Справа № 826/25058/15
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

Суддя Вищого адміністративного суду України Нечитайло О.М.,

перевіривши касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2016 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрекс»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 жовтня 2016 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення встановлених недоліків касаційної скарги.

Скаржник, на виконання вимог зазначеної ухвали, надіслав пояснення щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення, яке мотивував повторністю звернення до суду касаційної інстанції з даною касаційною скаргою, яку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 вересня 2016 року було повернуто скаржнику.

Суддя-доповідач, розглянувши дане клопотання дійшов висновку, що наведені скаржником обставини свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Перевіривши відповідність вказаної касаційної скарги та доданих до неї документів вимогам статей 213, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач приходить до висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції погоджуючись з рішенням суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення у частині суми 248 256,00 грн., виходив з того, що позивач правомірно скористався наданим йому чинним податковим законодавством правом на формування податкового кредиту за звітні періоди, шляхом включення до його складу у тому числі суми залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду, а також правом на формування податкового кредиту наступного звітного періоду шляхом зарахування до його складу залишку від'ємного значення за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками звітних періодів.

Так, за платниками податків зберігається право на використання накопиченого ними податкового кредиту у майбутньому, зокрема, в рахунок погашення платежів з податку на додану вартість наступних податкових періодів (рядок 23.2 декларації) чи в рахунок податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 декларації).

Відтак, податкове законодавство не обмежує бюджетне відшкодування виключно сумою податкового кредиту попереднього звітного періоду як і не обмежує право платника податку заявити до повернення суму бюджетного відшкодування часовими межами певного податкового періоду, та не ставить право платника податку на отримання податкової вигоди в залежність від того, в якому звітному податковому періоді у платника виникло право на податковий кредит у розмірі суми бюджетної заборгованості.

У касаційній скарзі відповідач зазначає, що позивач при заявлені бюджетного відшкодування не врахував строків, визначених пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України, у зв’язку з тим, що заявлена суму не була фактично сплачена постачальником товарів/послуг, а позивачем не було її заявлено до бюджетного відшкодування у березні 2015 року, а відображено у рядку 20.1 декларації з ПДВ за квітень 2015 року, як показник рядка 24 декларації попереднього звітного (податкового) періоду, а відтак, у зв'язку зі сплином строку давності позивач втратив таке право та безпідставно включив до складу податкового кредиту квітня 2015 року від'ємне значення суми податку на додану вартість.

При цьому, у касаційні скарзі скаржником не наведено конкретних обставин, які б свідчили про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні обставин у справі та норм матеріального права при їх юридичній оцінці.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті – пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, які відповідають практиці Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ, ця касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

З урахуванням викладеного, суддя-доповідач приходить до висновку, що провадження по вказаній касаційній скарзі не підлягає відкриттю.

Керуючись статтями 210 - 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ :

3. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом із доданими до касаційної скарги матеріалами, направити скаржнику, а касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити у суді касаційної інстанції.

4. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Нечитайло