Справа № 320/7704/16-а
Суддя: Бахаєв І. М.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 30.01.2017
Справа № 320/7704/16-а
Провадження № 2-а/320/21/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«30» січня 2017 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді: Бахаєв І.М.

при секретарі: Фурсовій Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник за договором - адвокат Клопков Сергій Миколайович до Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2016 року ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник за договором - адвокат Клопков Сергій Миколайович звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з адміністративними позовом до Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, який обґрунтовує тим, що він є інвалідом війни ІІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Він має статус інваліда війни та наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, як інваліду війни. Він двічі в жовтні та листопаді 2016 року звертався до відповідача з вимогою про перерахунок та доплату щорічної допомоги як інваліду ІІІ групи в добровільному порядку згідно Закону. Листом від 16 листопада 2016 року відповідач відмовив йому у виплаті допомоги, зазначивши, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року позивачу надавалась у розмірі 2 310 гривень на підставі Постанови № 141 від 02.03.2016 року «Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Позивач та представник позивача у судове засідання не з'явилися, але на адресу суду від позивача надійшла письмова заява, про слухання справи за його відсутністю та його представника, на задоволенні позову наполягає у повному обсязі та просить суд його задовольнити.

Від представника Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області Ольшанського В.О. до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та надала суду письмові заперечення проти позову. В своїх запереченнях відповідач посилається на те, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року позивачу надавалась у розмірі 2 310 гривень на підставі Постанови № 141 від 02.03.2016 року «Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а тому підстав для задоволення позову не має. Підстави для такої відмови виклав в письмових запереченнях.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, з урахуванням заяви позивача про розгляд справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, ураховуючи доводи позивача, що викладені в позовній заяві, та пояснення представника відповідача викладених у запереченні на адміністративний позов, дослідивши та оцінивши докази, які надано до позовної заяви, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю за наступних підстав:

Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Ч.1 ст. 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних повноважень управлінської функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 є інвалід ІІІ групи, що підтверджується копією посвідчення серії ААБ №022973 /а.с.6/, у зв'язку із чим перебуває на обліку в Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області та має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до яких входить отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, як інваліду війни.

Відповідно до копії відповіді Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області від 16.11.2016 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, як інвалід ІІІ групи. Щорічна разова грошова допомога ветеранам війни до 5 травня у 2016 році виплачувалась на підставі постанови КМУ № 141 від 02.03.2016 року «Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» та здійснювалась у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин - IIІ групи - 2 310 грн. /а.с.7/.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно з пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до частини 2 статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності.

Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Пунктом 1 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, інвалідам війни IIІ групи 2 310 гривень.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям, зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що призначаючи та виплачуючи позивачу грошову допомогу у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141, відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а тому підстави для задоволення позову про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої грошової допомоги за 2016 рік на користь позивача відсутні.

Суддею не надається оцінка інших доводів відповідача, викладених в письмових запереченнях, оскільки суддя дійшов висновку про відсутність у позивача права на щорічну разову грошову допомогу за 2016 рік.

На підставі вищевикладеного та керуючисьЗаконом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 9, 10, 11, 69, 158-163 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник за договором - адвокат Клопков Сергій Миколайович до Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги - відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення постанови.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми під час її розгляду, мають право звернутися з апеляційною скаргою протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