Справа № 825/83/17
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/83/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Коренькова А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Академії Державної пенітенціарної служби про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

11.01.2017 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Академії Державної пенітенціарної служби, в якому просить суд стягнути з Академії Державної пенітенціарної служби на його користь грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна в сумі 13334,29 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.09.2015 по 04.11.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України на посаді заступника начальника Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби із стройової частини та режиму. 08.09.2015 позивача було звільнено зі служби з 07.09.2015 за підпунктом «в» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через обмежений стан здоров'я). 05.12.2016 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Академії Державної пенітенціарної служби, в якій просив підготувати довідку про виплату грошової компенсації за належні йому до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби» та виплатити позивачу відповідну компенсацію. Разом з тим, листом від 16.12.2016 № 10-17/16-Г-17/16 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що в день його звільнення, відповідно до пунктів 27, 60 постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби», було проведено розрахунок та підготовлено довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. На момент звільнення сума компенсації за неотримані предмети речового майна склала 13334,29 грн. При цьому, виплата вищевказаної компенсації буде здійснена у порядку черговості, за умови наявності коштів, та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Крім того, зазначив, що відповідачем виплату одноразової грошової допомоги при звільненні було проведено не у день звільнення - 07.09.2015, як це передбачено статтею 116 Кодексу законів про працю України, а лише 04.11.2015 шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивача.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки у оскаржуваних правовідносинах Академія Державної пенітенціарної служби діяла у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України. Крім того, зазначив, що Академія не мала можливості здійснити виплату позивачу грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, у зв'язку із недостатністю асигнувань останньої на відповідні цілі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України на посаді заступника начальника коледжу із стройової частини та режиму - начальника циклу спеціальної та фізичної підготовки Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 26.04.2016, Академія Державної пенітенціарної служби є правонаступником Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби (а.с.62).

Наказом Державної пенітенціарної служби України від 08.09.2015 № 149/ОС-15 «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено зі служби за підпунктом «в» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через обмежений стан здоров'я) з 07.09.2015 (а.с. 84).

05.12.2016 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Академії Державної пенітенціарної служби, в якій просив підготувати довідку про виплату грошової компенсації за належні йому до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби» та виплатити ОСОБА_1. відповідну компенсацію (а.с.52).

Листом від 16.12.2016 № 10-17/16-Г-17/16 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що в день його звільнення, відповідно до пунктів 27, 60 постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби» було проведено розрахунок та підготовлено довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. На момент звільнення сума компенсації за неотримані предмети речового майна склала 13334,29 грн. При цьому, виплата вищевказаної компенсації буде здійснена у порядку черговості, за умови наявності коштів, та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі (а.с.53).

Також, як вбачається з матеріалів справи (виписки по картковому рахунку позивача АБ «Укргазбанк» за період з 01.01.2015 по 01.01.2016 та платіжних доручень від 16.09.2015 №№ 1509, 1510 (а.с.85,86) і від 03.11.2015 № 1840 (а.с.12,13,89), виплата грошового забезпечення при звільненні позивача проведена у повному обсязі Академією Державної пенітенціарної служби лише 04.11.2015.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Так, у відповідності до частини 1 статті 23 Закону України від 23.06.2005 № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон № 2713-IV) держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

При цьому, умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати (частина 2 статті 23 Закону № 2713-IV).

У свою чергу, механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, визначений Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 (далі - Порядок № 578).

Так, у відповідності до пункту 27 Порядку № 578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Згідно з пунктом 23 Порядку № 578 грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку.

Так, для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки (пункт 60 Порядку № 578).

З аналізу вищевказаних норм Порядку № 578 вбачається, що у ОСОБА_1, з моменту звільнення останнього зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, виникло право на грошову компенсацію за неотримане речове майно за цінами, що діяли на день підписання наказу про звільнення.

Вищевказане право позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно не заперечувалось і представником відповідача у судовому засіданні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Академії Державної пенітенціарної служби на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості неотриманого речового майна в сумі 13334,29 грн. та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині.

