Справа № 826/12270/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
20 січня 2017 року № 826/12270/15
Окружний адміністративний суд м. Києва у складі у складі колегії суддів: головуючого судді Качура І.А., суддів Данилишина В.М., Келеберди В.І. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оброни України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просить суд, з урахуванням змінених позовних вимог:

- зобов`язати Міністра оборони України поновити ОСОБА_1 на посаді, яку він займав до 30.04.2015 року в Департаментів правового забезпечення МОУ, шляхом призначення на рівнозначну посаду в Юридичному департаменті МОУ, або призначити на рівнозначну посаду, або вищу не типову посаду (не відповідає типовій посаді, на яку Позивач був зарахований до Резерву для просування по службі) в апараті Міністерства оборони України.

В обґрунтування позову зазначив:

Після видання організаційної директиви Міністерства оборони України та Генерального Штабу Збройних Сил України від 08.01.2015 року № Д-322/1/2дск (Департамент правового забезпечення МОУ підлягав ліквідації до 30.04.2015 року) чинне законодавство України з питань проходження військової служби вимагає проведення відповідних процедур з метою дотримання прав військовослужбовців, посади яких підлягають скороченню.

Позивач вважає, що не виконання зазначених процедур призвело до порушення вимог чинного законодавства та порушення прав та інтересів позивача з огляду на наступне:

Посадовими особами Міністерства оборони України, на думку позивача, порушені вимоги абзацу 4 п. 3 наказу Міністерства оборони України від 20.01.2015 року №16П «Про виконання організаційних заходів в апараті Міністерства оборони України у 2015 році», відповідно до якого керівником юридичного департаменту Міністерства оборони України необхідно було до 02.02.2015 року подати Міністру оборони України та до Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України, які мають врахувати обов`язкове введення посад для осіб, захищених законодавством від звільнення за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, а також для осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах за державним замовленням, оскільки на час проведення оргзаходів, позивач навчався за державним замовленням в Національному університеті оборони України, був захищений законодавством, як учасник бойових дій, мав трьох утриманців.

Крім того, позивач вказує, що він, як учасник бойових дій, мав переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

Також, у позові зазначено, що внаслідок порушення посадовими особами Відповідача Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України Позивача незаконно зарахували до розпорядження Міністра оборони України терміном на 1 місяць та 3 доби з втратою 40% розміру грошового забезпечення, призначення на посаду на ступінь нижчу, при

Наявності рівнозначних та вищих, вищих не типових посад, яка також підлягала скороченню, оскільки 31.07.2015 року посада заступника начальника Управління правового забезпечення ГШ ЗСУ, на яку його без згоди призначено 03.09.2015 року, була скорочена та, як зазначено у позові, Позивач з 01.08.2015 року по 02.09.2015 року знаходився у розпорядженні Міністра оборони України.

Відповідно до довідки кадрового органу Міністерства оборони України станом на 29.04.2015 року було дві посади рівнозначні та одна на ступінь нижча, також в апараті Міноборони були вакантні інші рівнозначні та вищі посади, що не відповідають типовій посаді, на яку позивач був зарахований до резерву для просування по службі.

Позивач також вказує у позові про те, що відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативно правової бази, на час проведення організаційно штатних заходів він мав переважне право на призначення на рівнозначну посаду та мав освітньо кваліфікаційний рівень «магістр», який відповідав займаній ним посаді до 30.04.2015 року та відповідав рівнозначній.

Крім того, перебуваючи на посаді заступника директора начальника відділу Департаменту правового забезпечення Міністерства оборони України, починаючи з 2013 року, як зазначено у позові, позивач не мав оперативно тактичного рівня підготовки, але займаній посаді відповідав, був зарахований до резерву на просування на вищу посаду директор Департаменту.

У 2014 році Департаментом внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України проводилася перевірка відповідності освітньо кваліфікаційного рівня ОСОБА_1 зайнятій посаді заступника директора Департаменту, результатами перевірки було встановлено, що освітньо кваліфікаційний рівень відповідає займаній посаді.

