Справа № 192/5/17
Суддя: Стрельников О. О.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 192/5/17
Провадження № 2-а/192/8/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

"02" лютого 2017 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Стрельникова О.О.

за участю секретаря судового засідання Папян Д.Р.,

розглянувши в смт Солоне у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління пенсійного Фонду України в Солонянському районі Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій субєктна владних повноважень та зобовязання вчинити певні дії,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Солонянському районі Дніпропетровської області щодо припинення виплати з 01 червня 2015 року йому пенсії по інвалідності, а також просить суд зобовязати відповідача поновити йому виплату пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з 01 червня 2015 року.

На обґрунтування позову посилається на те, що він працює на посаді начальника управління соціального захисту населення Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з лютого 2014 року отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи від загального захворювання.

З 01 квітня 2015 року виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено з посиланням на вимогу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, яким були внесені відповідні зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином позивач вважає, що його позбавили соціальної гарантії у вигляді пенсійного забезпечення, порушені ст.ст. 22, 58 Конституції України, якими йому гарантовані конституційні права і свободи, гарантуються і не можуть бути скасовані.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки на час призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», пенсія державному службовцю виплачувалась незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію, тому норма закон, що набрала чинності з 01 квітня 2015 року не повинна бути застосована до його пенсійної виплати.

Крім того, зазначив, що відповідно до п. 5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року у разі неприйняття до 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, що регулюють процес перебування на державній службі.

Вказаний п. 5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року не прийнятий, у звязку з чим втратили норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються. В теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Таким чином, перешкоди для виплати йому вказаної пенсії відсутні і вважає, що оскільки йому призначили пенсію по інвалідності до змін в законодавстві, то дії відповідача є неправомірними, порушують його конституційні права.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в адміністративному позові та його додаткових письмових пояснень, оголошених в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмові заперечення, згідно яких вважають, що оскільки ОСОБА_1 працює по теперішній час начальником управління соціального захисту населення Солонянської районної державної адміністрації і його посада відповідно до Закону України «Про державну службу» відноситься до державної служби, тому з врахуванням положень ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» викладеного в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» виплату пенсії по інвалідності позивачу було припинено з 01 квітня 2015 року згідно норм чинного законодавства (а.с. 20-21).

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши пенсійну справу позивача вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушено її права, свободи та інтереси.

Положення ст. 6 КАС України є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Ухвалою суду від 02 лютого 2017 року, судом було залишено без розгляду позовні вимоги позивача в частині визнання неправомірними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01 червня 2015 року по 29 червня 2016 року з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду встановленого ст. 99 КАС України (а.с. 75).

Що стосується вимог позивача за період з 30 червня 2016 року по день звернення до суду, то зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що з 14 лютого 2014 року позивачу за рішенням відповідача було призначено пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що не заперечується відповідачем (а.с. 47).

Позивач з 02 листопада 1998 року по теперішній час працює на посаді начальника управління соціального захисту населення Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та відповідно до Закону України «Про державну службу» посада відноситься до державної служби (а.с. 58-64).

Відповідачем з 01 квітня 2015 року було припинено виплату пенсії по інвалідності позивачу, що була йому призначена 14 лютого 2014 року згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що не заперечується відповідачем.

10 жовтня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії з 01 червня 2015 року, яку отримував як інвалід третьої групи загального захворювання. Згідно листа Управління пенсійного фонду України в Солонянському районі Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року №3687/03/11 позивач отримав відповідь про відмову у поновленні виплати такої пенсії (а.с. 12).

Згідно ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року, тимчасово у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів першої та другої групи, інвалідів війти третьої групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війти, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» пенсії, призначені відповідно до цього Закону не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року у частині першій статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», абзаци другий і третій викладено в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються"; в абзаці четвертому слова "призначена особі відповідно до цієї статті" виключити; в абзаці шостому: цифри "2016" замінити цифрами "2017"; доповнити словами "крім випадків, передбачених законом".

За таких підстав, враховуючи зазначені норми суд вважає, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з 29 червня 2016 року є правомірними, оскільки, як достовірно встановлено в судовому засіданні, позивач, який з 02 листопада 1998 року і по теперішній час працює на державній службі і на даний час має категорію «Б» (а.с. 58), у звязку з чим на нього розповсюджуються обмеження встановлені ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року і єдина умова поновлення виплати пенсії передбачена абз. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а саме звільнення з роботи.

Суд не приймає доводів позивача в частині того, що на час призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» пенсія державному службовцю виплачувалась незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію, тому норма закону, що набрала чинності з 01 квітня 2015 року не повинна бути застосована до його пенсійної виплати, оскільки згідно преамбули Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» - цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Таким чином у випадку внесення змін до вищезазначеного Закону щодо порядку виплати пенсії, дані зміни розповсюджуються на всіх осіб, які отримують пенсію відповідно до нього і застосовуються з дня набрання змін до Закону законної сили.

Також не обґрунтовані доводи позивача в частині порушення відповідачем вимог ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та не прийняття окремого рішення відповідачем щодо припинення виплати йому пенсії.

Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи позивача, в ній відсутнє будь-яке рішення відповідача щодо припинення виплату пенсії позивачу.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено підстави припинення та поновлення виплати пенсії. При цьому згідно ч. 1 зазначеної норми, виплата пенсії у випадках передбачених зазначеною статтею, припиняється за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, позивачу припинено виплату пенсії не за рішенням відповідача, а у звязку з внесенням змін до ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тобто на підставі рішення законодавчого органу.

Таким чином, на думку суду, у випадку імперативного припису Закону України, що регулює порядок призначення та виплату пенсій, в даному випадку Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», щодо припинення виплати пенсії, окремого рішення відповідача не потребується.

Інші доводи позивача суд також не приймає, оскілки вони не впливають на вирішення позовних вимог заявлених позивачем ,у звязку з необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного та ст. 47 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про державну службу», керуючись ст.ст. 2, 160, 163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління пенсійного Фонду України в Солонянському районі Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій субєктна владних повноважень та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, з моменту отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги повинна бути одночасно направлена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складений 03 лютого 2017 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.