Справа № 823/12/13-а
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2013-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Черкаси

21 січня 2013 року Справа № 823/12/13-а

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гаращенка В.В.,

при секретарі Шалько І.П.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 особисто;

представника відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області з адміністративним позовною до управління МВС України в Черкаській області, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ УМВС України в Черкаській області №122 від 28.01.2012 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ, поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого слідчого відділення Звенигородського районного відділу УМВС України в Черкаській області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також стягнути з відповідача 10000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою від 24.12.2012 року Звенигородський районний суд Черкаської області вказаний адміністративний позов передав за підсудністю до Черкаського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 08.01.2013 року адміністративний позов ОСОБА_1 прийнято до провадження Черкаським окружним адміністративним судом.

Доповненням до адміністративного позову від 15.01.2013 року ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги та крім вищевикладеного просив суд також визнати незаконним та скасувати наказ УМВС України в Черкаській області №20 о/с дск від 31.01.2012 року, в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Позивач не погоджується із оскаржуваними наказами про його звільнення у звязку з тим, що в судовому порядку його вини не доведено, вироку суду в інкримінованому позивачу злочину не існує, висновки службового розслідування не відповідають фактичним даним, наказів про звільнення позивач не отримував, про наказ №20 о/с ДСК від 31.01.2012 року дізнався вже після звернення до суду, через що вважає вказані накази незаконними та такими, що підлягають скасуванню та поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу і в звязку з погіршенням здоровя та отриманням морального стресу оцінює спричинену шкоду у 10000 грн.

В судовому засіданні позивач, з урахуванням доповнення, позов з підстав, викладених в позовній заяві, підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила в повному обсязі з тих підстав, що за результатами службового розслідування по факту порушення прокуратурою Черкаської області кримінальної справи відносно начальника слідчого відділення Звенигородського РВ УМВС в Черкаській області та старшого слідчого вказаного відділення, старшого лейтенанта ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України встановлено факти грубого порушення службової дисципліни не сумісних з подальшим проходженням служби в органах внутрішніх справ. В результаті чого прийняті рішення про звільнення, зокрема, позивача з займаної посади та органів внутрішніх справ, при цьому оскаржені накази прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства, порушень прав позивач при їх прийнятті не допущено, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ з 22.06.2008 року, що підтверджується копією послужного списку. На посаді слідчого слідчого відділення Звенигородського РВ УМВС перебував з 14.12.2010 року. З 04.10.2011 року старший слідчий слідчого відділення Звенигородського РВ УМВС.

31.01.2012 року звільнений з органів внутрішніх справ в запас ЗС України за п. 64 «Є»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС особи середнього, старшого і вищого начальницького складу.

Як вбачається з матеріалів справи 24.01.2012 року до управління УМВС України в Черкаській області надійшла інформація про те, що прокуратурою Черкаської області за матеріалами управління СБУ в Черкаській області порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, відносно начальника слідчого відділення Звенигородського РВ УМВС майора міліції ОСОБА_3 та старшого слідчого вказаного райвідділу старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України»від 22.02.2006 року, №3460-IV з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем призначено проведення службового розслідування, за результатами якого складений висновок службового розслідування, затверджений т.в.о. начальника УМВС України в Черкаській області ОСОБА_4

В ході проведеного розслідування встановлено, що приводом до порушення кримінальної справи прокуратурою Черкаської області відносно позивача стала заява громадянки ОСОБА_5 про вимагання та одержання від неї хабара старшим слідчим Звенигородського РВ УМВС України у Черкаській області ОСОБА_1

З наявних матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1, працюючи на посаді старшого слідчого СВ Звенигородського РВ УМВС України у Черкаській області, маючи спеціальне звання старший лейтенант міліції та начальник СВ Звенигородського РВ УМВС України у Черкаській області майор міліції ОСОБА_6, в силу займаних посад, як представники влади, будучи наділеними спеціальними владними повноваженнями при провадженні досудового слідства, являючись службовими особами, які займають відповідальне становище, всупереч інтересам служби, виходячи за межі наданих їм повноважень, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, з метою одержання хабара, з використанням своїх владних повноважень і службового становища, у період часу з 06 по 24 січня 2012 року, вимагали від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 8000 грн. за вирішення питання про непритягнення до кримінальної відповідальності її сина ОСОБА_7 по кримінальній справі №, порушеній за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яка перебувала у провадженні старшого слідчого Тюпи В.В.

