Справа № 2а-553/10/1770
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року м. Київ К/9991/34417/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бившевої Л.І. (головуючого), Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2012 року

у справі № 2а-553/10/1770

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2010 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4, позивач) звернувся до суду з позовом до Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області (далі - МДПІ, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення МДПІ форми "Р" від 11 січня 2010 року № /2, яким підприємцю визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за основним платежем на 27961,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 8388,30 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 червня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2012 року постанову суду першої інстанції скасовано, позов ФОП ОСОБА_4 задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення МДПІ форми "Р" від 11 січня 2010 року № /2.

У касаційній скарзі Сарненська міжрайонна державна податкова інспекціяї Рівненської області Державної податкової служби, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову цього суду та прийняти нову постанову про відмову у позові.

Позивач не реалізував процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податкове повідомлення-рішення, з приводу правомірності якого виник спір, прийнято на підставі акту від 10 вересня 2010 року № 529/1750/НОМЕР_1 про результати документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання ФОП ОСОБА_4 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2007 року по 30 червня 2009 року. У ході перевірки встановлено, що підприємець у період, охоплений перевіркою, був зареєстрований платником ПДВ та здійснював господарську діяльність операції з оптової торгівлі деревиною та розпилювання деревини. Використовуючи таким чином придбаний товар, ПДВ в ціні якого відносилася до складу податкового кредиту на підставі належно оформлених податкових накладних, на думку МДПІ, підприємець безпідставно сформував податковий кредит на суму 39870,20 грн. в ціні придбаного товару, який не використовувався в оподаткованих операціях, внаслідок чого порушив пп. 7.4.3, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР (втратив чинність з 01 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податкового кодексу України; далі - Закон № 168/97-ВР). Такі висновки контролюючого органу мотивовані встановленою розбіжністю залишків ТМЦ (лісоматеріалів) між даними платника податків та даним перевірки станом на 30 червня 2009 року. Так, відповідно до книги обліку доходів та витрат залишки лісоматеріалів станом на 01 квітня 2007 року становили 600,49 м3, за період перевірки позивач придбав 1534,019 м3 лісоматеріалів, реалізував 935,227 м3. Внаслідок здійснених математичних розрахунків залишок лісоматеріалів станом на 30 червня 2009 року повинен становити 1199,28 м3, тоді як згідно даних книги обліку доходів та витрат ФОП ОСОБА_4 залишок лісоматеріалів становив 600,49 м3, тобто розбіжність становила 555,51 м3. Відтак, з урахуванням кількості розміщених відходів згідно даних розрахунків збору за забруднення навколишнього природного середовища за 2007 - 2009 роки (21,53 м3), кількість лісоматеріалів, яка не використовувалась і не може бути використана підприємцем у межах оподаткованих операцій становила 533,8 м3, що в перерахунку у грошових еквівалент із застосуванням середньої ціни складає 198459,00 грн., а ПДВ - 39691,80 грн.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених контролюючим органом під час проведення перевірки обставин, виходив з того, що підприємець ні під час перевірки, ні у ході судового розгляду справи не надав доказів на підтвердження того, що вартість тієї частини сировини (39,6 %), яка за актами переробки позивача обліковується як відходи, була включена до виробничої собівартості експортованої готової продукції, тому відносити сплачену в ціні такої частини сировини суму ПДВ до складу податкового кредиту він не мав права.

Скасовуючи судове рішення першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що лісоматеріали, у зв'язку із придбанням яких сплачені позивачем суми ПДВ відносились до податкового кредиту, були повністю залучені до виробничого процесу із виготовлення продукції (дошки) з метою її подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності. Оцінка ефективності використання придбаної сировини для переробки, як то вихід готової продукції, наявність або відсутність відходів, подальше використання цих відходів, не впливає на податковий облік платника податків. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно додатку № 2 до Наказу Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства від 25 березня 2008 року № 21, яким встановлені норми витрат при їх обробці, позивач не перевищив ці норми (а.с. 184 т. 3).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР установлено, що у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Суд апеляційної інстанції встановив, що лісоматеріали, у зв'язку із придбанням яких сплачені підприємцем суми ПДВ відносились до податкового кредиту, були залучені до виробничого процесу із виготовлення продукції позивача з метою її подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах його господарської діяльності, а норми витрат сировини та матеріалів на виготовлення товарів не перевищували узагальнені норми витрат цієї сировини.

Технологічний процес такого виробництва неможливий без одержання відходів у вигляді тирси, про що ФОП ОСОБА_4 складалися відповідні акти (а.с. 82 - 89 т. 1).

Зазначені відходи власного виробництва позивача не можуть кваліфікуватись як наведений у пп. 7.4.3 цієї статті Закону № 168/97-ВР товар, який був придбаний чи виготовлений платником і частково використовувався ним у неоподатковуваних операціях, що за правилами цієї норми передбачає перерозподіл податкового кредиту.

Тому підстав для зменшення ФОП ОСОБА_4 податкового кредиту, сформованого внаслідок придбання лісоматеріалів, немає.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про неправомірність податкового повідомлення-рішення, яким ФОП ОСОБА_4 визначено суму податкового зобов'язання з ПДВ, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційну скаргу МДПІ слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2012 року у справі № 2а-553/10/1770 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Л.І. Бившева

Судді: І.Я. Олендер

Т.М. Шипуліна