Також, позивач вказує на те, що наказом Міністра оборони України від 20.05.2015 року № 350 він був призначений (без його згоди) на посаду заступника начальника Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України також не маючи оперативно тактичного рівня підготовки, хоча ця посада також вимагала такої підготовки, такий рівень підготовки, як зазначено у позові, отримав 26 червня 2015 року.

Крім того, позивач наголосив також й на тому, що найменш два військовослужбовця були призначені на посади в новоутворений юридичний департамент Міністерства оборони України на посади з оперативно тактичним рівнем, якого вони не мали, тобто, на думку позивача, керівництвом Міністерства оборони України, застосовується вибірковий підхід до призначення на посади.

Також, позивач вказує на те, що керівництвом Міністерства оборони України були порушені вимоги Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що, на думку позивача, виразилося у неприйнятті до уваги його досвіду служби.

Вважає, що Відповідачем також порушено вимоги щодо призначення його на вищу посаду, що не відповідає типовій посаді, на яку позивач був зарахований до Резерву для просування по службі.

Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.06.2015 року провадження у справі викрито, справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.03.2016 р. адміністративна справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду.

Під час розгляду справи позивач змінені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві з урахуванням змінених позовних вимог.

Представник відповідача змінені позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у письмових запереченнях проти позову.

В судовому засіданні за згодою позивача, представника відповідача, ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, призначення на військові посади регулюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 19.05.2009 № 438/16454 (далі - Інструкція) та іншими нормативно-правовими актами.

У судовому засіданні встановлено, що Позивач - Полковник юстиції ОСОБА_1 до 01.05.2015 року проходив військову службу у Департаменті правового забезпечення Міністерства оборони України на посаді заступника директора департаменту - начальника відділу правового забезпечення воєнної політики.

Відповідно до організаційної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 08.01.2015 № Д-322/1/2дск Департамент правового забезпечення Міністерства оборони України було ліквідовано (термін до 30 квітня 2015 року) та утворено Юридичний департамент Міністерства оборони України. У зв`язку із цим посада, яку займав позивач, була скорочена 30.04.2015.

20 січня 2015 року Міністерством оборони України, з метою своєчасного та якісного виконання організаційних заходів у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України у 2015 році, видано Наказ №16кп «Про виконання організаційних заходів в апараті Міністерства оборони України у 2015 році», який носить організаційно розпорядчий характер та не встановлює норм законодавства.

Вказаним Наказом визначалися посадові особи, на яких покладалося тимчасове виконання обов`язків керівників новостворених структурних підрозділів та їх завдання.

Крім того, абзацом 4 п. 3 Наказу передбачено, що тимчасово виконуючим обов`язки керівників новостворюваних структурних підрозділів апарату Міністерства оборони України, керівникам структурних підрозділів, які виключаються зі штату апарату Міністерства оборони України та керівникам структурних підрозділів Міністерства оборони України, до штатів яких вносяться зміни відповідно до вимог організаційної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 08.01.2015 року № Д-322/1/2дск, начальнику Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України до 02 лютого 2015 року на підставі витягів з організаційної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 08 січня 2015 року № Д-322/1/2дск розробити та подати на затвердження Міністру оборони України схеми організації нових структурних підрозділів (з розкриттям до окремого сектору), пропозиції щодо змін до штату Міністерства оборони України та надати їх до Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України та Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України відповідно. Переліки змін мають врахувати обов`язкове введення посад для осіб, захищених законодавством від звільнення за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, а також для осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах за державним замовленням. Подання проектів переліків змін до Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України здійснюється із зазначенням таких осіб.