24 січня 2012 року близько 13 год., ОСОБА_6, перебуваючи поблизу станції технічного обслуговування автомобілів, розташованої по проспекту Шевченка, 43 в м. Звенигородка Черкаської області, одержав від третьої особи - ОСОБА_8 в якості хабара грошові кошти з сумі 8000 грн. за вирішення вищевказаного питання. Отже, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з метою отримання нетрудових доходів та особистого збагачення, спекулюючи своєю належністю до органів внутрішніх справ, користуючись правовою необізнаністю підозрюваних, вступили у неділові стосунки з громадянами.

Таким чином, за висновком службового розслідування ОСОБА_1 скоїв проступок, який дискредитує звання працівника міліції та є несумісним з перебуванням на службі в ОВС.

Судом встановлено, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.01.2012 року підозрюваному ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, при цьому зі змісту вказаної постанови вбачається, що позивач визнав факт причетності його до інкримінованого йому злочину та просив застосувати стосовно нього міру запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд.

Також в матеріалах справи містяться пояснення позивача від 25.01.2012 року згідно з якими останньому було доведено, що його опитують у звязку із проведенням службового розслідування, але він відмовився давати пояснення згідно ст. 63 Конституції України.

28.01.2012 року за підписом т.в.о. начальника УМВС України в Черкаській області виданий наказ за №122, яким, зокрема, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

В ході розгляду справи встановлено, що з наказом №122 від 28.01.2012 року позивач ознайомився 02.02.2012 року, проте як встановлено, що з вищевказаним наказом позивача ознайомив слідчий відділу прокуратури, а не уповноважена особа роботодавця позивача, крім того перебування під вартою унеможливлювало звернення до суду в межах визначених строків, а тому суд вважає причини пропуску строку звернення до суду щодо оскарження наказу №122 від 28.01.2012 року поважними, через що суд не приймає твердження представника відповідача про порушення позивачем вимог ст. 99 КАС України в частині оскарження позивачем наказу №122 від 28.01.2012 року.

31.01.2012 року наказ УМВС України в Черкаській області від 28.01.2012 року №122 відносно позивача виконаний шляхом видання наказу УМВС України в Черкаській області №20 о/с дск, витяг з якого позивачем отриманий під час судового розгляду справи, про що не заперечувалось і представником відповідача, проте надано пояснення, що листом від 06.02.2012 року №14/7-318 позивача проінформовано про необхідність отримання документів (трудової книжки) в звязку з звільненням.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України»від 22.02.2006 року №3460-IV (далі Дисциплінарний статут) за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Дисциплінарного статуту у разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Згідно ч. 1 ст. 18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Частиною 5 ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Відповідно до п. 64 «Є»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

За загальним правилом дисципліна це певний обов'язковий порядок поведінки громадян та членів трудового колективу чи діяльності організації, яка відповідає нормам права й моралі суспільства або вимогам певної організації.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію»закріплено положення, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом.

Згідно з Правилами поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України працівник під час виконання службових обов'язків, оперативно-службових завдань повинен безперечно і неухильно поважати та захищати права та свободи людини і громадянина.

Наданою Присягою працівника органів внутрішніх справ ОСОБА_1 клявся суворо дотримуватися Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним і дисциплінованим працівником, з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту закріплено перелік видів дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, зокрема дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ. Відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

За приписами ст. 10 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Як встановлено в ході розгляду справи, накладення на позивача стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ здійснено за грубе порушення трудової дисципліни, яке виразилось у неділових стосунках з цивільними особами з метою особистого збагачення, тобто скоєння проступку, який дискредитує звання працівника міліції та є несумісним з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ.

Згідно ч. 1. ст. 10 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 11 КАС України).

В ході судового розгляду справи позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про спростування висновків службового розслідування відносно нього, а також які б свідчили про незаконність наказів про звільнення позивача.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).

За таких обставин, суд дійшов висновку про правомірність прийнятих УМВС України в Черкаській області наказів №122 від 28.01.2012 року та №20 о/с дск від 31.01.2012 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 старшого слідчого слідчого відділення Звенигородського РВ УМВС.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 17, 86, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а в разі проголошення судом вступної та резолютивної частини постанови апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23 січня 2013 року.

Суддя В.В. Гаращенко