Справа № 433/1952/15-а
Суддя: Ляшенко М. А.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 433/1952/15-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015 Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючий суддя по справі Ляшенко М.А.

при секретарі Книшові О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України - в Жовтневому районі м. Луганська Луганської області, що переміщено до Управління Пенсійнолго фонду України в Старобільскому районі Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певні дій,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулася ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України - в Жовтневому районі м. Луганська Луганської області, що переміщено до Управління Пенсійного фонду України в Старобільскому районі Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певні дій.

З змісту заявленого позову вбачається, що позивач просить суд визнати протиправними дії УПФУ в Жовтневому районі м. Луганська Луганської області, яке нараховувало та сплачувало пенсію за втратою годувальника на неповнолітнього сина ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку зі смертю батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2

З 01.07.2014 року сплату пенсії за втратою годувальника на сина було припинено.

З відмовою про сплату пенсії позивач не згодна посилаючись на ст.. 46 Конституції України, посилається на ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» має право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг, а також посилається на вимоги ст..ст.21,24 Конституції України.

Позивачка просить визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду в Жовтневому районі м. Луганськ Луганської області щодо невиплати пенсії за втратою годувальника на неповнолітнього сина ОСОБА_3 противоправною.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська Луганської області сплатити позивачці за втратою годувальника на неповнолітнього сина ОСОБА_3 у зв'язку зі смертю батька.

В судове засідання позивачка не з'явилася, але надала до суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без її. На задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача був повідомлений про час розгляду справи, але до суду не з'явився.

Вирішуючи даний спір по суті, судом враховується наступне.

Кабінетом Міністрів України 07.11.2014 року було прийнято постанову №593 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області.

Постановою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської областей.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до ст..8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони,якими скасовують конституційне право і свободи людини та громадянина. Суд при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Відповідно до ст..8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст.46 Конституції України).

Згідно преамбули Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»№1058-VI від 09.07.2003р. встановлено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.. Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених законом (ч.1. ст. 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (1058-IV від 09.07.2003 року)).

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

На час прийняття постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №595 воєнний або надзвичайний стан в державі відсутній.

За приписами ст. 46 Конституції України, не можуть бути обмежені права і свободи передбаченістаттями24, 25, 27, 28, 2, 40, 47,51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63

цієї Конституції.

Право приймати закони, вносити до них зміни у разі, коли воно не здійснюється безпосередньо народом (статті 5, 38, 69, 72 Конституції України), належить виключно Верховній Раді України (пункт 3 частини першої статті 85 Конституції України) і не може передаватись іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

Постанова Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 не є законом, а тому не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Право на обмеження прав громадян, в тому числі конституційних, вказаною нормою закону Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.

Кабінет Міністрів України може зменшити розмір відповідних соціальних виплат, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

В 2014, 2015 році Державним бюджетом України передбачено асигнування на відповідні соціальні виплати в межах всієї території України, в тому числі Донецької і Луганської областей

Таким чином, як вбачається з вищевикладеного позовна заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст..21,22,24,46 Конституції України, ст.8 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,256,9,11 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська Луганської області щодо невиплати пенсії за втратою годувальника на неповнолітнього сина ОСОБА_3 противоправною.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська Луганської області сплатити ОСОБА_2 пенсію за втратою годувальника на неповнолітнього сина ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку зі смертю батька ОСОБА_4 за період з 01 липня 2014 року.

У порядку ст.256 КАС України допустити постанову до негайного виконання.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору у відповідності до п. 61 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області на протязі 10 днів з дня його оголошення через Троїцький районний суд Луганської області.

Суддя М. А. Ляшенко