У відповідності до п. п. 54, 56 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2009 року № 789 «Про затвердження Порядку прийому на навчання за освітньо-професійною програмою підготовки магістрів за спеціальністю "Державна служба" галузі знань "Державне управління" та працевлаштування випускників» орган державної влади чи орган місцевого самоврядування повинен запропонувати випускникові, який навчався за державним замовленням за денною формою, посаду не нижче тієї, що він займав до вступу на навчання, рівноцінну за оплатою праці та характером діяльності; зобов`язання щодо працевлаштування випускника, який навчався за державним замовленням за денною формою, зберігається у разі скорочення чисельності штату і зміни структури органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. При цьому зміна керівника органу не є підставою для відмови випускникові у працевлаштуванні.

Пунктами 1, 2 Положення про працевлаштування випускників Національної академії державного управління при Президентові України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2013 року № 255 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що випускники Національної академії державного управління при Президентові України (далі - Національна академія), які навчалися за денною формою за державним замовленням за спеціальностями галузі знань державне управління, працевлаштовуються органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими органами, установами, на які поширюється дія Законів України Про державну службу та Про службу в органах місцевого самоврядування, з якими укладено договори-направлення на навчання за денною формою до Національної академії відповідно до Положення про прийом слухачів до Національної академії державного управління при Президентові України (далі - органи, установи); у разі ліквідації чи реорганізації органу, установи, де раніше працювали випускники Національної академії, їх працевлаштовує орган, установа, що є правонаступником, або орган, установа, на які покладено відповідні функції. Зобов`язання щодо працевлаштування випускників Національної академії зберігається також у разі скорочення чисельності штату і зміни структури органу, установи. Зміна керівника органу, установи не є підставою для відмови у працевлаштуванні випускників Національної академії.

У відповідності до п. 13 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що одним із завдань посадових осіб, зазначених у Наказі Міністерства оборони України №16кп від 20.01.2015 року було дотримання вимог законодавства України саме щодо захисту прав осіб, захищених законодавством від звільнення, у тому числі щодо обов`язкового працевлаштування державних службовців, які навчалися або навчаються у вищих навчальних закладах та у Національній академії державного управління при Президентові України за державним замовленням на денній формі навчання за освітньопрофесійною програмою підготовки магістрів за спеціальністю «Державна служба» галузі знань «Державне управління».

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 у 2009 році закінчив Київський національний університет імені Тараса Шевченка і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію магістра права, офіцера військового управління тактичного рівня, про що свідчить надана суду копія диплому НОМЕР_1 від 19.06.2009 року; є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 23.03.2015 року.

Крім того, у судовому засіданні встановлено та проти чого не заперечували сторони, ОСОБА_1 навчався на заочній формі навчання, а тому суд не приймає до уваги доводи позивача в частині обов`язку з боку Відповідача збереження для нього посади, як до такого, що навчається у вищому навчальному закладі, оскільки з урахуванням вимог нормативно правових актів, позивач не є особою, яка навчалася за державним замовленням на денній формі навчання.

Також, суд звертає увагу на той факт, що позивач проходить військову службу, є військовослужбовцем, навчався на заочній формі навчання у Національному університеті оборони України за спеціальністю «Правознавство» (освітньо-кваліфікаційний рівень "магістр") для отримання оперативно-тактичного рівня військової освіти.

Крім того, слід зазначити, що вказані положення Наказу Міністерства оборони України № 16кп від 20.01.2015 року направлені саме на захист працівників від звільнення з роботи та передбачено обов`язкове введення посад для осіб, захищених законодавством від звільнення за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, а також для осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах за державним замовленням.

У відповідності до Списку посадових осіб Департаменту правового забезпечення Міністерства оборони України, до яких доведено Схему організації Юридичного департаменту Міністерства оборони України та перелік змін до штату від 11.02.2015 року № 226/4/848, ОСОБА_1 20.02.2015 року ознайомився зі Схемою організації Юридичного департаменту Міністерства оборони України та з переліком змін до штату.

