Справа № 826/24147/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2017 року № 826/24147/15

Окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Качура І.А., суддів Данилишина В.М., Келеберди В.І. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання неправомірними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ, в якому просив з урахуванням уточнених позовних вимог:

- визнати неправомірним та скасувати Наказ МВС України № 1295 від 08.09.2015 року;

- визнати неправомірним та скасувати Наказ МВС України №1996 о/с від 24.09.2015 року, яким фактично звільнено з органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1 старшого інспектора відділу нормативного забезпечення та юридичного супроводження Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС;

- поновити майора міліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу нормативного забезпечення та юридичного супроводження Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС, а за відсутності такої - на рівнозначній посаді в Національній поліції;

- стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 24.09.2015 року включно.

В обґрунтування позову зазначив:

Наказом МВС України №1295 від 08.09.2015 року видано розпорядження про звільнення з органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1, старшого інспектора відділу нормативного забезпечення та юридичного супроводження Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС.

Наказом МВС України №1996 о/с (по особовому складу) 24.09.2015 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ.

Вислуга років на день звільнення складає 12 років 4 місяці 21 день.

Як зазначено у позові, позивач вважає вказані накази неправомірними та такими, що винесені без достатніх правових підстав, оскільки, на думку останнього, застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади є непомірно суровим, оскільки раніше не застосовувалися інші дисциплінарні стягнення, а при застосуванні такого виду стягнення не було враховано причин відсутності на робочому місці, попередньої поведінки позивача, вислуги років, наявності нагород та заохочень.

Крім того, позивач у своєму позові вказує на те, що за загальним правилом трудового законодавства робітники і службовці можуть залучатися до роботи протягом доби тільки на одну зміну, винятки допускаються у випадках, передбачених спеціальних положенням про робочий час і час відпочинку. В порушення цих вимог законодавства, відповідачем постійно порушувалися вимоги щодо тривалості робочого дня і режиму праці, а добові чергування відбувалися набагато частіше, що, в свою чергу, незадовільно вплинуло на стан здоров`я позивача.

Також, позивач зазначає, що у відповідності до вимог чинного законодавства України, його посадова діяльність не обмежена постійним перебуванням у штабі та передбачає можливість виконання своїх посадових обов`язків поза його межами, тому, на думку позивача, незнаходження останнього у штабі у певний період часу не є підтвердженням того, що він не виконував свої посадові обов`язки за межами робочого місця.

Просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Під час розгляду справи позивач та його представник уточнені позовні вимоги повністю підтримали та просили їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені позовній заяві.

Представник відповідача під час розгляду справи позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову.

В судовому засіданні за згодою позивача, його представника, представника відповідача ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про міліцію» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Статтею 4 того ж Закону передбачено, що правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про міліцію» регламентовано, що міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Вона складається з підрозділів державної автомобільної інспекції.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 того ж Закону особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Нормами ст.. 18 Закону України «Про міліцію» встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. При звільненні зі служби в міліції за ініціативою адміністрації у разі відхилення скарги з цього приводу вищестоящими в порядку підлеглості службовою особою чи органом звільнений працівник міліції має право оскаржити звільнення в суд. Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджується Верховною Радою України.

Частина 3 ст. 20 Закону передбачає, що працівник міліції при виконанні покладених на нього обов'язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своїм безпосередньому і прямому начальникам. Ніхто інший, за винятком уповноважених службових осіб, у передбачених законом випадках не вправі втручатися в законну діяльність працівника міліції.

У відповідності до вимог ст.. 22 Закону України «Про міліцію» для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Як встановлено п.п. 1 та 2 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №383/2011 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) Міністерство внутрішніх справ України (МВС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та реалізації державної політики у сфері захисту прав і свобод людини та громадянина, власності, інтересів суспільства і держави від злочинних посягань, боротьби зі злочинністю, розкриття та розслідування злочинів, охорони громадського порядку, забезпечення громадської безпеки, безпеки дорожнього руху, а також з питань формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. МВС України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а

також дорученнями Президента України.

Підпунктами 1.1 та 1.3 п. 1 розділу IV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджених Наказом МВС України від 22.02.2012 року №155, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.04.2012 року за №628/20941, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника. Працівник повинен пам'ятати, що аморальна поведінка, нерозбірливість і неохайність в особистих стосунках, відсутність навичок самодисципліни і розбещеність, балакучість і незібраність завдають непоправної шкоди його власній репутації і авторитету органів внутрішніх справ у цілому.