При цьому, судом не приймається до уваги посилання відповідача на відсутність кошторисних призначень для виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості неотриманого речового майна як на підставу невиконання своїх зобов'язань, оскільки Європейський Суд з прав людини у справі «Кечко проти України» зазначив, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Академії Державної пенітенціарної служби на його користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.09.2015 по 04.11.2015, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом вище, наказом від 08.09.2015 № 149/ОС-15 «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено зі служби за підпунктом «в» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через обмежений стан здоров'я) з 07.09.2015, тобто останнім робочим днем позивача був - 07.09.2015 (а.с. 84).

При цьому, виплата грошового забезпечення при звільненні позивача проведена у повному обсязі Академією Державної пенітенціарної служби лише 04.11.2016, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача АБ «Укргазбанк» за період з 01.01.2015 по 01.01.2016 та платіжними дорученнями від 16.09.2015 №№ 1509, 1510 (а.с.85,86) і від 03.11.2015 № 1840 (а.с.12,13,89) (а.с.12,13,89).

Факт несвоєчасної виплати позивачу грошового забезпечення при звільненні не заперечувався і представником відповідача у судовому засіданні.

У свою чергу, на момент звільнення позивача зі служби, правовідносини з приводу проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та виплати грошового забезпечення були врегульовані Законом України від 20.12.1990 №565-XII «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2012 № 1137 та Інструкцією про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 31.12.2007 № 499 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 12.03.2008 № 205/14896.

Разом з тим, вищевказаними нормативними актами не було врегульовано порядок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі.

Таким чином, у даному випадку застосовуванню підлягають норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), тому що спеціальним законом порядок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не був визначений.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.07.2015 № 21-8а15 та Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 27.04.2016 № К/800/28525/15.

У свою чергу, у відповідності до статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина 1 статті 117 КЗпП України).

Аналізуючи вищезазначені норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15.09.2015 (справа № 21-1765а15) дійшов висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цього визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи із загальних засад права під «виною» слід розуміти психічне ставлення особи до своїх протиправних дій або до бездіяльності та їхніх наслідків у формі умислу чи необережності.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні будь-якого діяння.

При цьому, у судовому засіданні встановлено, що порушення відповідачем статті 116 Кодексу законів про працю України, у частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні лише 04.11.2015, є безпосереднім наслідком винних дій Академії Державної пенітенціарної служби, а саме: недотримання посадовими особами фінансової дисципліни.

У свою чергу, розмір середнього заробітку працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Так, згідно з довідки Академії Державної пенітенціарної служби від 25.01.2017 № 5/136 (а.с.74), за останні 2 календарні місяці роботи (липень-серпень 2015 року), середньомісячне грошове забезпечення позивача становить 6559,20 грн. Середньоденне грошове забезпечення позивача складало 211,59 грн.

Кількість робочих днів у період вимушеного прогулу позивача дорівнює 58. Відповідно середній заробіток ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2015 по 04.11.2015 становить 12272,22 грн.

За таких обставин та з урахуванням винних дій посадових осіб Академії Державної пенітенціарної служби, які потягли за собою порушення норм статті 116 КЗпП України, у частині несвоєчасної виплати всіх сум, що належали ОСОБА_1 при звільненні, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Академії Державної пенітенціарної служби на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2015 по 04.11.2015 року у сумі 12272,22 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на той факт, що наказ про звільнення позивача був отриманий ним тільки 11.09.2015, оскільки відповідач не вчинив жодних дій щодо своєчасного отримання ним від Державної пенітенціарної служби України наказу про звільнення позивача.

Відповідно до частини 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Так, згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю, то суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Академії Державної пенітенціарної служби судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Стягнути з Академії Державної пенітенціарної служби () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна в сумі 13334 (тринадцять тисяч триста тридцять чотири) грн. 29 коп.

Стягнути з Академії Державної пенітенціарної служби () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2015 по 04.11.2015 року у сумі 12272 (дванадцять тисяч двісті сімдесят дві) грн. 22 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Академії Державної пенітенціарної служби () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.В. Падій