Справа № 820/4856/16
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 р.Справа № 820/4856/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

позивача ОСОБА_1М.о.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ОСОБА_3 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2016р. по справі № 820/4856/16

за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_3

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання незаконним та скасування наказу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - відповідач), у якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про накладення дисциплінарних стягнень на працівників Київського ВП ГУНП в Харківській області про оголошення догани № 661 від 29.08.2016 року у відношенні ОСОБА_1 ОСОБА_3.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.28, 219 КПК України, Закону України Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ, Інструкції про проведення службового розслідування, затвердженої наказом МВС від 12.03.2013 року № 230, приписів Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного вирішення справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі рапорту т.в.о начальника Київського ПВ від 06.08.2016 року наказом начальника ГУНП в Харківській області від 12.08.2016 року №805 відносно позивача призначено службове розслідування за фактом неналежного досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0002714 від 20.04.2016 року за ч.1 ст. 115 КК України.

За результатами проведеного службового розслідування наказом т.в.о. начальника поліції від 29.08.2016 року №661 Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області позивачеві оголошено догану.

Не погоджуючись із притягненням до дисциплінарної відповідальності, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу відповідача, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки факти порушення позивачем дисципліни належним чином підтверджено в ході службового розслідування, проведеного відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, а відтак позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України щодо її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначаються Законом України від 22.02.2006р. № 3460-ІV Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Згідно з визначенням, яке міститься в статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і КМ України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Отже, підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 Дисциплінарного статуту.

Відповідно до ст.14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230 (надалі - Інструкція №230), визначено порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Пунктом 2.1. Інструкції №230 визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно п. 3.1. Інструкції №230 за фактами порушення слідчими вимог кримінального процесуального законодавства призначати службові розслідування має право також начальник Головного слідчого управління МВС. Начальники ГУМВС, УМВС мають право призначати службові розслідування стосовно осіб РНС тих органів чи підрозділів внутрішніх справ, діяльність яких вони координують або контролюють. За зверненнями громадян, представників органів місцевого самоврядування, засобів масової інформації, у яких не міститься відомостей з ознаками кримінального правопорушення, службові розслідування, за наявності повноважень та правових підстав, можуть призначати начальники, яким вони адресовані, або начальники тих органів або підрозділів внутрішніх справ, структурних підрозділів МВС, ГУМВС, УМВС, до секретаріатів (канцелярій) яких вони надійшли. Інші службові особи мають право в разі потреби звертатися за підпорядкованістю до наділеного відповідними повноваженнями начальника з клопотанням про призначення службового розслідування. Начальники структурних підрозділів апарату МВС та їх заступники при виявленні підстав, достатніх для призначення службового розслідування відносно особи РНС, яка проходить службу в органі (підрозділі), що не входить до структури апарату Міністерства, можуть надсилати відповідну інформацію до ГУМВС, УМВС, ВНЗ, науково-дослідних установ системи МВС для проведення службового розслідування з подальшим інформуванням МВС про його результати.

У випадку допущення слідчими порушень норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування службові розслідування проводяться Головним слідчим управлінням МВС, слідчими управліннями (відділами) ГУМВС, УМВС (п. 4.3. Інструкції №230).

Згідно з п.п. 8.1., 8.2., 8.3. та 8.4. Інструкції №230 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються: посада, звання, прізвище, ініціали службової особи (осіб), яка (і) проводила (и) службове розслідування; підстави для проведення службового розслідування.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної у вчиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються: підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення; пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб РНС конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень, кваліфікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб РНС, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Таким чином, висновок службового розслідування повинен містити привід для призначення службового розслідування, суть встановленого порушення та його наслідки, чим підтверджується чи виключається вина працівника, обставини, що пом'якшують і посилюють його відповідальність, причини та умови, що сприяли порушенню, прийняті або запропоновані заходи по їх усуненню, пропозиції про застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення або міри громадського впливу, направлення матеріалів в слідчі органи або про припинення службового розслідування.

Під час судового розгляду справи встановлено, що підставою для прийняття спірного наказу слугували висновки службового розслідування від 29.08.2016 року за фактом неналежного досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0002714 від 20.04.2016 року за ч.1 ст. 115 КК України (а.с.39-40).

