Справа № 439/69/17
Суддя: Петейчук Б. М.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 439/69/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року Бродівський районний суд Львівської області

суддя Бродівського районного суду Львівської області Петейчук Б.М., розглянувши в скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій,-

в с т а н о в и в:

23.01.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Бродівської райдержадміністрації Львівської області як суб'єкта владних повноважень, у якому просить визнати бездіяльність відповідача щодо перерахунку щорічної разової допомоги як учаснику бойових дій до 5 травня у розмірі, встановленому ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік протиправною; зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Бродівської райдержадміністрації Львівської області здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити йому 4730 грн. щорічної разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що являється учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 12 березня 2015 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій. В 2016 році позивачу була виплачена щорічна разова грошова допомога як учаснику бойових дій у розмірі 920 грн. Дане підтверджується також письмовою відповіддю відповідача № 04-59 від 12.01.2017 р. на його заяву. Однак, на думку позивача, така допомога була виплачена в меншому розмірі, ніж передбачено ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Звернувшись до управління праці та соціального захисту населення Бродівської райдержадміністрації Львівської області із заявою з приводу недоотримання щорічної допомоги 23.12.2016 року позивач отримав відповідь про те, що щорічна разова допомога до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік була призначена вірно і виплату було здійснено в повному обсязі, посилаючись на ст.19 Конституції України, відсутність бюджетних асигнувань, положення Постанови КМУ від 02.03.2016 р. №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», які встановлюють розміри щорічної разової допомоги учасникам бойових дій та інвалідам війни.

Позивач вважає дії управління праці та соціального захисту населення Бродівської райдержадміністрації Львівської області такими, що порушують чинне законодавство України та є неправомірними. Наголошує, що керуючись принципом верховенства права при призначенні розміру щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2016 році необхідно було застосовувати положення ст.12 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України від 25.12.1998 р. №367-ХІУ, а не Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №141 та положення п.26 розділу УІ «Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України». Останні є такими, що звужують обсяг, передбачених Конституцією та Законами України, права на соціальний захист інвалідів війни. Вважає, що оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.05.2016 р. становить 1130 грн., то повинен був отримати у 2016 році 5650 грн. разової грошової допомоги, при цьому отримав лише 920 грн., тому недоплата за 2016 р. становить 4730 грн.

На адресу суду 31.01.2017 р. надійшло заперечення відповідача, в якому вказано, що нарахування та виплата позивачу допомоги була проведена у розмірі, передбаченому ч.5 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Оскільки Постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 року "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", яка відповідно до ст.117 Конституції України є обов'язковою до виконання, розмір зазначеної одноразової допомоги встановлений 920 гривень, тому позивачу було виплачено одноразову допомогу у цьому розмірі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши докази у їхній сукупності, суд приходить до висновку, що є достатньо підстав винести рішення у порядку скороченого провадження про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 12 березня 2015 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій (а.с.3).

Як вбачається з із листа управління праці та соціального захисту населення Бродівської райдержадміністрації Львівської області № 04-59 від 12.01.2017 року позивачу у 2016 році виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 920,00 грн. та відмовлено у виплаті цієї допомоги у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком (а.с.5).

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Відповідно до ч.2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ( у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ пунктом 63 якого розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26 згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" розмір зазначеної одноразової допомоги встановлений - 920 гривень (пп.2 п.1 Постанови).

Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним судом України не конституційними.

Отже, на момент отримання позивачем одноразової допомоги до 5 травня у 2016 відповідач не порушив ні норми Закону, ні норми підзаконного акту - Постанови Кабінету Міністрів України.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, розміри соціальних виплат залежать від фінансово-економічних можливостей держави. Згідно висновку Конституційного Суду України, зробленого у своєму рішенні від 25.01.2012 № 3рп/2012, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Закріплений у статті 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Згідно з правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в ухвалі "Великода проти України" від 03 червня 2014 року, законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти, суд не вбачає неправомірних дій з боку відповідача, який діяв відповідно до норм чинного законодавства, а тому погоджується з доводами відповідача, щодо того, що нарахування та виплата позивачу допомоги була проведена у розмірі, передбаченому Постановою Кабінету міністрів України від 02.03.2016 року №141, що жодним чином не суперечить законодавству.

Враховуючи положення ст. 94 КАС України, якою визначено, що у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України, то суд вважає, що судові витрати слід компенсувати за рахунок державного бюджету.

На підставі ст.19 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141, керуючись ст. ст. 9, 11, 17, 71, 94, 183-2 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Бродівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, - відмовити.

Судові витрати в розмірі 640.00 грн. компенсувати за рахунок державного бюджету.

Копію постанови направити сторонам.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Б. М. Петейчук