Справа № 815/6703/16
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2017-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6703/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2017 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В. розглянувши в порядку письмового провадження за наявними матеріалами адміністративну справу за позовом Прокуратури Одеської області до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 та старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілов В.О. про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Прокуратури Одеської області до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 та старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілов В.О. про визнання протиправними та скасування постанов від 10.11.2016 року ВП №52049376 про стягнення виконавчого збору у розмірі 2040 грн. за невиконання у добровільному порядку вимог виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 року у справі №815/1349/16 та накладення штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання у добровільному порядку вимог виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 року у справі №815/1349/16.

В судовому засіданні 27.01.2017 року було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що прокуратура області з поважних причин не може виконати рішення суду щодо нарахування та виплати заробітної плати на користь ОСОБА_1 згідно ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з відсутністю відповідного фінансового забезпечення та фактичною відсутністю коштів на вказані цілі. З наведених підстав позивач вважає постанови старшого державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу від 10.11.2016 у ВП № 52049376 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки наявні обставин, які ускладнюють виконання виконавчого листа.

Позивач в судовому засіданні, яке відбулось 27.01.2017 року, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання, призначене на 27.01.2017 року не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином про причини неприбуття суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надав. Письмові заперечення проти позову відповідачем до суду не надавались.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 в судовому засіданні 27.01.2017 року заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що вказані прокуратурою в адміністративному позову підстави для скасування оскаржених постанов державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу є надуманими, а звернення до суду з позовом про скасування постанов державного виконавця - зловживання правами сторони у справі, направлене на умисне затягування та ухилення від виконання рішення суду. Позивач не виконав рішення суду в повному обсязі, не нарахував кошти, не вжив заходи для погашення боргу за рахунок економії фонду заробітної плати, не надавав докази звернення до централізованого відділу фінансування ГПУ, як головного розпорядника бюджетних коштів, що безумовно тягне за собою відповідальність, встановлену статтею 76 Закону України «Про виконавче провадження».

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілов В.О. в судове засідання, призначене на 27.01.2017 року не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином про причини неприбуття суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, а також пояснень по справі до суду не надав.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта

Враховуючи відсутність потреби заслухати свідка або експерта, та можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, враховуючи що сторони не заперечували проти розгляду справи в порядку письмового провадження, суд вирішив за доцільне розглянути справу у порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини якими обґрунтовуються вимоги позивача, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. від 29.08.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №815/1349/16 від 21.07.2016 року виданого Одеським окружним адміністративним судом про зобов'язання Прокуратури Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (65026, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) заробітну плату за період з 15 липня 2015 року по 29 вересня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 10 лютого 2016 року, виходячи з посадового окладу прокурора місцевої прокуратури, розмір якого визначений ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням виплачених сум. (а.с. 47)

Прокуратурою області отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.08.2016 та вимогу державного виконавця від 20.09.2016 у ВП № 52049376 із примусового виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 по справі № 815/1349/16, про зобов'язання прокуратури Одеської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 15.07.2015 по 29.09.2015 та з 01.01.2016 по 10.02.2016 виходячи з посадового окладу прокурора місцевої прокуратури, розмір якого визначений ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням виплачених сум.

У зв'язку з викладеним прокуратурою області 04.10.2016 направлено лист начальнику відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ про відкладення проведення виконавчих дій із примусового виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 по справі № 815/1349/16 до вирішення Вищим адміністративним судом України питання про зупинення виконання постанови у цій справі. (а.с. 16).

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.09.2016 № К/800/21361/16 прокуратурі Одеської області відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення виконання рішень. (а.с. 50)

21.11.2016 до прокуратури Одеської області надійшла вимога державного виконавця від 10.11.2016 № 659-2/21-про надання триденного строку з моменту отримання даної вимоги щодо інформування відділу ДВС та стягувача про виконання рішення суду з наданням підтверджуючих документів. (а.с. 17)

На виконання вказаної вимоги державного виконавця прокуратурою Одеської області 24.11.2016 направлено до відділу примусового виконання рішень лист щодо наявні обставин, які ускладнюють виконання зазначеного виконавчого листа. (а.с. 18-19)

Враховуючи, що станом на 10.11.2016 року відомостей про виконання рішення суду на адресу відділу не надходило, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілов В.О. 10.11.2016 року виніс постанови про стягнення з прокуратури Одеської області виконавчого збору у розмірі 2040 грн. за невиконання у добровільному порядку вимог виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 року у справі №815/1349/16 та про накладення на прокуратуру Одеської області штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання у добровільному порядку вимог виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 року у справі №815/1349/16. (а.с. 13-15)

Крім цього судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до прокуратури Одеської області з заявою від 17.10.2016 року стосовно нарахування та виплати заробітної плати, проте листом від 31.10.2016 року їй надана відповідь, що Генеральною прокуратурою коштів на виплату заробітної плати згідно ч. 9 ст. 81 Закону №1697-VII в кошторисі прокуратури Одеської області не передбачено, у звязку з чим прокуратура не має правових підстав для перерахунку та виплат заробітної плати. (а.с. 48)

