснила таку реєстрацію, несе обов'язки з нарахування та сплати цього податку, а також відповідальність за його ненарахування або несплату на рівні особи, зареєстрованої як платник податку, без права виписки податкової накладної та нарахування податкового кредиту.

Пунктом 2.2 ст. 2 Закону України „Про податок на додану вартість, визначено, що платником податку є будь-яка особа, яка за своїм добровільним рішенням зареєструвалася платником податку.

Протягом періоду, що перевірявся, позивач до осіб, які за своїм добровільним рішенням зареєструвалися платником податку, не відносився. Отже, обов'язок з нарахування та сплати податку на додану вартість та відповідальність за ненарахування та несплату на рівні особи, зареєстрованої як платник податку, визначені п. 10.2 ст. 10 Закону України „Про податок на додану вартість, до позивача не застосовуються.

Згідно пп. 2.3.1 п. 2.1 ст. 2 Закону України „Про податок на додану вартість, особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Пунктом 4.1 ст. 4, п.п.7.3.1.П. 7.3 ст. 7, п. 7.8 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість, визначено базу оподаткування операції з поставки товарів (послуг), дату виникнення податкових зобов'язань, встановлено податкові періоди. Пунктом 9.3 ст. 9 встановлено, що особи, які підпадають під визначення п.2.3 ст. 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням.

Таким чином, законодавчо не визначено, що особа, яка мала зареєструватися платником податку, але не здійснила таку реєстрацію, повинна нести обов'язки з нарахування та сплати цього податку, а також відповідальність за його ненарахування або несплату на рівні особи, зареєстрованої як платник податку. Право ж на нарахування податку та складання податкових накладних, згідно пп.7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість, надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Згідно п. «а» пп.4.1.4 п.4.1 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п. 1.2 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 року №166, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09.07.1997 року за №250/2054, декларація подається до податкового органу за місцем реєстрації особою, яка зареєстрована платником податку на додану вартість згідно з вимогами Закону України від 3 квітня 1997 року №168/97-ВР „Про податок на додану вартість.

Оскільки протягом перевіряємого періоду позивач не був зареєстрований в якості платника податку на додану вартість, то і відповідно не зобовязаний був подавати декларації з даного виду податку.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про неправомірне донарахування позивачу спірними податковими повідомленнями-рішеннями податку на додану вартість та визначення штрафних санкцій.

Приписами ч.3 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 11-1 Закону України „Про державну податкову службу в Україні плановою виїзною перевіркою вважається перевірка платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, перевірка позивача проводилася не за місцезнаходженням позивача, а в приміщенні ДПІ у м. Чернігові. За місцезнаходженням позивача представники відповідача з метою проведення перевірки не зверталися.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевказані правові норми та факт проведення перевірки не за місцезнаходженням позивача, суд вважає, що відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та відповідно про неправомірність прийнятих рішень за наслідком таких дій.

За таких обставин, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції в м. Чернігові про визнання протиправними та скасування в повному обсязі податкові повідомлення-рішення відповідача від 14.10.2009 року № /0, від 19.11.2009 року № /1 та від 09.02.2010 року № /2, якими позивачу визначено суму податкових зобовязань з податку на додану вартість в розмірі 479176,60 грн., з яких основний платіж складає 320061 грн., а штрафні (фінансові) санкції 159115,60 грн. підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 94, 97, 158-163, 156 КАС України, Чернігівський окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати в повному обсязі податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Чернігові від 14.10.2009 року № /0, від 19.11.2009 року № /1, від 09.02.2010 року № /2, якими суб'єкту господарської діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі 479176,60 грн., з яких основний платіж складає 320061 грн., а штрафні (фінансові) санкції 159115,60 грн.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

< Текст >

Суддя Ю.О.Скалозуб