Справа № 808/3515/16
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 лютого 2017 рокусправа № 808/3515/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПУАТ "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльность та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПУАТ "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича (далі - відповідач 1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення позивача до переліку вкладників ПУАТ "Фідобанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в розмірі вкладу, включаючи відсотки на суму, що не може бути меншою 200000,00 грн., в порядку визначеному статтею 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

- зобов'язати відповідача надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом ПУАТ "Фідобанк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського рахунку в національній валюті в розмірі вкладу, включаючи відсотки, в порядку передбаченому статтею 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.109 КАС України та роз'яснено позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарського суду в порядку та за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних осіб чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

В судовому засіданні представник апелянта (ОСОБА_3.) підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з'явились.

Згідно ч. 4 ст. 196 КАС України, нез'явлення в судове засідання представників сторін апеляційної скарги не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою) є публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Приписами ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", наділений відповідними функції, серед яких, зокрема є функцій зі здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку, застосування до банків та їх керівників відповідно фінансових санкцій і накладення адміністративні штрафів.

Крім того, відповідно до статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд для забезпечення збереження активів банку, запобігання втраті майна та збитків банку протягом дії тимчасової адміністрації зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, та протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку та сам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є суб'єктами, що здійснюють владні управлінські функції, делеговані державою повноваження з питань ліквідації банку, мають передбачені законодавством інструменти та засоби впливу на суб'єктів банківської діяльності, пов'язані з ліквідацією банків або відновленням їх платоспроможності.

Суд першої інстанції , відмовляючи у відкритті провадження, виходив з того, що банк ПУАТ "Фідобанк" перебуває у процедурі ліквідації, спори, що виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється на юрисдикцію адміністративних судів, а тому спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1, ст. 2 ГПК України - підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пунктів 2 та 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, на яку послався Верховний Суд України, господарським судам підвідомчі, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів зазначає, що вимоги позивача щодо включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в банку за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не є майновими вимогами до банку, оскільки вклади з граничним розміром до 200 тисяч гривень виплачуються вкладникам безпосередньо з коштів Фонду, а не за рахунок майна банку.

Крім того, приписами п. 7 статті 12 ГПК України, визначено, що справу може бути віднесено до підвідомчості господарських судів лише у тому разі, якщо відповідачем у справі є саме банк-боржник стосовно якого здійснюється процедура банкрутства.

Отже, вищенаведене свідчить про те, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим спором, який не є спором у процесі ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 частини другої статті 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Колегія суддів вважає за необхідне окремо зазначити про помилковість посилання судом першої інстанції на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 15 червня 2016 у справі № 826/20410/14, оскільки в даній постанові Верховний Суд України не дає оцінку специфіці правовідносин безпосередньо вкладника і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а відсилає до правової позиції, викладеній в постанові від 16.02.2016 у справі №21-4846а15, згідно якої на спори, які виникають на стадії ліквідації банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів та справи мають розглядатись за правилами господарського судочинства.

Проте, спір, який розглядався Верховним Судом України у постанові від 16.02.2016 у справі №21-4846а15, стосувався вимог Управління Пенсійного фонду у Васильківському районі Дніпропетровської області до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Брокбізнесбанк" про включення до реєстру вимог кредиторів. Тобто предмет спору у зазначених рішеннях Верховного Суду України не є подібним, тому що підлягає вирішенню у даній справі.

Аналогічна позиція наведена у ухвалі Верховного суду України від 20.09.2016 року у справі № 819/2132/15.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 204 КАС України визначено підстави для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції застосував п.1ч.1 ст. 109 КАС України, що призвели до неправильного вирішення питання, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.160, 196, 199, 200, 204, 206 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити .

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року по справі № 808/3515/16 - скасувати.

Справу № 808/3515/16 направити до Запорізького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай