Справа № 809/1244/16
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року Справа № 876/8917/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Керод Х.І.,

та за участі осіб:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Лаврука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 328666-17, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» за податковий період 2016 у сумі 25000 грн. щодо позивача.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив позивач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в зв'язку з чим просить таку скасувати та прийняти нову, якою заявлені позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що транспортний податок на транспортний засіб позивача відповідачем нараховано протиправно, в порушення статей 12, 267 Податкового кодексу України, частини 1 статті 58 Конституції України, зокрема зазначає, оскільки зміни до статті 267 Податкового кодексу України набрали чинності з 01.01.2016, тому повинні застосовуватися не раніше 2017 року, який вважає початком бюджетного періоду. Водночас стверджує, що 2016 рік, за який позивачу нараховано транспортний податок є плановим періодом у який сплата нового податку не може бути визнана обов'язковою. Крім цього, мотивує позовні вимоги тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було вручено позивачу 27.07.2016, з порушенням підпункту 267.6.2 пункту 267.6. статті 267 Податкового кодексу України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу, марки LEXUS LX570, 2012 року випуску, об'єм двигуна 5663 куб. см., номерний знак НОМЕР_1.

Державною податковою інспекцією у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області 30.06.2016 було прийнято податкове повідомлення - рішення №328666-17, яким визначено податкове зобов'язання за платежем: транспортний податок в розмірі 25000,00 гривень.

Підставою для визначення позивачу транспортного податку слугували висновки контролюючого органу про те, що згідно бази даних, наявної в ДПІ у м. Івано - Франківську позивачу належить транспортний засіб марки LEXUS LX570, 2012 року випуску, об'єм двигуна 5663 куб. см., який у відповідності до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування.

Згідно положень пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Кодексу, податкове законодавство ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності - згідно якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Зазначений принцип визнано законодавцем однією з основних засад податкового законодавства.

Приписами ст. 5 Кодексу визначено порядок співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, а саме, що для регулювання відносин у сфері справляння податків і зборів, застосовуються поняття, правила та положення, які встановлено Податковим кодексом України.

Порядок формування доходної частини бюджетів, визначено у ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України, а саме: закони України, які впливають на показники бюджету і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

З урахуванням вимог чинного законодавства зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014, який набрав чинності 01.01.2015, внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема ст. 267 Податкового кодексу України викладено в новій редакції та згідно змін якої введено транспортний податок. Тобто не пізніш як за шість місяців до початку 2016 року.

Відповідно пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно пп. 267.3.1 п. 267.3 ст. 267 даного Кодексу базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Зокрема, пп. 267.2.1 п. 267.2 даної статті Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Таким чином, з врахуванням 2016 року, як податкового (звітного) року, «Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №66 від 18.02.2016, «Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №403 від 10.04.2013, критерії транспортного засобу позивача арки LEXUS LX570, 2012 року випуску, об'єм двигуна 5663 куб. см., підпадають від визначення об'єкт оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, оскільки середньоринкова вартість його становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року та він використовувався до 5 років. Вказане не заперечуються сторонами.

З приводу застосування принципу стабільності до локальних актів органів місцевого самоврядування, суд зазначає наступне.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного року, що настає за плановим.

Офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 цієї статті (п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України).

Положення «Про податок на майно» затверджене рішенням Івано-Франківської міської ради №10-3 28.01.2016, яким встановлено на території міста Івано-Франківська місцеві податки і збори, серед яких транспортний податок (пункт 3 Положення). Вказане Положення оприлюднене у газеті «Західний кур'єр» 04.02.2016.

Однак, у відповідності до п.п. 7, 4 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» № 909-VIII від 24.12.2015, який набрав чинності з 01.01.2016, встановлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених ст. 10 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 146 Конституції України, інші питання організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності органів місцевого самоврядування визначаються законом.

Зважаючи на викладене, безпідставним є покликання апелянта на застосування в даному випадку норм рішень органу місцевого самоврядування не раніше початку бюджетного періоду.

Щодо пріоритетності приписів Податкового кодексу України та Бюджетного кодексу України по відношенню до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» № 909-VIII від 24.12.2015, то зокрема цей Закон визначає дію пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України в часі.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України викладене у Рішенні Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999, відповідно до абз. 2 п. 2 якого, Конституція України, закріпивши ч. 1 ст. 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Однак, сплата транспортного податку не є відповідальністю за правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу. Натомість, обов'язок зі сплати податків встановлений ст. 67 Конституції України.

Отже, пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України не є нормою, яка пом'якшує або скасовує відповідальність особи, а тому згідно вимог ч. 1 ст. 58 Конституції України не має зворотної дії в часі.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті (п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України).

Згідно пп. 267.5.1. п. 267.5. ст. 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Порядок обчислення та сплати податку визначений п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, пунктами якої визначено вичерпні випадки нарахування транспортного податку відносно місячних строків, серед яких не міститься нарахування вказаного податку у період з моменту прийняття рішення органом місцевого самоврядування.

Тому, обчислення ставки транспортного податку з лютого 2016 по 31 грудня 2016 є необґрунтованим.

Згідно з пп. 267.6.2. п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо покликання апелянта на порушення порядку вручення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №328666-17 від 30.06.2016, визначеного пп. 267.6.2. п. 267.6. ст. 267 Податкового кодексу України, то таке не звільняє його від обов'язку сплати транспортного податку.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач приймаючи 30 червня 2016 оскаржуване податкове повідомлення-рішення №328666-17 про визначення суми податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» на суму 25000,00 грн., діяв з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття, на підставі та в межах повноважень визначених Законом, відтак заявлені позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року у справі № 809/1244/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська

повний текст ухвали виготовлений 31.01.2017