Справа № 802/519/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року м. Київ К/800/33289/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В., Мойсюка М.І. (доповідач), Черпака Ю.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» до Державної виконавчої служби України про скасування постанови, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 6 березня 2013 року і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» (далі - ПАТ «Вінницягаз») звернулося з позовом до Державної виконавчої служби України, в якому просило визнати протиправними дії та скасувати пункт 2 постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2012 року, яким виділено в окреме виконавче провадження та направлено на виконання постанову про стягнення виконавчого збору від 5 квітня 2005 року №73/7.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що в даному випадку примусового виконання виконавчого напису нотаріусу від 15 березня 2005 року №654 не проводилося, а отже стягнення виконавчого збору з боржника є протиправним. Вважає, що оскаржуваним пунктом рішенням суб'єкта владних повноважень порушено права підприємства, а тому ПАТ «Вінницягаз» просило про задоволення позову.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 6 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції виходив з того, що суб'єкт владних повноважень, приймаючи оскаржуване рішення (пункт), діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений Конституцією та законами України.

Судами встановлено, що постановою державного виконавця від 17 березня 2005 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого напису №654, виданого 15 березня 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ПАТ «Вінницягаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Єврогаз-Інвест Групп» грошової суми у розмірі 10644700 гривень та надано строк для добровільного виконання до 24 березня 2005 року.

У встановлений державним виконавцем строк виконавчий напис виконано не було, у зв'язку з чим державним виконавцем винесено постанову від 5 квітня 2005 року №73/7 про стягнення з боржника виконавчий збір у розмірі 10% від належної до стягнення суми, що становить 1064470 гривень.

В ході примусового виконання виконавчого документа виконавче провадження зупинялося постановою державного виконавця від 24 січня 2006 року в зв'язку із порушенням господарським судом Вінницької області відносно боржника справи про банкрутство.

У зв'язку з фактичним виконанням виконавчого документа постановою державного виконавця від 29 грудня 2012 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №654 від 15 березня 2005 року закінчено. Також пунктом другим резолютивної частини цієї постанови виділено в окреме провадження постанову №73/7 від 5 квітня 2005 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 1064470 гривень та направлено її для виконання до Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 606-ХІV).

Статтею 1 Закону № 606-ХІV встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 17 Закону передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

За змістом статті 25 Закону № 606-ХІV державний виконавець відкриває виконавче провадження за виконавчим документом, пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби, у строк, встановлений законом.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону № 606-ХІV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом.

Відповідно до частини 7 статті 28 Закону № 606-ХІV, пункту 4.16.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 7414 (далі - Інструкція) У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виділяє постанову про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Судами встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №654 від 15 березня 2005 року було закінчено постановою 29 грудня 2012 року на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону № 606-ХІV, а отже, відповідачем обґрунтовано виділено в окреме провадження для здійснення виконавчих дій постанову від 5 квітня 2005 року №73/7 про стягнення з боржника виконавчого збору.

За наведених обставин, правильним є висновок щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» відхилити, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 6 березня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: М.І. Мойсюк

С.В. Головчук

Ю.К. Черпак