Справа № 426/16520/16-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Осіпенко Л.М.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року справа №426/16520/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В.,Чебанова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 15 грудня 2016 р. у справі № 426/16520/16-а (головуючий І інстанції Осіпенко Л.М.) за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити дії,-

зВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі-позивач) звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 02 листопада 2016 року він звернувся до Сватівського районного суду Луганської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років у порядку ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону від 05.11.1991 №1789-XII).

В обґрунтування підстав для призначення пенсії за вислугою років, ним до заяви додані документи, які підтверджують його стаж роботи (на час звернення вислуга -21 рік, 2 місяці, 21 день) в органах прокуратури України.

Рішенням засідання комісії з призначення пенсій при управлінні Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області № 10 від 08.11.2016 року йому відмовлено у призначенні пенсії, оскільки його стажу роботи на час звернення до Управління Пенсійного фонду не достатньо для призначення пенсії за вислугу років та скасовано норму щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VIII від 14.10.2014 року. Крім того відповідно до п. 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213- VIII встановлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії /щомісячне довічне грошове утримання/ призначаються відповідно, зокрема до Закону України «Про прокуратуру». На теперішній час норма Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № № 213- VIII в частині призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» є дійсною та не визнана неконституційною, тому підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIII від 14.10.2014 року немає через відсутність необхідного стажу роботи та скасування з 01.06.2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

На підставі викладеного просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області № 10 від 08.11.2016 року про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років та зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію половину строку навчання в Луганському інституті внутрішніх справ з 01.09.1995 року по 15.01.1998 року та призначення пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону від 05.11.1991 р. №1789-XII) з 02.11.2016 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи.

Постановою Сватівського районного суду Луганської області від 15 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області за вих. № 5717/03-20 від 08.11.2016 року (протокол засідання комісії з призначення пенсій № 10 від 08.11.2016 року) про відмову у призначенні ОСОБА_3 пенсії за вислугу років.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_3, що дає право на пенсію половину строку навчання в Луганському інституті внутрішніх справ з 01.09.1995 року по 15.01.1998 року та призначити ОСОБА_3 пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону від 05.11.1991 р. №1789-XII) з 02.11.2016 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп..

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" яким з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, відповідно до Закону України "Про прокуратуру". Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції, при прийнятті рішення не врахував, що із заявою про призначення пенсії відповідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року ОСОБА_3 не звертався. Крім того, відповідно до наданих документів загальний стаж роботи ОСОБА_3 складав 20 років. Зазначеного стажу є недостатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» N 1697-УІІ від 14.10.2014 року.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційної скарги відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, колегія суддів встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 11.02.1998 року по теперішній час працює в органах прокуратури, що підтверджується копією трудової книжки БТ-II №5517025. Таким чином, стаж роботи позивача в органах прокуратури на момент звернення до УПФУ в Сватівському районі Луганської області, тобто по 02.11.2016 року складає 18 років, 8 місяців, 22 дні (з 11.02.1998 року по 01.11.2016 року) (а.с. 15-16).

Окрім вказаного, позивач з 01.09.1995 року по 31.05.2000 року навчався у вищому юридичному навчальному закладі - в Луганському інституті внутрішніх справ МВС України, що підтверджено копією довідки Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка від 04.10.2016 року № 836 та копією диплома МВ №13500322 (а.с. 17-18). Половина строку навчання у вказаному вищому навчальному закладі, у відповідності до ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. 1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ), зараховується до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років.

Протоколом № 10 засідання комісії з призначення пенсій при управлінні Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області від 08.11.2016 року позивачу, який звернувся 02.11.2016 року, було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та повідомлено, що його стажу роботи на час звернення до Управління Пенсійного фонду 18 років, 8 місяців, 22 дні (з 11.02.1998 року по 01.11.2016 року) не достатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIII від 14.10.2014 року. Крім того відповідно до п. 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213- VIII встановлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії /щомісячне довічне грошове утримання/ призначаються відповідно, зокрема до Закону України «Про прокуратуру». На теперішні час норма Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № № 213- VIII в частині призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» є дійсною та не визнана неконституційною. Таким чином, підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIII від 14.10.2014 року ОСОБА_3 немає через відсутність необхідного стажу роботи та скасування з 01.06.2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 13-14).

Колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів вважає, що посилання місцевого суду на аналогічність цієї справи зі справою № 21-348а13,№ 21-445а13 розглянутих Верховним Судом України (постанова від 10 грудня 2013 року) не є обґрунтованими.

