Справа № 2а-5476/10/2570
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2010-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-5476/10/2570
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 р.

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої-судді - ОСОБА_1

при секретарі - Косолаповій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу Державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції про визнання дій незаконними та скасування постанов ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом і просить визнати дії Начальника Відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції ОСОБА_3, які виявилися у винесенні 1) постанови Відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції № ВП20389350 від 29.07.2010 року про стягнення з боржника виконавчого збору; 2) постанови Відділу державної виконавчої служби Менського районного управління про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № ВП20389350 від 02.08.2010 року неправомірними і визнати їх незаконними та скасувати постанови Відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.07.2010 року за ВП №20389350; постанову Відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № ВП20389350 від 02.08.2010 року. Також просить зняти арешт майна та заборону відчуження з рухомого майна належного ОСОБА_4, що накладено Відділом державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження за ВП №20389350 від 02.08.2010 року. Свої позовні вимоги мотивує, що постанови про стягнення виконавчого збору та постанова про арешт майна та заборони його відчуження винесено відповідачем без повного зясування всіх обставин, що мають істотне значення, які відповідач вважає встановленими, відповідач виніс постанови в супереч закону та його вимогам, висновки відповідача не відповідають обставинам, що стосуються відкриття виконавчого провадження, а відповідно і всі виконавчі дії за виконавчим провадженням також відповідачем порушено та не правильно застосовано норми матеріального права та процесуального права.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в письмовому клопотання просив розглянути справу за його відсутності. В письмових запереченнях на позовну заяву зазначив, що відповідні постанови ВДВС Менського районного управління юстиції прийняті на підставі та повністю відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Представник третьої особи ПАТ «Родовід банк» в судове засідання не зявився, про час слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про розгляд справи за його відсутності та заперечень на позов не подав.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного:

Встановлено, що в провадженні начальника Відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_3 знаходиться на виконанні виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису № 395 від 02.04.2010 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 щодо звернення стягнення на автомобіль марки SKODA, модель ОСТАVІА ТOUR, 1.81, рік випуску 2008, колір - чорний, шассі (кузов, рама, коляска) №VINTMBDL41U58B016485, тип - легковий хетчбек, реєстраційний номер №СВ5826АК, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_4, який на підставі договору застави транспортного засобу №77-1/АА-01013.08.2-3, засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, 12.06.2008 року за реєстром №2702, переданий у заставу ПАТ «Родовід банк». Стягнення проводиться за період з 13.04.2009 року по 02.04.2010 року за рахунок коштів отриманих від реалізації автомобіля марки SKODA, модель ОСТАVІА ТOUR, 1.81, рік випуску 2008, колір - чорний, шассі (кузов, рама, коляска) №VINTMBDL41U58B016485, тип - легковий хетчбек, реєстраційний номер №СВ5826АК задоволення вимог ПАТ „Родовід Банк" здійснюється, у розмірі: кредит в сумі, еквівалентній 23761,06 доларам США; відсотки в сумі, еквівалентній 3748,42 доларам США; пеня в сумі, еквівалентній 21808,61 доларам США, що становить 49318,42 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 390845,86 грн. З метою відшкодування кредитору внесеної за вчинення виконавчого напису плати запропоновано стягнути з боржника 1700,00 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 21.07.2010 року, згідно заяви стягувача ПАТ „РОДОВІД БАНК" накладено арешт на майно боржника - автомобіль марки SKODA, модель ОСТАVІА ТOUR, 1.81, рік випуску 2008, реєстраційний номер №СВ5826АК. Також позивачу надано строк для добровільного виконання виконавчого напису нотаріуса до 28.07.2010 року.

Державним виконавцем 29.07.2010 року було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, якою з боржника було стягнуто виконавчий збір в сумі 39254,59 грн. в звязку з невиконанням виконавчого напису нотаріуса в добровільному порядку.

Постановою державного виконавця ВДВС Менського районного управління юстиції від 02.08.2010 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_4, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.

Відповідно до ст.. 24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Як свідчить наявна в матеріалах справи копія поштового повідомлення про вручення позивач отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження 23.07.2010 року, однак в самому поштовому повідомленні зазначено, що копію постанови отримала уповноважена особа і підпис про отримання значиться «Щербина», таким чином суд вважає, що зазначене поштове повідомлення не може бути належним доказом, що підтверджує своєчасне отримання позивачем копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.07.2010 року, в якій встановлювався строк для добровільного виконання виконавчого напису до 28.07.2010 року. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що відповідачем по справ субєктом владних повноважень не доведено належним чином факт отримання ОСОБА_7 постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто не доведено факту пропущення позивачем строку для добровільного виконання виконавчого документа.

Частиною 1 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» з грошової суми (в тому числі одержаної від реалізації майна боржника), яка стягнута державним виконавцем з боржника, в першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на проведення виконавчих дій, в другу чергу компенсуються витрати Державної виконавчої служби на здійснення виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб, у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір. Виконавчий збір стягується пропорційно фактично задоволеним вимогам стягувача.

