Справа № 204/6554/16-а
Суддя: Черкез Д. Л.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/6554/16-а
Провадження № 2-а/204/4/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря Старостенко Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Дніпрі в особі інспектора роти № 2 батальйону № 11 УПП у м. Дніпрі лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Дніпрі в особі інспектора роти № 2 батальйону № 11 УПП у м. Дніпрі лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування постанови. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що інспектором роти № 2 батальйону № 11 УПП у м. Дніпрі ОСОБА_2 стосовно нього винесено постанову серії АР № 022408 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн.. Згідно з вказаною постановою, він 24.10.2016 року об 11год. 22 хв. в м. Дніпро, пл. Троїцька, 1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив стоянку в зоні дії знаку 3.35 «Стоянку заборонено», чим порушив п. 33.3.35 ПДР України. Посилаючись на ст.ст.1, 7, 9, 245, 251 КУпАП зазначив, що вважає, що інспектор Рудь К.В. в порушення вимог вказаних статей, не встановивши в його діях складу адміністративного правопорушення, виніс постанову по справі, застосував до нього заходи адміністративного впливу та вручив копію відповідної постанови, а також в порушення вимог ст. 245 КУпАП своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно не з'ясував обставини справи, не вирішив її в точній відповідності з законом, не встановив в його діях наявність адміністративного правопорушення, його винність в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, позбавивши права його та свідка, який знаходився в автомобілі, надати пояснення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Також, інспектор Рудь К.В. в порушення вимог ст. 252 КУпАП не дослідив всебічно, повно і об'єктивно всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю, не оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, обмежившись лише винесенням відповідної постанови по справі та врученням її копії. В порушення вимог ст. 268 КУпАП, інспектор Рудь К.В. порушив його права, як особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, не розяснив чим грубо порушив його права на надання ним пояснень, подання доказів, заявлення клопотань; права користування при розгляді справи юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги. Посилаючись на ст.276 КУпАП та рішення Конституційного суду України у справі №1-11/2015, зазначив, що справа про адміністративне правопорушення повинна була розглядатися за юридичною адресою управління патрульної поліції м. Дніпрі, а саме: на пл. Троїцькій, 2а, в м. Дніпрі, 49000, а не за адресою: т. Троїцька, 1, м. Дніпро. Також, інспектором Рудь К.В. в порушення вимог ст. 278 КУпАП не було вирішено питання щодо задоволення його клопотань, оскільки інспектором не було розяснено йому його права, передбачені ст. 268 КУпАП, і таким чином позбавлено його права заявляти клопотання. В порушення вимог ст. 279 КУпАП про початок справи йому повідомлено не було; посадова особа, яка розглядала дану справу не представилась; посадовою особою, що розглядала справу, не оголошувалось, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, його права і обов'язки йому не роз'яснювались, він не заслуховувався, докази не досліджувалися, клопотання не вирішувалися. Про те, що розгляд справи здійснювався інспектором Рудь К.В., йому стало відомо після винесення інспектором стосовно нього постанови по справі про адміністративне правопорушення та вручення йому її копії. Інспектор Рудь К.В. в порушення вимог ст. 280 КУпАП не з'ясував: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен він в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності, а також не з'ясував інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, обмежившись лише винесенням відповідної постанови по справі та врученням її копії. Разом з тим, він рухався на вищевказаному автомобілі по вул. Красній в м. Дніпрі (другорядна дорога) в напрямку пл. Троїцької (головна дорога). Надавши перевагу транспорту, який рухався по головній дорозі, він повернув направо з вул. Красної на пл. Троїцьку та продовжив рух в напрямку вул. К.Лібкнехта. Проїхавши близько 10 метрів, він побачив з правої сторони дороги на пл. Троїцькій розмітку для паркування, після чого він здійснив паркування автомобіля. При цьому, будь-які дорожні знаки, які б забороняли паркування, в даному місці були відсутні. У звязку з викладеним вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. В порушення вимог ст. 283 КУпАП, інспектор Рудь К.В у постанові в графі «особа, щодо якої розглядається справа» зазначив прізвище «Калиниченко», тоді як його прізвище «Калініченко». Крім того, в порушення вимог ст. 283 КУпАП інспектором зазначено дату вчинення адміністративного правопорушення 24.10.2016 року, тоді як дата розгляду справи зазначена 04.10.2016 року. Також в порушення вимог ст. 283 КУпАП технічний, засіб, яким було здійснено відеозапис, інспектором у постанові по справі не зазначено. Також, в порушення вимог ст. 285 КУпАП інспектором постанову по справі про адміністративне правопорушення йому оголошено не було, а лише вручено її копію. Враховуючи наведене просив визнати дії інспектора поліції щодо притягнення його до відповідальності протиправними, а винесену ним постанову скасувати.

