Справа № 825/2215/16
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2215/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кашпур О.В.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: Міністерство оборони України про визнання неправомірними дій, та зобов'язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: Міністерство оборони України, в якому просив:

- визнати неправомірними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича щодо винесення постанови від 18.11.2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 51827192;

- визнати незаконною і скасувати постанову від 18.11.2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 51827192;

- визнати протиправною бездіяльність заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича в частині не з'ясування причин не виконання судового рішення у справі у справі № 2-а/2506/518/11 посадовими особами Міністерства оборони України в частині надання відповіді на особисті звернення ОСОБА_2 від 07.04.2010 року, 15.05.2010 року та 01.10.2010 року на виконання вимог Закону України "Про звернення громадян", у порушення вимог ст. 89 Закону України № 606-ХIV "Про виконавче провадження";

- зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження ВП № 51827192, як скасоване із порушенням законодавства України;

- зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходи передбачені Законом України "Про виконавче провадження" щодо забезпечення виконання судового рішення у справі № 2-а/2506/518/11 про зобов'язання Міністерства оборони України надати відповіді на особисті звернення ОСОБА_2 від 07.04.2010 року, 15.05.2010 року та 01.10.2010 року на виконання вимог Закону України "Про звернення громадян".

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.08.2016 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51827192 по виконанню виконавчого листа Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 року № 2-а/2506/518/11 про зобов'язання Міністерство оборони України надати відповіді на особисті звернення ОСОБА_2 від 07.04.2010 року, 15.05.2010 року та 01.10.2010 року на виконання вимог Закону України "Про звернення громадян".

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 03.08.2016 року боржнику - Міністерству оборони України надано семиденний строк для добровільного виконання рішення суду.

У зв'язку з невиконанням рішення у строк, встановлений для добровільного виконання, 02 вересня 2016 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" (від 24.01.1999 року № 606-ХІV) винесено постанову про стягнення з Міністерства оборони України виконавчого збору у розмірі 2 040,00 грн.

30.09.2016 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі статей 11, 89 Закону України "Про виконавче провадження" (від 24.01.1999 року № 606-ХІV) було винесено постанову про накладення штрафу, якою за невиконання рішення суду на боржника накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

З метою виконання рішення суду державним виконавцем на адресу Міністерства оборони України було надіслано вимогу (вих. № 21728-0-33-16/20-1/9 від 04.10.2016 року) у триденний термін з моменту одержання цієї вимог виконати виконавчий лист № 2-а/2506/518/11 від 30.06.2016 року, що видав Чернігівський окружний адміністративний суд про зобов'язання Міністерство оборони України про виконання зазначеного виконавчого документу в триденний термін з моменту одержання вимоги надати відповіді на особисті звернення ОСОБА_2 від 07.04.2010 року, 15.05.2010 року та 01.10.2010 року на виконання вимог Закону України "Про звернення громадян", про що письмово повідомити державного виконавця.

Станом, на час відкриття виконавчого провадження діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІV, з 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ.

Згідно із п. 6,7 Перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" (від 02.06.2016 року №1404-VІІІ) рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

У відповідності до зазначених вимог Перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ, подальше виконання виконавчого документа здійснювалось відповідно до цього Закону.

Заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Кузьменко О.С. 11.11.2016 року на підставі статей 18, 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" (від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ) за повторне не виконання боржником рішення суду була винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 1 360,00 грн., копія якої направлена Міністерству оборони України листом № 21728-0-33-16/20-1/9 від 11.11.2016 року.

Крім того, боржника повідомлено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

На адресу Державної казначейської служби України 11.11.2016 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України було направлено заяву про виконання постанов по виконавчому провадженню № 51827192, а саме про стягнення виконавчого збору від 02.09.2016 року та про накладення штрафів від 30.09.2016 року та від 11.11.2016 року.

Проте, станом на 14.11.2016 року Міністерством оборони України не було виконано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.04.2016 по справі № 2-а/2506/518/11.

На підставі вищевикладеного, 14.11.2016, керуючись ст. 60 КПК України, статтями 18, 63, 75 Закону України "Пров виконавче провадження" Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було направлено до Національної поліції України подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення № 21728-0-33-16/20-1/9 з проханням відкрити кримінальне провадження за фактом умисного невиконання посадовими особами Міністерства оброни України вимог виконавчого листа № 2-а/2506/518/11 від 30.06.2016 року, що видав Чернігівський окружний адміністративний суд, копія такого подання була направлена стягувачу - ОСОБА_2 та боржнику - Міністерству оборони України.

Разом з тим, заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову ВП № 51827192 від 18.11.2016 року про закінчення виконавчого провадження.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження з наданням боржникові строку для самостійного його виконання.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 1, 6 ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до стаття 27 Закону України "Про виконавче провадження" при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк з боржника стягується виконавчий збір та витрати пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій.

Частинами 1-3 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, що у разі невиконання боржником без поважних причин вимог державного виконавця про необхідність виконання рішення суду у встановлений строк на нього накладається штраф, у тому числі при повторному невиконанні вимог державного виконавця. Отже визначальними обставинами для накладення штрафу на боржника є невиконання судового рішення та відсутність поважних причин такого невиконання.

Як вбачається із матеріалів справи, станом на 14.11.2016 Міністерством оборони України не було виконано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.04.2016 по справі № 2-а/2506/518/11 щодо необхідності надати відповіді на особисті звернення ОСОБА_2 від 07.04.2010 року, 15.05.2010 року та 01.10.2010 року на виконання вимог Закону України "Про звернення громадян", а також третьою особою не виконано обов'язку встановленого ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" щодо надання пояснень чи іншої інформації щодо наявності поважних причин невиконання постанови суду.

14.11.2016 року, керуючись ст. 60 КПК України, статтями 18, 63, 75 Закону України "Пров виконавче провадження" Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було направлено до Національної поліції України подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення № 21728-0-33-16/20-1/9 з проханням відкрити кримінальне провадження за фактом умисного невиконання посадовими особами Міністерства оброни України вимог виконавчого листа № 2-а/2506/518/11 від 30.06.2016 року, що видав Чернігівський окружний адміністративний суд, копія такого подання була направлена стягувачу - ОСОБА_2 та боржнику - Міністерству оборони України.

Зі змісту спірної постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.11.2016 року вбачається, що вона винесена на підставі п. 11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, ст.39 Закону від 21.04.1999 № 606-XIV визначає порядок і строки зупинення виконавчого провадження та взагалі не містить п. 11, проте положення вказаного закону, крім ст. 4 втратили чинність на підставі Закону від 02.06.2016 року № 1404 "Про виконавче провадження", який набрав чинності 05.10.2016 року.

Відповідно до п. 6 та п.7 Розділу 8 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За приписами п.11 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404, виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України правомірно було винесено постанову ВП № 51827192 від 18.11.2016 року про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачі під час відкриття виконавчого провадження, вчинення дій до виконання виконавчого провадження, прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження діяли в рамках чинного на той час Закону України, в межах наданих їм повноважень та з урахуванням Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Викладені в апеляційній скарзі апелянтом доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України у порядку та в строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 01 лютого 2017 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.