Справа № 812/1402/16
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шембелян В.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року справа №812/1402/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року у справі № 812/1402/16 за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10 червня 2015 року № 66-17, -

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2016 року, ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання незаконним та протиправним податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 66-17 від 10 червня 2015 року (а.с. 3-8).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року у справі № 812/1402/16 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області №66-17 від 10 червня 2015 року на суму 25 000,00 грн. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу інспекції № 701-23 від 10 листопада 2015 року на суму 25 000,00 грн. (а.с. 50-53).

Не погодившись із судовим рішенням, Державна податкова інспекція у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, інспекцією зазначено наступне.

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28 грудня 2014 року, яким ст. 267 Податкового кодексу України викладено у новій редакції та введено новий податок транспортний податок.

Платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають власні легкові автомобілі, зареєстровані в України згідно з чинним законодавством (пп. 267.2.1. п 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 267.2.1. ст. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України визначено, що обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм 3000 куб.см.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 грн. за кожен легковий автомобіль (п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України).

Відтак, позивач, як власник легкового автомобілю TOYOTA HIGHLANDER 2011 року випуску, обєм двигуна 3 456 куб.см. є платником транспортного податку.

Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28 грудня 2014 року неконституційним не визнавався, отже підлягає виконанню з 01 січня 2015 року.

На підставі вищезазначених норм права, відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 69-17 від 10 червня 2015 року, яким визначено суму податкового зобовязання по платежу транспортний податок у розмірі 25 000,00 грн. та податкову вимогу № 701-23 від 10 листопада 2015 року (а.с. 59-67).

Позивач та представник відповідача в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

27 січня 2017 року до канцелярії суду надійшло клопотання від Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника апелянта.

30 січня 2017 року від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) є власником транспортного засобу TOYOTA HIGHLANDER 2011 року випуску з обємом двигуна 3 456 см. куб.

10 червня 2015 року Державною податковою інспекцією у м. Лисичанську Головного управління Міндоходів у Луганській області прийнято податкове повідомлення - рішення форми Ф № 66-17 про визначення суми податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 25 000,00 грн. (а.с. 13, 30).

10 листопада 2015 року винесена податкова вимога № 701-23 про сплату суми боргу у розмірі 25 000,00 грн. з транспортного податку з фізичних осіб (а.с.12).

Правомірність прийняття контролюючим органом вищевказаного податкового повідомлення-рішення та вимоги є спірним питанням даної справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не доведено правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення, відтак воно є таким, що підлягає скасуванню. При цьому, суд вийшов за межі позовних вимог на підставі приписів ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України та для повного захисту порушених прав позивача визнав протиправною та скасував і податкову вимогу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, яким введено новий податок з громадян України - транспортний податок шляхом викладення в новій редакції ст. 267 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI.

Із набранням чинності ст. 267 Податкового кодексу України 01 січня 2015 року, власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см, є платниками транспортного податку.

При цьому обов'язок із сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи із 2015 року (рік набрання чинності Законом).

Відповідно до п. 8.1. ст.8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу).

У ст. 10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (п.п. 10.1.1.), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, що діє з 01 січня 2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Так, відповідно до п. 8.3. ст. 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 Податкового кодексу України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно до пп. 12.3.4 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Приписи п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України визначають, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

З аналізу наведених норм вбачається, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. При цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Положеннями п. 4 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII органам місцевого самоврядування рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Також вказаною нормою права установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Рішенням Лисичанської міської ради від 29 січня 2015 року № 78/1248 Про транспортний податок, введено в дію з 01 січня 2015 року на території Лисичанської міської ради транспортний податок (а.с. 11, 26).

Відповідно до п. 2, 3 вищевказаного рішення об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см., ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанцій погоджується з висновком суду першої інстанції, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», згідно з яким з 01 січня 2015 року введено в дію "Транспортний податок", прийнятий 28 грудня 2014 року, тобто після 15 липня 2014 року, а транспортний податок установлено в місті Лисичанську та введено в дію відповідним рішенням ради від 29 січня 2015 року, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо неправомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки у 2015 році транспортний податок не мав застосовуватись на території Лисичанської міської ради.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що для повного захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та скасувати податкову вимогу форми Ф від 10 листопада 2015 року № 701-23 про зобов'язання сплатити суму податкового боргу у розмірі 25 000 грн., оскільки підставою її винесення є невиконання у встановлені строки оскаржуваного податкового повідомлення-рішення форми "Ф" №66-17 від 10 червня 2015 року, яке визнано судами неправомірним та таким, що підлягає скасуванню (а.с. 12).

Крім того, суд не приймає доводи апелянта, щодо відсутності в його діях порушень щодо направлення спірне податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу на іншу адресу позивача, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрована у м. Сєвєродонецьку, МЖК МріяАДРЕСА_1 з 02 жовтня 2013 року (а.с. 9).

Відповідачем спірне податкове повідомлення-рішення та вимога направлялась позивачу за адресою: м. Лисичанськ, вул. Кафманова, 40, та які повернуті до податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 12, 13).

Довідкою Лисичанської міської ради Луганської області від 28.05ю2016 року № 3303/10-02 /підтверджено, що позивач була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, знята з реєстрації 27.09.2013 року та на час винесення податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги вже проживала у м. Сєвєродонецьк ( а.с.29).

Підпунктом 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України встановлено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Відтак, суд дійшов до висновку, що відповідач є неналежним органом, що прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення та вимогу.

Крім того, суд апеляційної інстанції не приймає доводів апелянта, щодо обовязку позивача повідомляти контролюючий орган про зміну її адреси, оскільки позивач з 08 вересня 2017 року не є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 27-28), відтак на неї не розповсюджується обовязок щодо повідомлення адреси реєстрації.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності прийняття податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення .

Згідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року у справі № 812/1402/16 за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10 червня 2015 року № 66-17 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_3

ОСОБА_4