У відповідності до положень п. 1.2 цих же Правил ці Правила поведінки під час виконання службових обов'язків, оперативно-службових завдань вимагають від працівника працювати з повною віддачею протягом усього службового часу.

Згідно з положеннями Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби. (ст. 1)

Згідно зі ст. 2 Статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

У відповідності до ст. 3 того ж Статуту начальник - особа начальницького складу, яка має право віддавати накази та розпорядження, застосовувати заохочення і накладати дисциплінарні стягнення або порушувати клопотання про це перед старшим прямим начальником.

Статтею 4 Дисциплінарного Статуту наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати.

Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі.

У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника.

У відповідності до абз. 1 ст. 5 Статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Положеннями ст. 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Згідно з приписами ст.. 12 Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням.

Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання, і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не накладаються.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності таких осіб оскаржується в установленому законом порядку.

У відповідності до п. 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України 12.03.2013 року №230, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року за №541/23073, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Проведення службових розслідувань за фактами порушень службової дисципліни, неналежного виконання особами РНС посадових обов'язків, втрати службових посвідчень, підготовка за їх результатами висновків та проектів наказів про заходи дисциплінарного впливу до цих осіб здійснюються працівниками тих підрозділів, у яких ці порушення було виявлено. (п. 4.1 Інструкції)

Пунктом 5.1 Інструкції службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

Згідно з п. 5.4 Інструкції, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді старшого інспектора відділу нормативного забезпечення та юридичного супроводження Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем (підпорядкованого ДДАІ) при МВС України.

Крім того, у судовому засіданні було встановлено, що майор міліції ОСОБА_1, старший інспектор відділу нормативного забезпечення та юридичного супроводження Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем (підпорядкованого Департаменту Державної автомобільної інспекції) ніс службу під час добового чергування у складі робочого апарату Оперативного штабу МВС України 23-24 липня 2015 року.

У відповідності до наданої суду копії рапорту заступника начальника Головного штабу МВС України Лизогуб Б.В. від 24.07.2015 року, останній доповів Заступникові Міністра внутрішніх справ України про те, що під час чергування 23.07.2015 року у складі робочого апарату Оперативного штабу МВС представник Центру безпеки руху та автоматизованих систем Департаменту ДАІ МВС України майор міліції ОСОБА_1 об 11:10 23.07.2015 року залишив місце несення служби без будь - яких пояснень. На вказівку працівника Головного штабу, який фактично здійснював керівництво зміною робочого апарату Оперативного штабу МВС, прибути до прибути до місця несення служби о 13:00, зроблену о 12:25 під час телефонної розмови не відреагував та прибув до штабу лише о 17 годині 15 хвилин, після чого о 20 годині 30 хвилин без жодних пояснень знов залишив місце несення служби. Під час телефонної розмови з керівником зміни робочого апарату ОСОБА_1 повідомив останнього, що пішов на вечерю та прибуде о 24 годині 00 хвилин, однак на місце служби ОСОБА_1 прибув лише 24 липня 2015 року о 05 годині 50 хвилин.

Наказом МВС України від 07.08.2015 року №948 призначено службове розслідування за вищевказаним фактом.

Як вбачається з наданої суду копії висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни, затвердженого Заступником Міністра внутрішніх справ України 01.09.2015 року, факт самовільного залишення місця несення служби ОСОБА_1 під час чергування у складі робочого апарату Оперативного штабу МВС України 23-24 липня 2015 року знайшов своє підтвердження. Вирішено порушити перед Міністром внутрішніх справ України клопотання про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора міліції ОСОБА_1 у виді звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

Зазначені у висновку обставини підтверджуються також наданим відповідачем копіями письмових пояснень інших співробітників органів внутрішніх справ, які разом з ОСОБА_1 заступили на добове чергування у відповідності із затвердженим графіком, копією облікових матеріалів бази даних магнітних перепусток у період з 08.00 23.07.2015 року до 10.00 24.07.2015 року, відповідними довідками та рапортами.

У відповідності до наданої суду копії Наказу МВС України від 08.09.2015 року №1295 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.» останнього звільнено з органів внутрішніх справ за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п. 3.3 наказу МВС від 22.04.2014 року №378 «Про заходи щодо підвищення ефективності діяльності оперативних штабів», п. 3.3 Положення про Оперативний штаб МВС України, затвердженого наказом МВС України від 13.02.2007 року №42.

Згідно з копією Наказу МІС України від 24.09.2015 року №1996 о/с (по особовому складу) майора міліції ОСОБА_1 (М-001971), старшого інспектора відділу нормативного забезпечення та юридичного супроводження Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем (підпорядкованого Департаменту Державної автомобільної інспекції) звільнено у запас Збройних Сил за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) на підставі Наказу МВС від 08.09.2015 року №1295.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання неправомірними, скасування Наказів МВС України №1295 від 08.09.2015 року та №1996 о/с від 24.09.2015 року та поновлення на посаді, та необхідність відмовити у їх задоволенні, оскільки у судовому засіданні встановлено, що оскаржувані Накази були видані у відповідності до вимог діючого на момент вчинення дисциплінарного проступку законодавства, будь - яких порушень з боку посадових осіб відповідача під час проведення службового розслідування, висновок якого став підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з органів внутрішніх справ України не встановлено.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи позивача та його представника щодо того, що до позивача попередньо не застосовувалися інші дисциплінарні стягнення, оскільки такі доводи спростовуються наданою суду копією довідки, відповідно до змісту якої майор міліції ОСОБА_1, старший інспектор відділу нормативного забезпечення та юридичного супроводження Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем (підпорядкованого Департаменту ДАІ) при МВС України станом на 01 вересня 2015 року має діюче дисциплінарне стягнення - попередження про неповну посадову невідповідність (наказ МВС України від 01.07.2015 №900).

Також, суд не приймає до уваги твердження позивача порушення відповідачем вимог законодавства в частині тривалості робочого часу позивача і режиму праці з посиланням на той факт, що добові чергування відбувалися набагато частіше, ніж це визначено законом, що негативно вплинуло на стан здоров`я позивача, оскільки такі твердження позивачем та його представником будь - якими належними та допустимими доказами не були підтвердженні під час розгляду вказаної адміністративної справи, а надані позивачем копії медичних документів підтверджують лише факт його звернення до медичних закладів у серпня 2015 року, в той час, як останній вчинив дисциплінарний проступок в період чергування 23-24 липня 2015 року.

Крім того, суд критично ставиться до доводів позивача з приводу того, що його діяльність не обмежена постійним перебуванням у штабі під час несення служби та передбачає можливість виконання посадових обов`язків поза межами штабу, оскільки у відповідності до вимог діючого законодавства України, ОСОБА_1 під час несення служби при виконанні покладених на нього обов'язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своїм безпосередньому і прямому начальникам, п. 3.3. Наказу МВС України від 22.04.2014 року №378 «Про заходи щодо підвищення ефективності діяльності оперативних штабів» також не передбачена можливість під час чергування у складі робочого апарату Оперативного штабу залишати місце несення служби, але передбачений обов`язку цілодобового знаходження члена оперативного штабу у розпорядженні керівника, будь - яких доказів на підтвердження своїх доводів щодо виконання покладених на нього обов`язків поза межами штабу та без прив`язки до робочого місця, позивач не надав, також позивачем не було доведено факту надання йому наказу безпосереднього начальника про несення служби та виконання будь - яких завдань під час добового чергування поза межами штабу.

Слід також зазначити, що позивач під час звернення до суду з вказаним адміністративним позовом та під час розгляду справи по суті не заперечував проти того, що самовільно залишив місце несення служби, також не заперечував проти обставин, встановлених під час службового розслідування, однак позивач не вважає вказані дії дисциплінарним проступком, суд не погоджується з такою позицією позивача та з урахуванням того, що ОСОБА_1 вже піддався дисциплінарному стягненню за аналогічний проступок за час перебування на службі у органах внутрішніх справ, дисциплінарне стягнення станом на 01.09.2015 року - діюче, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення та застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ.

Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд вважає необхідним відмовити у їх задоволенні, у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Крім того, щодо уточнених позовних вимог позивача в частині його поновлення на посаді старшого інспектора відділу нормативного забезпечення та юридичного супроводження Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС України, а за відсутності такої - на рівнозначній посаді в Національній поліції суд вважає за доцільним відмовити у задоволенні цих позовних вимог, з огляду на те, що під час розгляду справи було встановлено законність та правомірність виданих відповідачем Наказів про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, а також з урахуванням того, що у відповідності до вимог чинного на момент розгляду справи законодавства України, Міністерство внутрішніх справ України не наділено повноваженнями щодо прийняття на службу (звільнення зі служби) працівників поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийнятого рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст.. 94 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення сплаченої суми судового збору на користь позивача у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 122,158 - 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя І.А. Качур

Судді В.М. Данилишин

В.І. Келеберда