На час виникнення цього спору (в тому числі звернення позивача із заявою про призначення пенсії) норми Закону № 1789-ХІІ, які регулювали призначення пенсії, втратили чинність. Більш того, Законом України від 28.12.2014 № 76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VІІІ) положення частини вісімнадцятої Закону № 1789-ХІІ викладено у такій редакції:

"Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Тобто, законодавство щодо перерахунку пенсії працівника прокуратури, яким керувався Верховний Суд України при ухваленні постанови від 10 грудня 2013 року в справі № 21-420а13, на час розгляду нинішньої справи було змінено, в той час як підставою для задоволення позову в означеній постанові Верховного Суду України було саме те, що норми стосовно перерахунку пенсії змін не зазнали.

Таким чином, до правовідносин, які виникли в цій справі, неможливо застосувати правовий висновок, викладений в перелічених постановах Верховного Суду України.

Позивач вважає, що він набував право на пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991, оскільки він діяв на час прийняття його на роботу в органи прокуратури.

З таким висновком не може погодитись колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону № 1697-VII, набрав чинності з 15 липня 2015 року (далі - Закон № 1697-VII), визнано таким, що втратив чинність Закон № 1789-ХІІ, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які визначали умови та порядок призначення пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність з дня набрання чинності Законом № 1697-VII, а саме, з 15 липня 2015 року.

Діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність. При цьому Закони № 76-VII, № 213-VIIІ та № 1697-VII не визнані неконституційними, тому підлягають застосуванню.

Аналізуючи викладене суд зазначає, що на момент звернення Позивача до УПФУ в Сватівському районі Луганської області з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 на підставі підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 визнано таким, що втратив чинність, тому до спірних правовідносин має застосовуватися ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII.

При цьому Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1697-VII від 14.10.2014 не містять положення стосовно збереження за прокурорами, які були призначені на відповідну прокурорську посаду до набрання чинності цим Законом, права на отримання пенсії за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло до дня набрання чинності Законом № 1697-VII від 14.10.2014.

Згідно зі статтею 147 Конституції України єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції та законів України.

На сьогодні положення Закону № 1697-VII від 14.10.2014 щодо визначення права прокурора на отримання пенсії з вислугу років не визнані неконституційними, також відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України.

У пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказано, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт).

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

Аналогічний підхід до зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги було застосовано Верховним Судом України у постанові від 01 листопада 2016 року по справі № 21-1425а16.

Отже, висновок позивача про те, що порядок його пенсійного забезпечення визначається у відповідності до ст. 50-1Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. є необґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року, вислуги років не менше ніж 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

З огляду на викладене, для набуття права на пенсійне забезпечення за вислугу років станом на 02.09.2016р., тобто на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, стаж позивача мав становити 22 роки 6 місяців, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. визначено робота на яких посадах зараховується до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею.

Доводи позивача щодо зарахування до стажу позивача навчання в Луганському інституті внутрішніх справ колегія суддів не приймає до уваги, оскільки приходить до висновку про відсутність законодавчої норми для призначення спеціальної пенсії.

Посилання позивача на приписи ст.58 Конституції України не беруться до уваги, оскільки нові норми законодавства не поширюють свою дію на час до того, як вони набрали чинності. Право ж на перерахунок пенсії слід визначати за такими правилами перерахунку, які закріплені в законодавстві та чинні на час виникнення права на перерахунок.

Також посилання позивача на приписи ст. 22 Конституції України не заслуговують на увагу з огляду на практику Європейського Суду з прав людини. Так, відповідно до приписів частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права.

В самій Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України (Стаття 9).

Кодексом адміністративного судочинства України також встановлено пріоритет міжнародного договору над національним законодавством: якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору (частина шоста статті 9).

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, зокрема, в справі Кечко проти України, рішення від 8 листопада 2005 року Заява N 63134/00, § 23 Суд зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство.

У справі Ейрі проти Ірландії,рішення від 09.10.1979 № 1, Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено Європейським судом з прав людини у справі „Кйартан Асмундсон проти Ісландії" рішення від 12.10.2004, скарга N 60669/00.

При таких обставинах, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням положень Законів № 76-VII, № 213-VIIІ, № 1697-VII та судової практики Верховного суду України.

Пунктом 4 частини 1 статті 202 КАС України встановлено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного її вирішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 184, 185, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 15 грудня 2016 р. у справі № 426/16520/16-а - задовольнити.

Постанову Сватівського районного суду Луганської області від 15 грудня 2016 р. у справі № 426/16520/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про призначення пенсії за вислугу років у порядку ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону від 05.11.1991 №1789-XII) - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Суддя-доповідач О.О.Шишов

Судді: І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов