Справа № 802/1911/16-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 січня 2017 р. Справа № 802/1911/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Жмеринська ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідач), в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить суд скасувати та визнати незаконними податкове повідомлення-рішення від № 34708-13 від 29.06.2016 та податкову вимогу № 986-17 від 05.10.2016 Жмеринської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 29.06.2016 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 34708-13, яким визначено податкове зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік в розмірі 25000 грн. Об'єктом оподаткування в даному випадку є автомобіль Lexus 350 з об'ємом двигуна 3,5 л., з автоматичною коробкою передач, 2014 року випуску.

Позивач вважає зазначене податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу про сплату боргу в розмірі 25000 грн. протиправними, оскільки виходячи із розрахунку визначення вартості об'єкту оподаткування транспортним податком, середньоринкова вартість належного йому автомобіля Lexus 350 з об'ємом двигуна 3,5 л., з автоматичною коробкою передач, 2014 року випуску з пробігом у 114000 км, менша 750 розмірам мінімальної заробітної плати, у звязку з чим такий транспортний засіб не підлягає оподаткуванню транспортним податком.

Сторони в судове засідання не прибули, однак надали заяву про розгляд справи без їх участі у порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З огляду на викладене суд вважає за можливе провести розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд установив, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Lexus 350, реєстраційний номер НОМЕР_1, з об'ємом двигуна 3456 куб см., з автоматичною коробкою передач, 2014 року випуску (а.с. 6-7).

29.06.2016 Жмеринською ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області прийняте податкове повідомлення-рішення за № 34708-13, яким позивачу визначене податкове зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік в розмірі 25000 грн.

05.10.2016 відповідачем винесено податкову вимогу форми "Ф" № 986-17 на суму податкового боргу з транспортного податку в розмірі 25000 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, податковою вимогою, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

За приписами ч. ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (далі - ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

01.01.2015 набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно з пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (в редакції, що діяла до 01.01.2016) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Положеннями пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (в редакції, що діє з 01.01.2016) передбачено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Базою оподаткування відповідно до пп. 267.3.1 п. 267. ст. 267 ПК України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті

Відповідно до пункту 267.4 зазначеної статті ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті, а до пункту 267.5-базовий податковий (звітний) період як елемент транспортного податку дорівнює календарному року

Згідно з підпунктом 267.6.1, абзацами першим та другим підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Отже, з 01.01.2016 критеріями для визначення належності транспортного засобу до об'єктів оподаткування транспортним податком є його вік до 5 років з моменту випуску та середньоринкова вартість понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 66 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - Методика № 66) та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів

Згідно з вимогами п. 2 Методики № 66 середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. №403 (Офіційний вісник України, 2013 р., №44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Відповідно до вимог п. 4 Методики № 66, інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики № 66 розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).

Наведене свідчить, що для визначення об'єкта оподаткування транспортним податком в розпорядженні органу Державної фіскальної служби має бути інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу тощо.

Пунктом 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Відповідно до п. 11 Методики № 66 коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від строку експлуатації визначається як середнє значення співвідношення ціни автомобілів, що були у використанні, до ціни аналогічних нових автомобілів.

Пунктом 12 Методики № 66 визначено, що коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів.

При цьому, у разі коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.

Встановлено, що транспортний засіб позивача зареєстрований 21.05.2014, а відтак коефіцієнт за строком експлуатації відповідно до додатку 1 Методики № 66 становить 62 (з 21.05.2014 до 01.01.2016 - 1,5 року).

З наданої позивачем сервісної книжки з даними про технічне обслуговування автомобіля та актами обстеження автомобіля сервісною службою судом з`ясовано, що 12.10.2015 проведено планове технічне обслуговування автомобіля, належного позивачу, при пробігові 75805 км. Доказів про проведення наступного технічного обслуговування автомобіля позивачем на вимогу суду надано не було, а відтак судом взято до уваги останні відомі показники пробігу, а саме 75805 км.

Тобто, різниця між фактичним та нормативним середньорічним пробігом автомобіля, належного позивачу, станом на 01.01.2016 становила 26509 км. (75805 км/17 міс. (з 21.05.2014 по 12.10.2015)* 12 міс. - 27000 км).

В додатку 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів від 18.02.2016 № 66) визначено, що коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу з урахуванням різниці між фактичним та нормативним середньорічним пробігом транспортного засобу понад 22 тисячі кілометрів, при фактичному середньорічному пробігу понад 27 тисяч кілометрів, становить 7,5.

Тобто, при визначенні вартості автомобіля належному позивача, з урахуванням встановлених судом обставин, повинен застосовуватись коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобіля залежно від пробігу 7,5.

Застосувавши формулу розрахунку середньоринкової вартості транспортного засобу, визначену у Пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403, судом встановлено, що вартість автомобіля належного позивачу станом на 01.01.2016 становила 117028,98 грн. (117028,98 грн. = 2040610 грн. (Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні) х (62 (Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1)/100) х (1- (7,5 (Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2)/100), що є більше визначеного законодавцем мінімального розміру середньоринкової вартості легкових автомобілів, які є об'єктами оподаткування транспортним податком, вартість яких має перевищувати 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, тобто 1033500 грн.

Таким чином, зважаючи на те, що середньоринкова вартість автомобіля позивача більша, від встановленого п.п.267.2.1 п.267.2 статті 267 ПК України граничного розміру середньоринкової вартості автомобілів, що підлягають оподаткуванню транспортним податком, він у відповідності до вимог ПК України є об'єктом оподаткування транспортним податком.

Щодо тверджень позивача про те, що пробіг належного йому транспортного засобу становить 114000 км, що значно зменшує його вартість, суд зазначає, що вони не підтверджені жодним доказом, а тому не беруться судом до уваги.

Крім того, відповідно до п.п. 266.7.3. п.266.7 ст.266 ПК України позивач у разі незгоди з нарахованою позивачем сумою податку, мав право звернутись до контролюючого органу з письмовою заявою для проведення звірки даних, однак таким правом не скористався.

Згідно з документами, наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, не надано суду доказів про те, що вартість належного йому автомобіля на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення складала менше ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Інших доводів в обґрунтування оскаржуваних рішень позивачем не наведено.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваних податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Згідно ст. ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення відповідають вимогам, наведеним у статті 2 КАС України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович