Справа № 814/824/15
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 р. Справа № 814/824/15

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Лукянчук О.В.

суддів Градовського Ю.М.

ОСОБА_1,

при секретарі Діденко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Жовтневої обєднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Жовтневої обєднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Миколаївській області про скасування податкового повідомленні-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Жовтневої обєднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Миколаївській області (яка є правонаступником Жовтневої об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Миколаївській області (Снігурівське відділення)) про скасування податкового повідомленні-рішення в розмірі 12073,70 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 р. адміністративний позов ОСОБА_2 до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Миколаївській області (Снігурівське відділення) про скасування податкового повідомлення-рішення від 04.03.2015 року № задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.03.2015 року № в частині нарахування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на суму 12072,70 грн.

В задоволені іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянтом ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.02.2015 року посадовими особами Головного Управління ДФС у Миколаївській області проведено фактичну перевірку ресторану Вінегрет, розташованого за адресою: вул. Радянська, 5/В, м. Миколаїв, що належить ФОП ОСОБА_2, щодо дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію виробництва та обігу підакцизних товарів.

За наслідками вказаної перевірки Головним Управлінням ДФС у Миколаївській області складено акт фактичної перевірки від 23.02.2015 р. №0001/14/29/22/НОМЕР_1, яким зафіксовано порушення п.12, п. 13 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06 липня 1995 року №265/95-ВР, а саме незабезпечення відповідності суми коштів, яка знаходиться в денному звіті РРО сумі коштів, яка знаходилась на місці проведення розрахунків, на суму 15.00 грн., а також не ведення у порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання на загальну суму 6036,35грн.

При проведенні перевірки перевіряючими враховані книгу обліку доходів і витрат та всі документи щодо обліку та придбання товарно-матеріальних цінностей, що були надані до перевірки та контрольні стрічки з касового апарату.

На підставі акта перевірки від 23.02.2015 №0001/14/29/22/НОМЕР_1 Жовтневої ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області 04.03.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № про застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 1273,70грн., у тому числі 1 грн. за незабезпечення відповідність суми коштів, яка знаходиться в денному звіті РРО сумі коштів, яка знаходилась на місці проведення розрахунків та 1272,70 грн. за здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням № про застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 1273,70грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що висновок ДПІ про реалізацію позивачем товарів, які не обліковані у встановленому порядку, є помилковим та недоведеним, оскільки виявлена нестача товарів не є свідченням вчинення позивачем вказаного порушення.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне:

Згідно з п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Статтею 6 зазначеного Закону встановлено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Таким національним положенням (стандартом) є затверджене наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року N 246 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за N 751/4044 далі - Положення (стандарт 9), яким визначено методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності.

Правові ж засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16 липня 1999 року N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Пунктом 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.п. 1, 3, 5 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських реєстрів. Відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення бухгалтерського обліку.

З акту перевірки вбачається, що на підтвердження належного обліку товарних запасів позивачем надана книга обліку доходів та витрат, прибуткові та видаткові накладні на придбаний товар, розрахункові документи .

Додатком до акту перевірки є відомість про перелік товару на загальну суму 6 036, 25 грн., якою встановлена нестача ТМЦ у сумі 935 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що податковим органом встановлена не реалізація необлікованого товару, а неналежний облік вибуття товарних запасів.

Вірним є висновок суду першої інстанції, що податковим органом фактично ототожнена нестача товарів з таким порушенням як реалізація товарів, які не обліковані в установленому порядку, тоді як встановити надлишок чи нестачу товарів без їх обліку неможливо. До того ж нестача товару взагалі виключає реалізацію такого товару як необлікованого.

На підставі викладеного висновок ДПІ при проведенні перевірки про здійснення позивачем реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку, є помилковим та недоведеним, оскільки виявлена нестача товарів не є свідченням вчинення позивачем вказаного порушення.

За таких обставин, оскаржуване рішення в частині визначення позивачу суми штрафних (фінансових) санкцій за реалізацію необлікованого товару є неправомірним, та вірно скасовано судом першої інстанції.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, з урахуванням наявних доказів в справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.195, 196,198,200,205,206,254 КАС України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Жовтневої обєднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лукянчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: К.В. Кравченко