Також ОСОБА_1 зверталась до прокуратури Одеської області зі скаргою від 20.12.2016 року щодо невиконання судового рішення, проте листом від 20.01.2017 року її повідомлено, що додаткового фінансування, Генеральною прокуратурою України, як розпорядником бюджетних коштів, на виконання постанови прокуратурі одеської області не виділялись, а відсутність відповідного фінансового забезпечення вважається поважною причиною невиконання постанови. (а.с. 49)

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, який був чинний на момент відкриття виконавчого провадження, та Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII, який був чинний на момент винесення оскаржуваних постанов.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

За вимогами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону).

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено судом і не заперечується позивачем рішення про зобов'язання Прокуратури Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (65026, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) заробітну плату за період з 15 липня 2015 року по 29 вересня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 10 лютого 2016 року, виходячи з посадового окладу прокурора місцевої прокуратури, розмір якого визначений ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням виплачених сум - позивачем не виконано.

Підставою, яка унеможливлює виконання зазначеного рішення, вказані поважні причини, а саме відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактична відсутністю коштів на вказані цілі.

Як вважає позивач, правова позиція з аналогічних питань відображена у постанові Верховного Суду України від 19.05.2015 року по справі №667/4594/14-а, в якій судова палата в адміністративних справах ВС дійшла висновку про те, що невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу в такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що Управління ПФУ листом від 03.04.2014 №9122/06 повідомило відповідача, що на виконання вимог постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2114/2-а-7987/11 перерахувало надбавку до пенсії, проте виплата не проведена у зв'язку з відсутністю коштів.

Проте зазначені обставини відрізняються від тих, що виникли в спірних правовідносинах, які склались між позивачем та відповідачем по даній справі. Різниця полягає у тому, що по справі №667/4594/14-а Управління ПФУ перерахувало надбавку до пенсії, проте виплата не проведена у зв'язку з відсутністю коштів, тобто були вчинені дії, спрямовані на виконання судового рішення, а в даному випадку прокуратурою Одеської області не вчинено жодних дій щодо нарахування ОСОБА_1 заробітної плати.

Позивач також зазначає, що кошторисами прокуратури Одеської області, затверджених Генеральною прокуратурою України на 2015 та 2016 роки, заробітна плата розрахована згідно з постановою Кабінетом Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» і за таких обставин, не передбачено коштів на виплату заробітної плати, нарахованої згідно статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно зі ст. 89 Закону № 1697-УІІ функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Враховуючи відсутність фінансового забезпечення у позивача для виплати заробітної плати, нарахованої згідно статті 81 Закону України «Про прокуратуру» у сукупності з обов'язком виконання судового рішення, передбаченим Конституцією України, позивач повинен був вчинити дії, спрямовані на виконання судового рішення.

З матеріалів справи не вбачається, що прокуратура Одеської області зверталась до Генеральної прокуратури України, як головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури, з необхідністю виділити кошти на виконання судового рішення.

Крім цього з листів прокуратури Одеської області, направлених Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 не зазначено жодних дій, які були вчинені з метою виконання виконавчого листа №815/1349/16 від 21.07.2016 року виданого Одеським окружним адміністративним судом, не вказано коли та за яких підстав буде можливо його виконати.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень повинні відповідати критерію пропорційності, зокрема при його прийнятті (вчиненні дії) необхідно дотриматись необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Невиконання судових рішень на користь заявників неодноразово було предметом розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (п. 40) від 19.03.1997 р. Європейський Суд зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975 р.). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Крім того, у рішенні у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15.03.2001 р. Європейський Суд зазначив, що якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс. У рішенні по справі «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 р. Європейський Суд зауважив, що виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, а тому повинно відповідати вимогам, вміщеним у статті 6 Конвенції. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Відповідно до ч. 1 с. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що за відсутності з боку позивача дій, спрямованих на виконання виконавчого листа №815/1349/16 від 21.07.2016 року виданого Одеським окружним адміністративним судом, та враховуючи, що судове рішення є обов'язковим до виконання, у відповідача були підстави для прийняття оскаржуваних постанов, у зв'язку з чим адміністративний позов Прокуратури Одеської області до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 та старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілов В.О. про визнання протиправними та скасування постанов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 159 - 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову прокуратури Одеської області до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 та старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілов В.О. про визнання протиправними та скасування постанов від 10.11.2016 року у ВП №52049376 про стягнення з прокуратури Одеської області виконавчого збору у розмірі 2040 грн. за невиконання у добровільному порядку вимог виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 року у справі №815/1349/16 та про накладення на прокуратуру Одеської області штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання у добровільному порядку вимог виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 року у справі №815/1349/16 - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.В. Балан