Відповідач надав суду письмові заперечення на позов, в яких посилався на те, що під час патрулювання 04 жовтня 2016 року відповідачем був помічений автомобіль НОМЕР_2, який не виконав вимоги знаку 3. 35 «Стоянку заборонено», чим порушив вимоги знаку 3.35 Додаток 1 ПДР, а саме, здійснив стоянку в зоні дії знаку 3.35 в м. Дніпрі, на площі Троїцька, біля будинку № 1, під забороняючим зупинку знаком. Керуючись ПДР, в зоні дії знака забороняється стоянка транспортних засобів, оскільки в місці, де встановлений знак, можливе створення підвищеної небезпеки зіткнення через високу інтенсивність руху. Знак 3.35 застосовується для заборони стоянки усіх транспортних засобів. Поширює свою дію лише на той бік дороги, на якому він встановлений, якщо інший порядок не передбачений ПДР. За кермом знаходився позивач, ОСОБА_1, який і передав документи для перевірки інспектору патрульної поліції. Посилався на ст.ст. 251, ч.2 ст.258 КУпАП, п.2 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 року. Відповідно до ст. 252 КУпАП, відповідачем було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме порушення вимог дорожніх знаків та стоянки, вчинюване Позивачем, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, а також забезпечення дотримання вимог ПДР до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 255 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 022408 від 04.10.2016 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Що стосується посилання позивача на неможливість винесення постанови та розгляду справи поліцейськім «прямо на дорозі», то треба зазначити наступне. Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5- рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також на ОСОБА_3 України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. ОСОБА_3 не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили. Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови, керувався ПДР, КУпАП, в постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права. Згідно ч.3 ст. 258 КУпАП відповідач, розглянувши всі матеріали справи, виніс постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Весь час у інспектора патрульної поліції ОСОБА_2. К. В. працювала нагрудна камера, яка фіксувала весь процес оформлення адміністративного правопорушення та фіксувала саме правопорушення позивача, але відеозапису з дня правопорушення не було збережено у зв'язку з закінченням термінів зберігання відеозаписів у відповідному підрозділі Управління патрульної поліції згідно внутрішніх нормативних документів та технічної можливості відео. Програмно за допомогою скрипта встановлено, що відеофайл, який по терміну знаходиться більш терміну зберігання, автоматично видаляється з серверу. Відповідно до п. 7 розділу XIII Інструкції матеріали про порушення правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою фото-, відеозапису чи кінозйомки, зберігаються в підрозділі в електронному вигляді протягом трьох місяців з дати фіксації порушення. Вважає, що ним було винесено постанову згідно ст. 258 КУпАП. Відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують, жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем не надано, та слід зазначити, що всі його позовні вимоги зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку відповідача. Під час винесення постанови на місці вчинення правопорушення ніяких клопотань та зауважень від позивача не надходило. Позивачу ОСОБА_1 було розяснено положення ст. 307, 308, а також права, передбачені ст. 268 КУпАП. право, порядок та строки оскарження постанови. Позивач поставив свій підпис у постанові, ознайомившись з нею та не мав ніяких зауважень щодо невірності написання постанови відповідачем. Вважає постанову правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Просив в задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на письмові заперечення, зазначив, що доводи позивача є безпідставними та нічим недоведеними.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2016 року інспектором роти № 2 батальйону № 11 УПП у м. Дніпрі лейтенантом поліції ОСОБА_2 була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 022408 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. (а.с. 7).

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 022408 від 04 жовтня 2016 року, ОСОБА_1, 04 жовтня 2016 року об 11 год. 22 хв. в м. Дніпропетровську, Площа Троїцька,1, керуючи транспортним засобом НONDA CR-V, н/з НОМЕР_3, здійснив стоянку в зоні дії знаку 3.35 «Стоянку заборонено», чим порушив п.33.3.35 ПДР України (а.с.7).

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесеної постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов'язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Згідно з ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106 1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116 2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121 1, 121 2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132 1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133 1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164 4, статтею 175 1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181 1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189 2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналогічний порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі без складання протоколу передбачено і п. 4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року, відповідно до якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124 1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132 1, частинами шостою і одинадцятою статті 133 1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 258 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином слід зазначити, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення слід зазначити наступне.

Згідно вказаного рішення конституційний суд прийшов до висновку, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Нормою частини 1 статті 276 КУпАП передбачено загальне правило розгляду справи про адміністративне правопорушення, згідно якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно ч. 1 ст. 283 КУпАП встановлено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Однак, законодавцем передбачені випадки, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Такий випадок передбачений ч. 4 ст. 258 КУпАП, згідно якої у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Ч. 4 ст. 258 КУпАП є імперативною спеціальною нормою, яка надає право уповноваженим особам Національної поліцій України у випадках встановлених законом, виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення.

Саме на це і звертає увагу Конституційний суд України у вказаному рішенні та зазначає, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Тобто, законом передбачені спеціальні випадки коли постанова може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення, та загальне правило, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення виноситься за місцем його вчинення за результатами розгляду справи про таке правопорушення, які не слід ототожнювати оскільки вони різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Підсумовуючи наведене слід дійти висновку, що посилання позивача на те, що відповідач не мав права виносити оскаржувану постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення є безпідставними та неаргументованими, оскільки позивач помилково тлумачить рішення Конституційного суду України на свою користь.

Щодо позовних вимог про скасування постанови серії АР №022408 від 24.10.2016 року слід зазначити наступне.

Позивач в судовому засіданні заперечував, що він вчинив 04 жовтня 2016 року інкриміноване йому адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП та порушив вимоги п.33.3.35 правил дорожнього руху України. На місці де він зупинився забороняючого знаку встановлено не було, натомість на місці була наявна розмітка для паркування транспортних засобів, і відсутній у автомобілі він був нетривалий час.

Згідно розділу 33 Правил дорожнього руху України, дорожній знак 3.35 "Стоянку заборонено". Забороняється стоянка усіх транспортних засобів.

Згідно з п. 1.10 ПДР України стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

У судовому засіданні відповідач надав пояснення згідно яких пояснив, що позивач зупинив свій транспортний засіб більше ніж на пять хвилин, та був відсутній у своєму автомобілі близько 10 хвилин, коли відповідач чекав на його повернення.

Щодо наданих відповідачем суду фотознімків (а.с. 28-30) суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що на фотознімку № 1 (а.с. 28) зображений автомобіль позивача на місці здійснення ним стоянки 04.10.2016 року. Вказаний знімок, згідно пояснень відповідача, було зроблено особисто ним на його мобільний телефон у день винесення оскаржуваної постанови, а саме 04.10.2016 року. Фотознімок зроблений у теплу пору року, сніг відсутній.

Інші два фотознімки № 2 (а.с. 29) та № 3 (а.с. 30) на яких зображена місцевість з припаркованими автомобілями та знаком 3.35 «Стоянку заборонено», відповідач, як він пояснив у судовому засіданні, зробив за декілька днів до 31.01.2017 року. Фотознімки зроблені у холодну пору року, присутній сніг.

Відповідач у судовому засіданні стверджує, що на усіх фотознімках зображена одна й таж місцевість, а саме: м. Дніпро, пл. Троїцька, 1.

Також відповідач стверджував, що на час винесення оскаржуваної постанови, тобто 04.10.2016 року, дорожній знак 3.35 «Стоянку заборонено» був встановлений за адресою: м. Дніпро, пл. Троїцька,1.

Однак, з наданого відповідачем фотознімку № 1 (а.с. 28) не вбачається, що автомобіль позивача розташований в межах дію знаку 3.35 «Стоянку заборонено», у звязку з чим підстав для висновку про те, що позивачем 04.10.2016 року були порушені правила дорожнього руху, не має. Також суд вважає, що відповідачем не доведено тих обставин, що усі фотознімки зроблені за однією і тією ж адресою, та що на час винесення оскаржуваної постанови дорожній знак 3.35 «Стоянку заборонено» був встановлений за вказаною адресою. Крім того відповідачем не надано доказів того, що позивач здійснив саме стоянку транспортного засобу а не його зупинку, та був відсутній у своєму автомобілі більше пяти хвилин.

Підсумовуючи наведене та оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням надані відповідачем суду докази, суд не бере їх до уваги, оскільки вони є неналежними та недопустимими у розумінні ст.70 КАС України, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування, а два фотознімки одержанні з порушенням порядку їх отримання, оскільки зроблені через тривалий час після події, яка мала місце 04.10.2016 року.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач 04.10.2016 року рухаючись на автомобілі НОМЕР_1 по вул. Красній в м. Дніпрі (другорядна дорога) в напрямку пл. Троїцької (головна дорога), надав перевагу транспорту, який рухався по головній дорозі повернув направо з вул. Красної на пл. Троїцьку та продовжив рух в напрямку вул. К.Лібкнехта. Проїхавши близько 10 метрів, він побачив з правої сторони дороги на пл. Троїцькій розмітку для паркування, після чого він здійснив паркування автомобіля. При цьому, будь-які дорожні знаки, які б забороняли стоянку, в даному місці були відсутні.

Доказів, які б спростовували твердження позивача про те, що він не порушував ПДР, відповідачем суду не надано, хоча в даній категорії справ обовязок доводити правомірність прийнятого рішення покладено саме на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 80 КАС України речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому позовні вимоги слід задовольнити, визнавши дії відповідача протиправними а оскаржувану постанову скасувати.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 122, 213, 222, 254, 258, 288 КУпАП, та керуючись ст.ст. 1, 2, 11, 69, 71, 80, 86, 94, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Дніпрі в особі інспектора роти № 2 батальйону № 11 УПП у м. Дніпрі лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування постанови задовольнити.

Визнати дії інспектора роти № 2 батальйону № 11 УПП у м. Дніпрі лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП протиправними.

Постанову серії АР № 022408 від 04 жовтня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. скасувати.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Д.Л. Черкез