Згідно з наданою суду копією аркуша бесіди від 30.04.2015 року з полковником юстиції ОСОБА_1 проведено бесіди, під час яких запропоновано посаду заступника начальника відділу організації правової роботи, діловодства та контролю Юридичного департаменту Міноборони, ШПК «полковник юстиції», п/о 1552 грн.; посаду заступника начальника Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України, ШПК «Полковник юстиції», п/о 1843 грн., з чим Позивач не погодився, надав власноручні письмові пояснення, що бажає проходити військову службу на рівнозначних посадах.

Відповідно до змісту аркуша бесіди від 20.05.2015 року ОСОБА_1 було запропоновано посаду за фахом та досвідом роботи заступника начальника Управління правового забезпечення Генерального штабу ЗСУ. ОСОБА_1 з вказаною пропозицією не погодився, оскільки «підрозділ, посада якого пропонується, скорочується відповідно до директиви МОУ та ГШ ЗСУ від 08.01.2015 року № Д-322/1/2дск до 30.07.2015 року», виявив бажання проходити військову службу на рівнозначних посадах, які є в Міністерстві оборони України. Також, додатково надав письмові пояснення, що має переважне право на зайняття рівнозначних посад, як цього вимагає Указ Президента України від 10.12.2008 року №1153.

Згідно з наданою суду копією Подання Директора юридичного Департаменту Міністерства оборони України від 20.05.2015 року, з метою забезпечення соціального захисту полковника юстиції ОСОБА_1 , директор Юридичного департаменту клопотав про призначення ОСОБА_1 на нижчу посаду заступника начальника Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України, у зв`язку з проведенням організаційних заходів, оскільки можливості розміщення військовослужбовця на рівнозначній посаді або на відповідній нижчій посаді за фахом, рівнем військової освіти та досвідом роботи в апараті Міністерства оборони України не має.

Призначення полковника юстиції ОСОБА_1 на вищевказану посаду погоджено з тимчасово виконуючим обов`язки першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України 29.04.2015 року.

Як вбачається з наданої суду копії Наказу Міністра оборони України від 20.05.2015 року № 350 (по особовому складу) зазначено, що вважати зарахованим полковника юстиції ОСОБА_1 , заступника директора департаменту начальника відділу правового забезпечення воєнної політики Департаменту оборони України з 01 травня 2015 року та призначити його на посаду заступника начальника Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивача, на виконання вимог Наказу Міністерства оборони України від 20.01.2015 року № 16кп, не звільнено з військової служби, призначено на військову посаду - заступника начальника Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України.

Тому, суд не приймає до уваги доводи позивача в частині порушення посадовими особами Міністерства оборони України вимог абзацу 4 п. 3 Наказу № 16кп, дії посадових осіб Міністерства оборони України при виконанні абз. 4 п. 3 Наказу № 16кп від 20.01.2015 року є правомірними та такими, що не порушили прав та законних інтересів Позивача.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно абзацу третього пункту 3 наказу Міністерства оборони України від 20.01.2015 № 16КП керівникам новостворених департаментів було доручено під час проведення зазначених організаційних заходів переважне право на залишення на роботі надавати працівникам із більш високою кваліфікацією.

У відповідності до положень статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів.

Перелік посад, що підлягають заміщенню вищим офіцерським складом, затверджується Президентом України, а посад інших військовослужбовців - Міністерством оборони України.

Співвідношення чисельності офіцерського складу за військовими званнями та граничні строки перебування осіб офіцерського складу на посадах у Збройних Силах України та інших військових формуваннях встановлюються відповідно Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями.

Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, Законом України "Про Збройні Сили України", іншими законами та положеннями про проходження військової служби та служби у військовому резерві громадянами України.

Перелік основних штатних посад осіб офіцерського складу, відповідних їм військових звань та рівнів військової освіти в Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджено наказом Міністерства оборони України від 27.01.2015 № 42/ДСК, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.02.15 за № 143/26588 (далі - наказ МОУ № 42ДСК).

Згідно пункту 118 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, до кадрового органу номенклатури призначення не пізніше ніж за два місяці до встановлених строків проведення таких заходів подається список військовослужбовців, які вивільняються, з пропозиціями щодо їх дальшого службового використання.

