Справа № 159/4550/16-а,2-а/159/171/16
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2017р. Справа № 876/229/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Носа С.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (позивача у справі): не з'явився

відповідача у справі: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06.12.2016р. по справі № 159/4550/16-а, 2-а/159/171/16

за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Інспектора Роти № 3 батальйону УПП у м.Луцьку ДПП лейтенанта поліції Присяжнюка Богдана Олександровича

про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

01.12.2016р. позивач: ОСОБА_1 звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до відповідача: інспектора роти №3 батальйону УПП у м.Луцьку ДПП лейтенанта поліції Присяжнюка Богдана Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню. зазначає, що відповідач, розглянувши справу на місці зупинки т/з без дотримання вимог ч. 2 ст. 33, ст. ст. 245, 278, 279 КУпАП, не дав йому можливості скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

За результатами розгляду справи Ковельський міськрайонний суд Волинської області у задоволенні позовних вимог відмовив, оскільки прийшов до висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідачем без порушення вимог закону.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, апелянт (позивач у справі): ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що під час руху був пристебнутий. Апелянт вказує, що спочатку справа про адміністративне правопорушення відповідачем повинна була бути розглянутою за місцем вчинення правопорушення, а вже після, відповідач був повноважний складати постанову на місці вчинення правопорушення. Апелянт стверджує, що обставини справи, які впливають на об'єктивність та правильність застосування стягнення належним чином встановлені не були, всебічно і повно судом не досліджувалися. Апелянт просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задоволити, а провадження по адміністративній справі - закрити.

У судове засідання Львівського апеляційного адміністративного суду 30.01.2017р. представники апелянта (позивача у справі) та відповідача не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату і місце проведення судового засідання, суд вбачає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Фіксування судового засідання технічними засобами, керуючись вимогами ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини та відповідні їм правовідносини, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегією суддів встановлено наступне:

О 13 год. 45 хв. 18.11.2016р. по вул. Грушевського у м. Ковелі Волинської області відповідач виявив, що позивач як водій автомобіля марки "БМВ 5231", н.з. НОМЕР_1, обладнаного засобами пасивної безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки. На місці зупинення, що є місцем вчинення адмінправопорушення - по вул. Грушевського у м.Ковелі Волинської області 18.11.2016р. відповідачем було винесено оскаржувану постанову у справі про адмінправопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 Кодексу про адміністративні правопорушення України серії АР № 030763. У оскаржуваній постанові відповідач зазначив, що о 13 год. 45 хв. 18.11.16р. по вул. Грушевського, 2 у м. Ковелі Волинської області, позивач як водій керував автомобілем марки "БМВ 5231", н. з. НОМЕР_1, обладнаним засобами пасивної безпеки, був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 в ПДР України, вчинивши тим самим адмінправопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.5 ст.121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами -тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із положеннями п. 2.3 в, 1.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (ремені безпеки), користуватися ними; дозволяється не застібатись особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям - інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі; учасники дорожнього руху зобов'язані неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106 1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116 2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121 1, 121 2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132 1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133 1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164 4, статтею 175 1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181 1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189 2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Колегія суддів апеляційного суду частково бере до уваги доводи апеляційної скарги та звертає увагу на наступне:

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із вимогамист.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із вимогами ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, саме відповідач як повноважена особа на розгляд справи про адміністративне правопорушення та складання постанови про накладення адміністративного стягнення зобов'язаний був обгрунтувати правомірність складення оскаржуваної постанови.

Будь-які докази, які б підтверджували наявність адміністративного правопорушення з боку позивача, відповідачем надані не були, як вбачається з матеріалів справи під час здійснення розгляду справи про адміністративне правопорушення та складання оскаржуваної постанови не досліджувались, до уваги взяті не були. Відсутні будь-які докази такі як пояснення свідків, будь-які речові докази, показання технічних приладів чи засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які б вказували на вчинення позивачем правопорушення.

Як наслідок, висновки суду про те, що обов'язок доказування саме відсутності вчинення адміністративного правопорушення лежить на позивачеві не відповідає вимогам чинного законодавства.

У зв'язку з винесенням оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення за відсутності будь-яких доказів, а також недоведеності в суді відповідачем правомірності її складення, така є протиправною та підлягає до скасування, а позовні вимоги підлягають до задоволення.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. В частині прохання апелянта провадження по адміністративній справі - закрити, в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, таке не може бути задоволене, оскільки в даному випадку в провадженні апеляційного суду розглядається справа щодо оскарження правомірності винесення рішення суб'єкта владних повноважень, а не провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Приписами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись вимогами ст.9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції. У зв'язку з винесенням оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення за відсутності будь-яких доказів, а також недоведеності в суді відповідачем правомірності її складення, така є протиправною та підлягає до скасування, а позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до приписів ст.202 КАС України, Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06.12.2016р. по справі № 159/4550/16-а, 2-а/159/171/16 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Роти № 3 батальйону УПП у м.Луцьку ДПП лейтенанта поліції Присяжнюка Богдана Олександровича про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задоволити частково.

2. Постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06.12.2016р. по справі № 159/4550/16-а, 2-а/159/171/16 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

3. Скасувати постанову інспектора патрульної поліції роти № 3 батальйону УПП у м.Луцьку ДПП старшого лейтенанта поліції Присяжнюка Богдана Олександровича АР № 030763 від 18.11.2016 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП.

4. У задоволенні решти вимог апеляційної скарги відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя С.П. Нос

Повний текст ухвали виготовлено 02.02.2017