Справа № 804/15600/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2016-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретар судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача Сергєєвої М.Ш.,
представника відповідача Смольнякової А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд полімер ЛТД» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною та скасування картки відмови,
03 липня 2014 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд полімер ЛТД» (далі - ТОВ «Гранд полімер ЛТД», позивач) до Дніпропетровської митниці Міндоходів (далі - митний орган, відповідач), в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати:
- рішення про коригування митної вартості товарів №110100000/2014/200080/1 від 21.05.2014 р., прийняте Дніпропетровською митницею Міндоходів;
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2014, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2015 р., в задоволенні позову відмовлено.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
30 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд полімер ЛТД» (покупцем) та фірмою «ERMANO ENTERPRISE LTD», Великобританія (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу № 30-07/2013 (далі - Контракт), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити поліетилен і поліпропілен різних марок (далі - товар) в кількості і асортименті згідно з Рахунком-пропозицією, який є невід'ємною частиною контракту.
Згідно з п.п. 2.2.1, 2.2.2 вказаного Контракту вартість упаковки з нанесеним маркуванням включена у ціну. Вартість витрат на страхування вантажу на час його транспортування до місця призначення, у випадку обов'язкового страхування згідно п.3.2 контракту, включена в ціну.
Розділом 3 Контракту визначено, що метод поставки товару визначається в кожному Рахунку-пропозиції до окремої партії товару.
Згідно з п. 3.2 Контракту продавець продає товар даному контракту на умовах СІF Одеса (порт), Україна (згідно з ІНКОТЕРМС 2000). Умови поставки зазначаються у відповідному Рахунку-пропозиції для кожної наступної поставки та можуть бути змінені за згодою сторін (а.с.22).
Також, згідно з п.3.3 Контракту продавець зобов'язаний підготувати товар та відвантажити його з порту впродовж 10(десять) днів від дати отримання оплати (а.с.29).
Вищевказаний товар заявлено до митного оформлення шляхом електронного декларування (МД № 110100000/2014/212244); митна вартість товару заявлена декларантом за ціною договору (основний метод) та визначена на рівні 1,73дол.США/кг.
У результаті митного контролю відповідачем було встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості товару, містять розбіжності, а саме:
- рахунок-фактура від 15.05.2014 № 2 не відповідає вимогам частини одинадцятої статті 58 МК України у частині виділення з вартості міжнародних перевезень товарів витрат на транспортування після ввезення;
-у рахунку-фактурі від 15.05.2014 № СФ-0000276 не обґрунтовано підстави для розмежування «транспортно-експедиційних послуг на території України» (їх розділено на дві складові, без зазначення підстав для такого розмежування).
В рамках проведення консультації та у зв'язку із вказаними виявленими розбіжностями посадовою особою Дніпропетровської митниці під час здійснення митного контролю було оформлено повідомлення від 20.05.2014 р. № 1 про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару.
Декларантом 20.05.2014 до Дніпропетровської митниці надано наступні документи:
- додаток №3 від 18/02/14 до зовнішньоекономічного контракту від 30/07/2014 № 30-07/2013;
- рахунок-фактура від 15/05/2014 № 2 згідно з вимогами частини одинадцятої статті 58 МК України;
- лист від 21/05/2014 № 21/05-14 від фірми «ERMANO ENTERPRISE LTD»;
- проформа-інвойс від 30/04/2014 № 120 від виробника на постачальника;
- виписка з бухгалтерської документації від 21/05/2014 № 21/05.
За даними митного органу декларантом не надано:
- договір (угоду, контракт) із третіми особами про поставку товарів;
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
-висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Не надання наведених документів декларант пояснив неможливістю їх надання у визначений митним органом термін.
В результаті розгляду додатково наданих документів, відповідачем були виявлені наступні розбіжності:
- документ, наданий в якості «виписки з бухгалтерської документації» № 21/05 від 21.04.2014 року, за своїм змістом не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зазначена в ній інформація повною мірою не ідентифікує господарську операцію та обставини її здійснення;
- надано рахунок-фактуру № 2 від 15.05.2014 року без зазначення підстав внесення до нього змінених даних особою, що склала відповідний документ, що робить його юридично некоректним.
Також, у митного органу наявна інформація: за попередніми митними оформленнями, здійсненими за МД від 19.05.2014 № 100270001/2014/277847 щодо аналогічного товару становить 1,78 дол. США/кг.
Митне оформлення товару було здійснено під гарантію та оформлене за МД №110100000/2014/212453 від 21.05.2014 р.
Вирішуючи правомірність прийняття митним органом оскаржуваних рішень, суд виходить з наступного.
Статтею 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
При цьому, частиною 3 статті 53 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів має право вимагати надання (за наявності) протягом 10 календарних днів додаткових документів, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.
Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статтей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій, митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією, за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статтей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю, відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом, відповідно до вимог встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Статтею 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Розрахунки, згідно із цією статтею, робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню. При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.
Відповідно до статтей 256, 264 Митного кодексу України, відмова в митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного орану про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Судом враховано, що всі перелічені у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів №110100000/2014/200080/1 від 21.05.2014 р. розбіжності стосуються тільки витрат на транспортування товару.
Як встановлено матеріалами справи, про що також відсутній спір у справі, згідно з Контракту від № 30-07/2013 від 30.07.2013 продавець зобов'язаний підготувати товар та відвантажити його з порту впродовж 10(десять) днів від дати отримання оплати. Також, продавець продає товар по даному контракту на умовах СІF Одеса (порт), Україна (згідно з ІНКОТЕРМС 2000).
Відповідно до Інкотермс 2000 продавець зобов'язаний доставити товар названому ним перевізнику, крім цього, продавець зобов'язаний оплатити витрати, пов'язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики і будь-які додаткові витрати після доставки в такий спосіб товару.
Судом враховано, що розділом 3 Контракту визначено, що метод поставки товару визначається в кожному конкретному Рахунку-пропозиції до кожної конкретної партії товару. Умови поставки зазначаються у відповідному Рахунку-пропозиції для кожної наступної поставки та можуть бути змінені за згодою сторін.
Вартість витрат на страхування вантажу на час його транспортування до місця призначення, у випадку обов'язкового страхування згідно п.3.2 контракту, включена в ціну
Отже, в кожному окремому випадку кожної наступної поставки можуть бути змінені умови поставки.
Доводи відповідача щодо невідповідності умов поставки товару, що заявлений позивачем до митного оформлення (FCA), умовам, зазначеним у Контракті (СІF), не враховуються судом, оскільки декларантом надані документи (додаткові угоди №1, №2, №3), що свідчать про досягнення сторонами Контракту згоди стосовно даної партії товару.
Оскільки заявка є невід'ємною частиною договору, то на момент митного оформлення позивач не міг надати платіжне доручення, строк оплати яких не наступив.
При цьому, зазначені документи надані до суду та їх копії долучено до матеріалів справи: банківська виписка на підтвердження факту здійснення оплати за транспортування за 22.01.2014 р., а також рахунок-фактура №СФ-0000276 від 15.05.2014 р., акт №ОУ-0000302 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21.05.2014 р.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За таких обставин, надані позивачем документи відповідають положенням пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України щодо достовірності відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, у зв'язку з чим застосування митним органом другорядного методу (2г) визначення митної вартості є безпідставним.
Окрім того, суд вважає, що відповідачем не доведено неможливість визначення митної вартості за ціною контракту (методом 1) та необхідність визначення митної вартості товару саме за методом 2ґ (резервний).
Проте, відповідачем не надано суду відповідної інформації, що унеможливило ідентифікувати товар за вказаною МД із зазначеної системи, ціну, на яку покладається митним органом в основу визначення митної вартості задекларованої позивачем продукції, а також встановити походження товару, технічні характеристиками та якість, у зв'язку з чим таке порівняння ціни є безпідставним.
Таким чином, рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови не відповідають вимогам п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, встановлений законодавством, та без урахування обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 86, 94, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд полімер ЛТД» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною та скасування картки відмови задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №110100000/2014/200080/1 від 21.05.2014 р., прийняте Дніпропетровською митницею Міндоходів.
Стягнути з Дніпропетровської митниці ДФС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд полімер ЛТД» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 73,08 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 16 січня 2016 року.

Суддя О.В. Царікова