У разі неможливості призначення військовослужбовців, які вивільняються, на рівнозначні посади вони призначаються на нижчі посади (не більш як на один ступінь чи за їх згодою більше ніж на один ступінь, якщо посадовий оклад при цьому не зменшується) або зараховуються у розпорядження відповідного командира (начальника) згідно з підпунктом 1 пункту 116 цього Положення.

Підпунктом 1 п. 116 цього Положення передбачено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.

Як вбачається з наданої суду копії Списку військовослужбовців Департаменту правового забезпечення, які вивільняються з пропозиціями щодо їх розміщення в Юридичному департаменті Міністерства оборони України, 02 лютого 2015 року на виконання п. 118 Положення про проходження городянами України військової служби у Збройних Силах України, тимчасово виконуючим обов`язки директора Юридичного департаменту Міноборони надано до Департаменту кадрової політики Список військовослужбовців, згідно якого полковник юстиції ОСОБА_1 планувався до розміщення на посаді заступника начальника відділу організації правової роботи, діловодства та контролю (за згодою).

Згідно пункту 119 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення військових посад, на вакантні посади в першу чергу призначаються військовослужбовці, які згідно із законодавством належать до категорій громадян, що користуються переважним правом залишення на службі чи першочерговим правом призначення на вакантні посади. Призначення всіх інших військовослужбовців здійснюється після вирішення питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.

Відповідно до пункту 4.26 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 19.05.2009 року № 438/16454 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Інструкція) у разі призначення військовослужбовця, який перебуває у Резерві для просування по службі, на нижчу посаду у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів за ним до наступного оцінювання зберігається право призначення на вищу посаду.

Нижчими на один ступінь посадами, на які може бути призначений військовослужбовець у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, вважаються посади, рівнозначні найближчій нижчій посаді у конкретному підрозділі, де проходив службу військовослужбовець до проведення організаційних заходів, а в разі відсутності в цьому підрозділі нижчих посад - на нижчих посадах в інших підрозділах.

Під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення військових посад, переважне право на призначення надається військовослужбовцям з вищою кваліфікацією і вищою оцінкою службової діяльності.

При рівних показниках в оцінці службової діяльності і кваліфікації перевага в призначенні надається військовослужбовцям: які є одруженими та мають двох і більше утриманців; у сім`ях яких немає інших працюючих членів сім`ї; які мають тривалий досвід військової служби, але не набули ще права на пенсію за вислугу років; які навчаються у навчальних закладах; які є учасниками бойових дій, інвалідами війни та особами, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; які є авторами винаходів і раціоналізаторських пропозицій; які внаслідок проходження військової служби отримали каліцтво або захворювання; які проходили строкову військову службу - протягом двох років з дня звільнення їх зі строкової служби.

Перевага в призначенні може надаватись також іншим військовослужбовцям, якщо це передбачено законодавством України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при вирішенні питання подальшого службового використання першочергове право призначення на відповідну посаду мають особи з вищою кваліфікацією, яка включає в себе вищий рівень освіти, а у разі рівних показників в кваліфікації (рівнів освіти) беруться до уваги вже інші підстави, встановлені п. 119 Інструкції.

Концепцією військової освіти в Україні, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 р. № 1410 встановлено рівні підготовки військових фахівців за призначенням, а саме: тактичний; оперативно-тактичний; оперативно-стратегічний.

У судовому засіданні встановлено, що позивач - полковник юстиції ОСОБА_1 на час проведення організаційних заходів і прийняття рішень про призначення на відповідні посади мав тактичний рівень військової освіти, оскільки лише навчався в Національному університеті оборони України для здобуття оперативно-тактичного рівня військової освіти.

