Справа № 2а-17640/11/2070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року м. Київ К/9991/38251/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бившевої Л.І. (головуючого), Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року

у справі № 2а-17640/11/2070

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції

про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2011 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4, позивач) звернувся до суду з позовом до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції (далі - ОДПІ, відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень ОДПІ від 16 грудня 2011 року № , № , якими підприємцю збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за основним платежем на 258374,00 грн., застосовані штрафні (фінансові) санкції, встановлені п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, в розмірі 61154,25 грн. за платежем з ПДВ та збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за основним платежем на 124956,48 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року клопотання позивача про відкликання позовної заяви в частині позовних вимог задоволено: позовну заяву ФОП ОСОБА_4 до ОДПІ про скасування податкових повідомлень - рішень залишено без розгляду в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення - рішення від 16 грудня 2011 року № в частині застосування до підприємця штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170,00 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року, позов ФОП ОСОБА_4 задоволено: скасовані податкове повідомлення-рішення ОДПІ від 16 грудня 2011 року № повністю, податкове повідомлення-рішення ОДПІ від 16 грудня 2011 року № - в частині нарахування грошового зобов'язання з ПДВ на суму 258374,00 грн. та штрафних санкцій на суму 60984,25 грн.

В касаційній скарзі Харківська об'єднана державна податкова інспекція Харківської області Державної податкової служби (правонаступник Харківської об'єднаної державної податкової інспекції) просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 124956,48 грн. та грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 258374,00 грн. із застосуванням штрафних (фінансових) санкцій у сумі 60984,25 грн. слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті від 02 лютого 2011 року № 2726/17- про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 27 липня 2010 року по 31 березня 2011 року. Згідно з цими висновками позивачем порушено вимоги ст. 13, п. 4 ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26 грудня 1992 року № 13-92 (далі - Декрет - № 13-92), пп. 7.4.1, пп. 7.4.4, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР (втратив чинність з 01 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податкового кодексу України; далі - Закон № 168/97-ВР), ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.2 ст. 177, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) внаслідок безпідставного збільшення податкового кредиту на суму 258373,31 грн. за податковими накладними, виписаними ТОВ ''Тех-агроремпоставка'' та ТОВ ''Промспец Консалтинг'', та суми витрат, що відповідає витратам з придбання товарів у зазначених постачальників. Такі висновки податкового органу вмотивовані посиланням на безтоварність поставок по операціях з придбання позивачем товарів (тканина плащова, підкладочна, синтепон) у вказаних контрагентів, оскільки під час здійснення заходів податкового контролю (використані результати перевірок ТОВ ''Тех-агроремпоставка'' та ТОВ ''Промспец Консалтинг'') встановлено, що вказані підприємства за юридичною адресою не знаходяться, податкові зобов'язання не декларують, не мають матеріально-технічних, виробничих та трудових ресурсів, необхідних для досягнення результатів економічної діяльності, ТОВ ''Тех-агроремпоставка'' визнано банкрутом. Крім того, на підтвердження таких висновків, податковий орган зазначив, про відсутність у ФОП ОСОБА_4 сертифікатів відповідності, паспортів якості на придбані товари, а також ненадання найменування покупців, яким у подальшому були відвантажені ці товари.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що, з врахуванням встановлених у справі обставин щодо придбання позивачем у ТОВ ''Тех-агроремпоставка'' та ТОВ ''Промспец Консалтинг'' товару, суми податковго кредиту та валових витрат правомірно задекларовані ФОП ОСОБА_4 на підставі первинних документів, виписаних вказаними контрагентами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

При цьому, для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми ПДВ, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п. 177.3 ст. 177 ПК України).

Згідно із п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат виробництва (обігу) згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього Кодексу не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР платник податку (покупець) має право включити сплачені ним у ціні придбаних товарів (послуг) суми податку до податкового кредиту за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з пп. 7.4.5 цієї ж статті не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з положеннями п. 198.6 цієї ж статті не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. Це однаковою мірою стосується як суми витрат, так і суми податкового кредиту.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність правову оцінку податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками товарів (робіт, послуг), якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, та фактично придбав товари (послуги) у цих постачальників. Одне лише порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування валових витрат чи податкового кредиту, якщо в судовому процесі не встановлено факту обізнаності чи-то сприяння покупцем постачальнику в ухиленні від оподаткування (факту участі у незаконній податковій мінімізації). За відсутності встановлення такого факту платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та/або на валові витрати за неправомірну діяльність його контрагентів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В разі надання податковим органом вагомих доказів, які в своїй сукупності свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми витрат та/або податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення як протиправного.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини щодо реальності господарських операцій з придбання позивачем товару у ТОВ ''Тех-агроремпоставка'' та ТОВ ''Промспец Консалтинг'' встановлені судом на підставі оцінки доказів у справі, а саме: договорів із ТОВ ''Промспец Консалтинг'' від 01 грудня 2010 року № 01/12 та із ТОВ ''Тех-агроремпоставка'' від 25 серпня 2010 року № 25/08, за умовами яких продавець (ТОВ ''Промспец Консалтинг'', ТОВ ''Тех-агроремпоставка'') зобов'язується передати у власність покупця (позивача) товар (синтепон, тканину плащову та підкладочну); встановлення обставин, що укладені між позивачем та його контрагентами договори підписані належними особами, які на момент спірних правочинів мали спеціальну податкову та господарську правосуб'єктність; податкових накладних, виписаних на користь підприємця його контрагентами, належне оформлення яких ОДПІ не заперечується; здійсненими позивачем розрахунками за придбаний товар шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунки контрагентів, що підтверджено банківськими виписками; транспортування придбаного товару здійснено за рахунок позивача в межах договірних взаємовідносин із ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, що підтверджено договорами про транспортне експедирування вантажів автомобільним транспортом, ТТН, актами виконаних робіт; в подальшому придбаний товар відвантажений позивачем іншим контрагентам (покупцям), а саме ТОВ ''Пром-Текстиль'', ТОВ ''НПО ТЕКСАКОМ'', ПП ''ТК-3000'', ФОП ОСОБА_7, ТОВ ''Спец-Контракт'', ТОВ ''УПО Единство'', ВАТ ''Кіровська швейна фабрика ''КІФАДО'', ТОВ ''ВП Сван'', ТОВ ''Legio'', ТОВ ''Астра Люкс'', ФОП ОСОБА_8, ТОВ ПТК ''Фаст'', ТОВ ''ДОМЕКС'', ПП ''Союз'', ТОВ ПО ''Харків'', про що свідчать відповідні договори постачання, видаткові накладні, банківські виписки про здійснення оплати за поставлений позивачем товар.

Суди попередніх інстанцій, зробивши з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України оцінку доказів, наданих позивачем на спростування доводів податкового органу про недостовірність даних його податкового обліку, задекларованих у період з 27 липня 2010 року по 31 березня 2011 року за наслідками господарських операцій з ТОВ ''Тех-агроремпоставка'' та ТОВ ''Промспец Консалтинг'', та з огляду на відсутність доказів з боку ОДПІ щодо підтвердження вчинення ФОП ОСОБА_4 податкового правопорушення, дійшли обґрунтованого висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Обґрунтовуючи довід касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, ОДПІ посилається на ті ж самі обставини, які вказані в акті перевірки та які були предметом оцінки судами першої та апеляційної інстанцій; в касаційній скарзі не наведено конкретних підстав, які б свідчили про порушення судами норм процесуального права при встановленні обставин у справі та норм матеріального права при їх юридичній оцінці.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року у справі № 2а-17640/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Л.І. Бившева

Судді: І.Я. Олендер

Т.М. Шипуліна