Розподіл грошових сум у черговості, вказаній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Згідно ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» з коштів, одержаних від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого вони використовуються для задоволення вимог заставодержателя.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм суд приходить до висновку, що виконавчий збір стягується від фактично стягненої державним виконавцем суми боргу під час здійснення примусового виконання. У виконавчому провадженні про звернення стягнення на заставлене майно стягнення виконавчого збору здійснюється лише після реалізації заставленого майна за рахунок коштів, одержаних від реалізації цього майна. У виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого напису приватного нотаріусу №395 від 02.04.2010р. реалізація майна, на яке звернено стягнення не здійснювалась.

Таким чином суд приходить до висновку, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору винесена неправомірно, оскільки стягнення такого збору здійснюється лише після реалізації заставленого майна в натурі.

Щодо постанови про накладення арешту на майно позивача та заборони його відчуження та відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. За постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеної у виконавчому провадженні про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення звертається на вільне від застави майно боржника.

Частиною 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ст.. 37 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» накладення арешту на рухоме майно на підставі рішення суду для забезпечення цивільного позову або при порушенні провадження у справі про банкрутство громадянина-підприємця належить до публічних обтяжень.

Згідно ст. 39 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» публічне обтяження підлягає реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, протягом п'яти днів із дня винесення відповідного рішення, на підставі якого воно виникає. Обов'язок щодо здійснення реєстрації покладається на уповноважений орган або на особу, зазначену в рішенні уповноваженого органу.

Пріоритет публічного обтяження встановлюється з моменту його реєстрації. Зареєстровані публічні обтяження не мають пріоритету над обтяженнями того ж рухомого майна, які були зареєстровані раніше моменту реєстрації публічного обтяження, а також обтяженнями, які мають вищий пріоритет згідно з правилами, встановленими розділом III цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна таке обтяження на рухоме майно позивача як застава ПАТ «Родовід Банк» було зареєстроване в реєстрі 12.06.2008 року, а таке обтяження як постанова державного виконавця про арешт майна та заборона його відчуження було зареєстровано 02.08.2010 року. Таким чином наявні докази першочергової реєстрації обтяження вказаного майна заставою ВАТ «Родовід банк» і таке обтяження не знято. Тобто обтяження майна заставою є пріоритетним виходячи з положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для накладення арешту на належне позивачу майно в межах виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору за постановою від 02.08.2010 року, оскільки воно було обтяжене ПАТ «Родовід банк». Відповідач, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», не взяв до уваги, що майно, на яке ним накладений арешт, перебуває в заставі. Відповідачем не надано доказів, що у позивача існує інше рухоме майно, вільне від обтяжень і на яке може бути накладено арешт, крім рухомого майна - автомобіля.

Згідно із ст. 58 «Про заставу», якщо в результаті видання органом державної виконавчої влади чи органом місцевого і регіонального самоврядування акта, який не відповідає чинному законодавству, і порушуються права заставодержателя або інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження предметом застави, такий акт визнається недійсним судом. .

Таким чином відповідач арештовуючи та накладаючи заборону відчуження за постановою від 02.08.2010 року, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Враховуючи все вищевикладене, що постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та накладення арешту на майно боржника та заборону його відчуження винесено з порушенням вимог чинного законодавства та підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги позивача про зняття арешту майна та заборону відчуження з рухомого майна належного ОСОБА_4, то суд вважає що в її задоволенні позивачу необхідно відмовити на підставі того, що судом не було накладено арешту на майно позивача, а відтак і зняття такого арешту не належить до повноважень суду, суд не вправі виконувати функції інших органів державної влади. Після виконання рішення суду щодо скасування постанови про накладення арешту на майно боржника та заборону його відчуження від 02.08.2010 року, арешт знімається органом, що його накладав.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, суд вважає, що дії начальника Відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції ОСОБА_3 по винесенню постанов про стягнення з боржника виконавчого збору та накладення арешту на майно боржника та заборону його відчуження є неправомірними та такими що порушують права позивача, а тому позовні вимоги про визнання неправомірними дій начальника Відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції ОСОБА_3 та скасування постанов від 29.07.2010 року та 02.08.2010 року підлягають задоволенню, а в задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.160-163 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Начальника Відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції ОСОБА_3 щодо винесення постанови № ВП 20389350 від 29.07.2010 року про стягнення з боржника виконавчого збору, постанови № ВП 20389350 від 02.08.2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - неправомірними.

Скасувати постанови Відділу Державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції № ВП 20389350 від 29.07.2010 року про стягнення з боржника виконавчого збору та № ВП 20389350 від 02.08.2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок і строки, передбачені статтями 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя підпис ОСОБА_1