Справа № 227/5003/16-а
Суддя: Левченко А. М.
Дата ухвалення: 2017-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

03.02.2017 227/5003/16-а

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2017 року

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Левченка А.М.,

секретаря Черкасової О.В.,

за участю

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області адміністративну справу за позовом Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплачених коштів до державного бюджету, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача суми надмірно сплаченої компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги за період з 30.06.2015 року по 14.04.2016 року в розмірі 1276,57 грн. В якості обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідач звернулась з заявою про призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, на підставі наданих документів їй була призначена компенсація з 30.06.2015 по 14.06.2016 року у розмірі 121,80 грн., а з 01.09.2015 по 14.04.2016 року 137,80 грн. В заяві відповідач зазначила, що трудових документів не має, ознайомлена з випадками припинення виплат, в тому числі у разі працевлаштування, надала зобовязання повідомити про них протягом 3 днів. Але 03.062016 року на особистому прийомі нею було предявлено трудову книжку, в результаті чого було виявлено, що заявниця була працевлаштована, з 01.06.2015 по 30.04.2016 року. Позивач посилається на те, що з причин неподання недостовірних даних про роботу відповідачу було виплачено кошти. Просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Пунктом 5 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненнями суб'єктів владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Логічний спосіб тлумачення частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України дозволяє суду дійти висновку, що і пункт 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судом саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.

За пунктом 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

За змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

Отримавши допомогу компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги, громадянка ОСОБА_2 набула право власності на неї, та їй як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження.

Судом встановлено, що позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю ОСОБА_2, на переконання суду, не підпадає під дію пункту 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, висловленою в постановах Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року (справи № 21-1884а15, № 21-2209а15), які відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції та є обовязквоими для всії субєктів владних повноважень.

Оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України є підстави для закриття провадження у справі.

Дану справу належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Керуючись, ст.ст. 11, 50, 94, 128, 158-163, КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Провадження в адміністративній справі за позовом Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплачених коштів до державного бюджету закрити.

Роз'яснити позивачу право звернення з зазначеними позовними вимогами в порядку цивільного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання сторонами апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення, у разі, якщо вони не брали участі у справі, - протягом пяти днів з моменту її отримання.

Суддя А.М. Левченко

03.02.17