Справа № 350/1551/16-а
Суддя: Пулик М. В.
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 350/1551/16-а
номер провадження 2-а/350/20/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2017 року смт. Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Пулика М. В.,

секретаря судового засідання Стадник О.С.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківську про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У своєму адміністративному позові позивач просить скасувати постанову серії АР №780086 від 29 листопада 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності. Закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтування позовних вимог позивач виклав в позовній заяві (а.с.1-2).

У судове засідання позивач не прибув, надіслав заяву, в якій заявлений адміністративний позов підтримав в повному обсязі, просить справу вирішити у його відсутності.

Відповідач в судове засідання також не прибув, про необхідність прибути до суду повідомлявся неодноразово у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи наведене та вимоги ст. 128 ч. 4 КАС України, суд вважає, що справу слід вирішити у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, яких достатньо для вирішення справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до постанови серії АР №780086 від 29 листопада 2016 року, ОСОБА_1 19 листопада 2016 року керував автомобілем «Renault Trafic» н.з. НОМЕР_1, в м.Івано-Франківськ, вул.Січових Стрільців,1 водій здійснив зупинку в зоні знаку 3.34 чим порушив п.15.9 ПДР.

Цією ж постановою позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі 255 гривень (а.с.4).

Дану постанову виніс інспектор роти № 4 УПП у м.Івано-Франківськ лейтенант поліції Надорожний Ю.В.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У даному випадку вимогами вищезазначених норм посадова особа знехтувала.

Так, в постанові зазанчено, що позивач здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34, чим порушив п.15.9 ПДР, однак зазначений пункт передбачає, що зупинка забороняється:

а) на залізничних переїздах;

б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил);

в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях;

г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі;

ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м;

е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;

є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють;

ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз'їзд або об'їзд транспортного засобу, що зупинився;

з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки;

и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Тобто, інспектором не конкретизовано який саме підпункт пункту 15.9 Правил дорожнього руху порушив водій.

В своєму адміністративному позові позивач ОСОБА_3 стверджує, що зупинка була вимушеною.

Згідно п. 1.10 ПДР України, вимушена зупинка це припинення руху транспортного засобу через його технічний стан або небезпеку, що створюється вантажем, який перевозиться, станом водія (пасажира) або перешкодою на дорозі. При цьому, як встановлено п. 15.14 ПДР України, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами п.п. 9.9 -9.11 цих Правил.

Зокрема, відповідно до п. 9.9 Правил, аварійна світлова сигналізація повинна бути увімкнена разі вимушеної зупинки на дорозі. Разом з увімкненням аварійного світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар (п. 9.10). Якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар.

Отже, Правила дорожнього руху зобов'язують водія автомобіля як джерела підвищеної небезпеки, у випадку здійснення вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, попередити інших учасників дорожнього руху про виникнення нестандартної ситуації шляхом виконання певних дій, чітко регламентованих п.п. 9.9 -9.11 Правил.

Позивач в своєму позові зазначив, що ним було вжито ряд заходів під час вимушеної зупинки, а саме було включено аварійну світлову сигналізацію та здійснювались невідкладні заходи по відбуксируванню автомобіля.

Зміст ст.71 КАС України зобов"язує кожну сторону довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності його рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа , яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідач в судове засідання не прибув, не виконав належним чином ще й покладеного на нього обов'язку доказування правомірності свого рішення, тобто не надав доказів (технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, показання свідків, тощо) вини позивача у порушенні ним вимог Правил дорожнього руху, а матеріали справи не містять належних та достатніх доказів вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.122 КУпАП.

Таким чином, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували факт вчинення правопорушення та спростовували пояснення позивача про відсутність в його діях складу правопорушення.

Статтею 293 КпАП України передбачено , що орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналізуючи надані докази, суд приходить до переконання, що оскаржувану постанову слід скасувати, а провадження в адміністративній справі закрити.

На підставі ст. ст. 245, 287-289, 293 Кодексу про адміністративні правопорушення України, керуючись ст. ст. 9, ч.1 п.2 ст. 18, 158, 159, 160, 162, 163, 167, 171-2 КАС України , -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Постанову серії АР №780086 від 29 листопада 2016 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України скасувати, провадження у адміністративній справі закрити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського Апеляційного адміністративного суду через Рожнятівський районний суд протягом десяти днів з часу отримання її копії.

Головуючий: