Справа № 809/1948/16
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"02" лютого 2017 р. Справа № 809/1948/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Микитин Н.М.

судді Григорука О.Б.,

судді Кафарського В.В.,

при секретарі судового засідання Хомі О.В.

за участю: представника відповідачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання Генеральної прокуратури України про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Івано-Франківської області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов"язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України, прокуратури Івано-Франківської області про визнання бездіяльності прокуратури Івано-Франківської області протиправною та зобовязання провести повну та всебічну перевірку звернення від 12.11.2016 р. і надати обґрунтовану відповідь; визнання бездіяльності Генеральної прокуратури України щодо надання відповідей від 22.11.2016 р. №17/7 р та від 15.12.2016 р. протиправною та зобов'язання провести повну та всебічну перевірку звернень від 12.11.2016 р. та від 05.12.2016 р. і надати обґрунтовану відповідь.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі надавши відповіді на його скарги від 12.11.2016 року та від 05.12.2016 року без жодного правового обґрунтування та жодного посилання на законодавчі акти, грубо порушили його права та інтереси. Вважає, що що відповідачами не обгрунтовано розглянуто його скарги від 12.11.2016 р. та від 05.12.2016 р. щодо притягнення до відповідальності слідчого прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 за не належне, на думку позивача, виконання службових обовязків під час проведення розслідування у кримінальному провадженні № 0000009. ОСОБА_2 вважає, що отримані ним відповіді є протиправними та такими що суперечать Конституції України, законам України «Про прокуратуру» та «Про звернення громадян».

01.02.2017 Генеральна прокуратура України подала до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України, оскільки вважає, що рішення дії чи бездіяльність прокурора або слідчого під час досудового розслідування можуть бути оскаржені стороною кримінального провадження в порядку визначеному ст. ст. 303 307 КПК України, до слідчого судді місцевого суду.

В судовому засіданні представник відповідачів вказане клопотання підтримав в повному обсязі із підстав в ньому наведених. Просив провадження у справі закрити.

Позивач в судове засідання не зявився, на адресу суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, де зазначив, що позовну заяву підтримує повністю із підстав в ній наведених.

Розгянувши клопотання та заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про наступне.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом п.1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Частина друга статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за виключенням спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

Таким чином, публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Частиною другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п.10 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 24 КПК України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, Кримінальний процесуальний кодекс України містить главу 26, яка визначає порядок оскарження рішень дій чи бездіяльності під час досудового розслідування, в тому числі органів досудового розслідування та прокурорів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 року № 6-рп/2001 «правосуддя України здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської».

Враховуючи вищевикладене та положення чинного законодавства України, суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах між ОСОБА_2 і Генеральною прокуратурою України, прокуратурою Івано-Франківської області немає відносин влади і підпорядкування в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки Відповідачі, розглядаючи скарги від 12.11.2016 р., 05.12.2016 р. та надаючи на них відповіді, не здійснювали владних управлінських функцій відносно позивача, а керувалися вимогами кримінально-процесуального законодавства України. Щодо посилання позивача на порушення відповідачами норм Закону України "Про звернення громадян" при надання відповідей на його скарги, то суд вважає таке безпідставним, оскільки у скарзі від 12.11.2016 р. та заяві від 05.12.2016р. ОСОБА_2 відсутні посилання на норми вищезазначеного закону, натомість він керується нормами Кримінального процесуального кодексу України та Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносини не мають ознак публічно-правових відносин, оскільки є кримінально-правовими відносинами.

Відповідно, оскарження дії чи бездіяльності при розгляді скарг на дії працівника прокуратури, який проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року у справі № 19-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України, частини третьої статті 110,частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності, правовідносини у сфері охорони право і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. В цьому ж рішенні Конституційний Суд наголосив, що здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб'єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

У даній справі предметом спору є не обгрунтованими, на думку позивача, розгляд його скарг на дії слідчого прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 за не належне виконання службових обовязків під час проведення розслідування у кримінальному провадженні № 0000009.

Аналізуючи положення вище згаданих норм, та враховуючи вимоги, наведені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, Верховний Суд України неодноразово, в тому числі в постановах від 24 квітня 2012 року (справа № 21-989во10) від 16 вересня 2015 року (справа № 21- 1666а15), вказував на те, що спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні, не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, при визначенні юрисдикцій у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов'язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

Згідно із ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням вищевикладених обставин, позовні вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки дану категорію справ слід розглядати відповідному районному, районному у місті, міському чи міськрайонному суду за правилами Кримінального процесуального кодексу України, відповідно клопотання Генеральної прокуратури України слід задоволити, а провадження у справі закрити.

Одночасно, суд, в порядку визначеному частиною 2 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України розяснює позивачу, що даний спір належить розглядати в порядку кримінального судочинства. Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Враховуючи наведене, керуючись п.1 ч.1 ст.157, ст.ст.165, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання Генеральної прокуратури України про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Івано-Франківської області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання до вчинення дій.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено із застосуванням правил частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуюча суддя: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Ухвала складена в повному обсязі 03.02.17 року.