Так, проведеним службовим розслідуванням встановлено і зафіксовано у висновку службового розслідування, що 20.04.2016 року до ЄРП за № 0002714 внесено відомості за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України та 21.04.2016 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину за ст.115 ч.1 КК України. Постановою начальника СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області від 20.04.2016 року відповідно до положень ст.ст.38-39, 110 КПК України по вказаному кримінальному провадженню створено слідчу групу, до складу якої включено позивача. 21.04.2016 року гр. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. 22.04.2016 року слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова відносно підозрюваної ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під ватрою. Внаслідок несвоєчасного виконання необхідних слідчих дій ОСОБА_1 та ОСОБА_5 виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу та строків досудового розслідування (до 5-ти місяців). 05.08.2016 року позивачем за погодженням з відповідним прокурором змінено повідомлення про підозру, яким дії підозрюваної перекваліфіковані з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, повідомлено підозрювану та її адвоката про завершення досудового розслідування і відкриття матеріалів кримінального провадження. 17.08.2016 року підозрюваній ОСОБА_4 в присутності захисника вручено письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Таким чином, позивачем допущені суттєві недоліки під час досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0002714 від 20.04.2016 року за фактом умисного вбивства ОСОБА_6, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме: не виконано необхідних слідчих дій, направлених на встановлення механізму вбивства ОСОБА_6; не запропоновано підозрюваної ОСОБА_4 особисто вказати обставини скоєного під час слідчого експерименту з участю фахівців судових медиків, балистів; своєчасно не призначено судово-фоноскопічну та додаткову судово-медичну експертизу; необґрунтована зміна підозри дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.115 КК України (умисне вбивство) на ч.2 ст.121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого); неналежне виконання вимог ст.290 КПК України щодо ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, як потерпілих так і підозрюваної з її захисником; необґрунтоване продовження строків досудового розслідування до 5-ти місяців, а саме до 20.09.2016 року.

За результатами проведеного службового розслідування наказом т.в.о. начальника поліції від 29.08.2016 року №661 Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області позивачеві оголошено догану (а.с.7).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено: протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений, при цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати: шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи документів, 13.06.2016 року Харківською місцевою прокуратурою № 2 строки досудового розслідування продовжено до трьох місяців (до 20.07.2016 року) та постановою слідчого судді від 16.06.2016 року підозрюваній по справі продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 14.07.2016 року та 15.08.2016 року Харківською місцевою прокуратурою № 2 строки досудового розслідування було продовжено до чотирьох місяців (до 20.08.2016 року) та до пяти місяців (до 20.09.2016 року) відповідно.

Позивач посилається на те, що він неодноразово звертався до процесуального керівника прокуратури стосовно закінчення досудового провадження по справі та ознайомлення сторін з матеріалами справи в порядку ст. 290 КПК України та направлення справи до суду з обвинувальним висновком відповідно до вимог ст. 291 КПК України. Проте процесуальний керівник не надавав на це згоди, мотивуючи це необхідністю перекваліфікації дій підозрюваної з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України. Після чого його в органах прокуратури ігнорували, тому ним прийняте рішення про продовження строків досудового розслідування.

Вказані доводи апелянта колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч.ч. 3,4 ст.40 КПК України слідчий зобовязаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі; невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність. У випадках відмови прокурора у погодженні клопотання слідчого до слідчого судді про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій чи негласних слідчих (розшукових) дій слідчий має право звернутися до керівника органу досудового розслідування, який після вивчення клопотання за необхідності ініціює розгляд питань, порушених у ньому, перед прокурором вищого рівня, який протягом трьох днів погоджує відповідне клопотання або відмовляє у його погодженні.

Так, позивачем не надано доказів вчинення будь-яких дій щодо вимоги надання з 22.07.2016 року письмових вказівок процесуальним керівництвом щодо відмови або погодження в ознайомленні з матеріалами провадження, відповідно до ст. 290 КПК України та зміни кваліфікації кримінального провадження чи оскарження бездіяльності органів прокуратури в порядку, визначеному ст..ст.311-312 КПК України.

Колегія суддів також зважає на те, що відповідно до ч.ч. 10-15, 17 ст. 14 Дисциплінарного статуту ОВС України при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваного позивачем наказу № 661 від 29.08.2016 року у відношенні позивача, відповідач діяв правомірно, тобто з урахуванням усіх положень законодавства, обставин даної справи та на підставі усіх матеріалів, які мають значення для конкретної ситуації, а, отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2016 року по справі № 820/4856/16 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2016р. по справі № 820/4856/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_7
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_8 ОСОБА_9
Повний текст ухвали виготовлений 03.02.2017 р.