При цьому, як вбачається з наданої суду копії Списку військовослужбовців Департаменту правового забезпечення, які вивільняються з пропозиціями щодо їх розміщення в Юридичному департаменті Міністерства оборони України, полковник юстиції ОСОБА_2 , полковник юстиції ОСОБА_3 , полковник юстиції ОСОБА_4 також були вивільнені у зв`язку із організаційними заходами, та призначені на відповідні посади заступників директора-начальників відділів та начальника відділу Юридичного департаменту, оскільки на час проведення організаційних заходів мали оперативно-тактичний рівень військової освіти та також перебували в резерві для просування по службі. Перебування у Резерві вказаних осіб підтверджується наданими суду копіями Витягів із Резерву кандидатів для просування по служби номенклатури призначення Міністра оборони України на 2015 рік.

Як вбачається з наданої суду позивачем копії листа Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міноборони від 16.04.2014 року № 231/1753, згідно якого освітньо-кваліфікаційний рівень позивача відповідав займаній посаді заступника директора, однак у вказаному листі не вказано, що рівень військової освіти ОСОБА_1 також відповідає займаній посаді.

Департаментом кадрової політики Міністерства оборони України 20.11.2015 року за № 226/2/8699 на адресу суду надано пояснення, відповідно до яких "На час призначення на посаду полковник юстиції ОСОБА_1 мав повну вищу освіту за спеціальністю "правознавство" та відповідав посаді як фахівець-юрист. Водночас для військовослужбовців при призначенні на військові посади, крім освітньо-кваліфікаційних вимог за спеціальністю, передбачено також вимоги щодо наявності відповідного рівня військової освіти (п. 4.10 Інструкції, наказ МОУ № 42 ДСК).

Посада заступника директора Департаменту - начальника відділу передбачала наявність у військовослужбовця оперативно-тактичного рівня військової освіти, якого полковник юстиції ОСОБА_1 не мав, однак, за клопотанням директора Департаменту правового забезпечення Міністерства оборони України, в порядку визначеному п. 4.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Міністром оборони України було прийнято рішення та підписано наказ про призначення офіцера на цю посаду без відповідного рівня військової освіти.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що Відповідачем не були порушені вимоги п. 118 та п. 119 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а сам факт навчання у вищому військовому навчальному закладі та наявність статусу учасника бойових дій не надавали позивачу переваг при призначенні на посади перед іншими військовослужбовцями з вищим рівнем військової освіти на час проведення організаційних заходів.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у відповідності до абзацу 5 п. 4.10 Інструкції особи офіцерського складу призначаються на вищу посаду за умови відповідності їх рівня військової освіти рівню військової освіти за майбутньою посадою або за рішенням Міністра оборони України з нижчим рівнем військової освіти з урахуванням набутого досвіду служби з дотриманням вимог пунктів 83, 85 Положення. За окремими спеціальностями, за якими у військових навчальних закладах не здійснюється підготовка фахівців оперативно-стратегічного і оперативно-тактичного рівнів, призначення осіб офіцерського складу на вищу посаду за фахом з вищим рівнем військової освіти здійснюється за умови наявності у військовослужбовця освітньо-кваліфікаційного рівня "магістр" за спеціальністю, отриманою у вищому навчальному закладі України, спорідненою з ВОС за вищою посадою.

Тому, суд критично ставиться до тверджень Позивача в частині того, що стосовно нього Міністром оборони України повинно було бути прийнято рішення щодо призначення його на рівнозначну посаду з нижчим рівнем військової освіти, оскільки таке призначення військовослужбовця на посаду, яка передбачає вищий рівень військової освіти є дискреційними повноваженнями Міністра оборони України, та є правом, а не обов`язком Міністра оборони України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що про проведення відповідних організаційних заходів в апараті Міністерства оборони України та скорочення займаної посади позивачу було повідомлено майже за три місяці, тобто 03.02.2015 року - доведено вимоги спільної директиви МОУ та ГШ ЗСУ від 08.01.2015 № Д-322/1/2дск та 20.02.2015 року доведено Схему організації Юридичного департаменту МО України та перелік змін до штату від 11.02.2015 № 226/4/848).

Відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України призначення військовослужбовців на посади здійснюється, зокрема, на нижчі посади - у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливістю призначення на рівнозначну посаду. Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад.

Згідно п. 118 Положення про проходження служби у разі неможливості призначення військовослужбовців, які вивільняються, на рівнозначні посади вони призначаються на нижчі посади (не більш як на один ступінь чи за їх згодою більше ніж на один ступінь, якщо посадовий оклад при цьому не зменшується) або зараховуються у розпорядження відповідного командира (начальника) згідно з підпунктом 1 пункту 116 цього Положення.

Згідно пункту 4.26 Інструкції (в редакції, яка діяла на момент призначення) нижчими на один ступінь посадами, на які може бути призначений військовослужбовець у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, вважаються посади, рівнозначні найближчій нижчій посаді у конкретному підрозділі, де проходив службу військовослужбовець до проведення організаційних заходів, а в разі відсутності в цьому підрозділі нижчих посад - на нижчих посадах в інших підрозділах.

У зв`язку із цим та з метою забезпечення соціального захисту позивача, як вже було встановлено у судовому засіданні, Наказом Міністерства оборони України від 20.05.2015 року №350 прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України.

При цьому, що в даному випадку у порівнянні з посадою заступника директора департаменту - начальника відділу, яку займав позивач нижчою на один ступінь посадою, на яку він міг бути призначений у Юридичному департаменті була посада начальника відділу (посадовий оклад 1600 грн. "полковник юстиції").

Полковника юстиції ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника начальника Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України (посадовий оклад 1843 грн. "полковник юстиції"") тобто на вищу посаду у порівнянні з посадою, яка вважається нижчою на один ступінь від попередньої займаної ним посади.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що 30.07.2015 року у зв`язку із реформуванням Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України серед інших посад була скорочена і посада заступника начальника цього управління, на якій перебував полковник юстиції ОСОБА_1 .

З метою подальшого службового використання позивача, йому було запропоновано посаду помічника начальника Головного управління з правової роботи Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України.

Як вбачається з наданої суду копії рапорту від 03.08.2015 року ОСОБА_1 , останній погодився із призначенням на посаду помічника начальника Головного управління з правової роботи Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України.

На підставі Подання Начальника Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України від 17.08.2015 року та рапорту ОСОБА_1 від 03.08.2015 року, начальником Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України виданий Наказ від 29.08.2015 № 535 (по особовому складу) про призначення полковника юстиції ОСОБА_1 на посаду помічника начальника Головного управління з правової роботи Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України.

Зазначене призначення було погоджено з директором Юридичного департаменту Міністерства оборони України, що підтверджується наданою суду копією висновку від 19.08.2015 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що полковник юстиції ОСОБА_1 за результатами виконання службових обов`язків у 2015 році до резерву кандидатів для просування по службі у 2016 році не зарахований.

Також, у відповідності до наданих суду копій листів Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 09.02.2016 № 226/2/1011 та від 07.06.2016 № 298/2/4849 в Юридичному департаменті та в апараті Міністерства оборони України вакантних посад, які б відповідали посаді, яку займав позивач до 30.04.2015 року, немає.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що посадовими особами Міністерства оборони України під час проведення організаційно штатних заходів на виконання спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 08.01.2015 року № Д-322/1/2дск права та законні інтереси ОСОБА_1 порушені не були, його вивільнення від посади заступника директора департаменту начальника відділу правового забезпечення воєнної політики Департаменту правового забезпечення Міністерства оборони, зарахування у розпорядження Міністра оборони України, призначення Заступником Начальника управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України та в подальшому призначення на посаду помічника начальника Головного управління з правової роботи Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України відбулося у відповідності до норм діючого законодавства України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов`язку щодо доказування правомірності прийнятого рішення.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст.. 94 КАС України, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з вказаним адміністративним позовом, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення судового збору на користь держави.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 122,158 - 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя І.А. Качур

Судді В.М. Данилишин

В.І. Келеберда