Справа № 805/6/17-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 р. Справа №805/6/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 11:30

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., при секретарі Зикун Ю.В., представника позивача - Помалюк І.В., представника відповідача - ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у м.Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

03 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу 95049,46 грн., мотивуючи вимоги тим, що у відповідача існує заборгованість з орендної плати за землю яка виникла внаслідок несплати узгодженого податкового зобов'язання з податку, зазначеного у податковій декларації. На момент звернення до суду податкове зобов'язання відповідачем не сплачено, у зв'язку з чим просить стягнути вказану заборгованість з розрахункових рахунків відповідача.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через службу діловодства надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав заперечення в якому зазначив, що відповідач в силу приписів ст.6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» звільнений від виконання своїх обов'язків щодо сплати орендної плати за землі державної або комунальної власності, а тому просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Згідно з п. 41.2 ст. 41 Податкового кодексу України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець, ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання: 84331, АДРЕСА_1, перебуває на обліку у ДПІ у м. Краматорську.

Судом встановлено, що 18 лютого 2015 року відповідач надав до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік, відповідно до якої відповідач щомісячно зобов'язаний сплачувати 8640,88 грн. нарахованої орендної плати за землі.

Водночас, узгоджена сума податкового зобов'язання, по терміну сплати - 30.01.2016 року добровільно відповідачем не сплачена, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 95049,46 грн. (8640,86 грн. х 11), що підтверджується зворотнім боком облікової картки.

Відповідно до п.286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 Кодексу, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Як передбачено п. 287.3 ст. 287 цього Кодексу, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельних ділянок за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно до п. 16.1.4 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до ст. 31 Кодексу, строком сплати податку та збору визначаються періоди, що розпочинаються з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку зі сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутись.

Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку чи збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, узгоджена сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), що не сплачена платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання визнається сумою податкового боргу.

Разом з тим, суд не приймає посилання відповідача на ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», як підставу для звільнення від виконання своїх обов'язків щодо сплати орендної плати за землі державної або комунальної власності, з огляду на наступне.

Статтею 6 Закону України від 02.09.2014 року №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (у подальшому - Закон №1669, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено звільнення суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Однак, порядок звільнення від сплати за використання земельними ділянками наведеною нормою не визначений.

Згідно до частини 3 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

У відповідності до вимог п.п. 30.1. 30.2, 30.3. 30.3 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

За приписами п. 30.4 наведеної норми платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

У відповідності до п.30.9 цієї статті податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що використання податкової пільги є правом платника податків, а не його обов'язком.

Відповідно до п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Наказом Міністерства доходів і зборів України 30.12.2013 року № 865 затверджено форму податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), зокрема додаток 2 "Відомості про пільги на земельний податок з наявних площ земельних ділянок".

Форма податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2015 року № 560, також містить в собі графи щодо пільг, у яких зазначається розмір пільги відповідно до законодавства та/або рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, яким пільгу надано.

Суд вважає, що наведені норми Податкового кодексу України не суперечать Закону України № 1669-VII, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подані податкові декларації з плати за землю в яких платником самостійно визначено податкове зобов'язання з орендної плати за землю за 2015 рік.

У п.56.11 ст. 56 Податкового кодексу України визначено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Доказів подання уточнюючого розрахунку про зменшення задекларованої суми податкового зобов'язання позивачем не надано.

Відповідно до вимог п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

За приписами п.37.3 ст. 37 Податкового кодексу України підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб.

Позивачем не надано доказів на підтвердження припинення спірного податкового зобов'язання щодо сплати земельного податку, у встановлений законом спосіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року №805/3232/15-а.

Згідно ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу.

На виконання цих вимог, позивачем направлена податкова вимога № 2671-25 від 06.10.2014 року, яка отримана відповідачем 03.12.2014 року.

Однак, заходи, прийняті контролюючим органом щодо стягнення податкового боргу, не призвели до їх погашення, строки їх добровільної сплати вийшли.

Згідно пп.19-1.1.2 п.19-1.1 ст.19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи, зокрема, контролюють своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів установлених цим Кодексом.

Відповідно до п.87.11 ст.87 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен повинен сплачувати податку та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 112, 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов Державної податкової інспекції у м.Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу задовольнити.

Стягнути Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) кошти за податковим боргом з орендної плати за землю у розмірі 95049 (дев'яносто п'ять тисяч сорок дев'ять) грн. 46 коп. на р/р 0059, місцевий бюджет, код платежу 18010900, код ЄДРПОУ отримувача 37944338, одержувач ГУДКСУ у Донецькій області, МФО 834016.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 30.01.2017 рок. Повний текс постанови складено 02 лютого 2017 року.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання особами, які беруть участь у справі, копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кошкош О.О.