Справа № 804/9032/15
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

30 січня 2017 року м. Київ К/800/2531/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Мороз В.Ф., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Миру-2013", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Дніпрофарма", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізична особа-підприємець ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізична особа-підприємець ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Жовтнева - 2013" про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області звернувся до суду з адміністративним позовом про зобов'язання ТОВ «Миру-2013» виконати вимоги припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 18.04.2014 року і знести об'єкт будівництва «Реконструкція будівлі підприємства торгівлі, за адресою: м. Дніпропетровськ, Жовтневий район, пл. Жовтнева, буд. 20». В обґрунтування позову зазначалось про те, що під час перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил ТОВ «Миру - 2013» на зазначеному об'єкті будівництва виявлені порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, у зв'язку з чим 18.04.2014 року на адресу відповідача був внесений припис про знесення цього об'єкту в термін до 18.05.2014 року. Невиконання вимог припису стало підставою звернення до суду. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2015 року здійснена заміна позивача на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволений. Суд зобов'язав ТОВ «Миру-2013» виконати вимоги припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 18.04.2014 року, а саме: відповідно до статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» знести об'єкт будівництва: "Реконструкція будівлі підприємства торгівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, Жовтневий район, пл. Жовтнева, буд. 20».

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, не погоджуючись з даним рішенням, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, та прийняти нове рішення, яким направити справу для продовження розгляду.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 50 КАС громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

У пункті 5 частини четвертої статті 50 КАС зазначено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, в яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи, в чітко визначених законами України випадках.

Так, згідно із частиною першою статті 38 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності" у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Разом з цим у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК, поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об'єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина сьома статті 376 ЦК).

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності

При цьому, на думку суду, за змістом статті 177 ЦК об'єкти самочинного будівництва належать до об'єктів цивільних прав.

З урахуванням норм частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 15 ЦК України правом звернення до суду за захистом наділені: особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що спір за позовом ДАБІ про зобов'язання знесення самочинного будівництва підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права. А відтак його розгляд не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15 листопада 2016 року (справа №21-1959а16).

Таким чином, судом апеляційної інстанції зроблено вірний висновок, що вирішення даної категорії справ не віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті -пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, які відповідають усталеній практиці Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ, ця касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Миру-2013", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Дніпрофарма", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізична особа-підприємець ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізична особа-підприємець ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Жовтнева - 2013" про зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя В.Ф. Мороз