Справа № 464/7903/16-а
Суддя: Борачок М. В.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/7903/16-а
пр.№ 2-а/464/20/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017 року м.Львів

Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого - судді Борачка М.В.,

за участю секретаря судового засідання Янишин М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали, зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом в якому з уточненням позовних вимог просить визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради 4 сесії 7 скликання від 14 липня 2016 року №893 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1; зобов'язати Львівську міську раду у 30-ти денний термін з моменту набрання чинності рішенням суду розглянути питання про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 0,084 га та надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 0,084 га.

В обґрунтування позову покликається на те, що її сім'ю у 1946 році переселили з Польщі в Україну. З цього часу вони проживали та користувалися земельною ділянкою по АДРЕСА_1 Згідно архівних документів Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в їх користуванні було 0,26 га землі. На даній земельній ділянці був розташований житловий будинок розміром 10х5 м?. Для оформлення права власності на земельну ділянку, у відповідності до встановленого порядку, нею вчинені всі необхідні дії, зокрема: ліцензованою спеціалізованою землевпорядною організацією виготовлений план земельної ділянки, виконаний кадастровий план земельної ділянки з нанесенням червоної лінії, отриманий позитивний висновок про наявність містобудівних обмежень щодо користування земельною ділянкою. Підготовлений пакет документів через єдине вікно було подано на розгляд Львівської міської ради. Проте, ухвалою Львівської міської ради від 14 липня 2016 року №893 їй відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 Зазначає, що ухвалою Львівської міської ради 17-ї сесії 4-го скликання від 01.12.2005 року «Про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м.Львові» їй передано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 площею 1000м?. Однак, у зв'язку із внесенням змін у спосіб та порядок оформлення та реєстрації правовстановлюючих документів, вона змушена була повторно звертатися із заявою в орган місцевого самоврядування згідно нового порядку. Так, як на даній земельній ділянці вони проживають та користуються нею з 1946 року, продовжують користуватися по сьогоднішній день і ними зібрано весь пакет документів для отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, вважає ухвалу Львівської міської ради від 14.07.2016р. №893 незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просить задоволити. Додатково пояснила, що позивачу належить на праві власності будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Ухвалою Львівської міської ради 17 сесії 4 скликання від 01.12.2005р. позивачці передано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. В процесі виготовлення документів, змінилось законодавство і тому позивачка була змушена повторно звернутись до відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Зазначила, що зазначений проект ухвали розглядався на пленарному засіданні сесії Львівської міської ради 14.07.2016р. та не набрав необхідної кількості голосів депутатського корпусу на підтримку. Просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст.38 ЗК України визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом (ст.40 ЗК України).

Частиною 1 ст.122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом «в» ч. 3 ст.116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належав будинок по АДРЕСА_1 у м.Львові.

Згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 3 жовтня 2008 року звернулась до Львівської міської ради із заявою з приводу надання безоплатно у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1. Однак 14 жовтня 2008 року їй листом №3-М-21771/2403 відмовлено у передачі на розгляд міської ради даного звернення у зв'язку із відсутністю всіх належних документів передбачених рішенням Львівської міської ради №987 від 01.10.2004р.

Постановою Сихівського районного суду м.Львові від 17 квітня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірною відмову Львівської міської ради в передачі на розгляд сесії міської ради питання надання у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки розміром 0,084 га за адресою АДРЕСА_1 та зобов'язано Львівську міську раду в 30-ти денний термін з моменту набрання чинності рішенням суду розглянути питання передачі в приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки розміром 0,084 га за адресою АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

27 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Львівської міської ради із заявою з приводу надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 у м. Львові та подала всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України (а.с.54).

Ухвалою Львівської міської ради 4-ї сесії 7-го скликання від 14 липня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0840 га на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за рахунок земель, що не надані у власність або користування (а.с. 9).

З листа департаменту містобудування Львівської міської ради від 20.07.2016 р. №2403 вбачається, що оскаржувана ухвала відповідача розглядалась на виконання постанови Сихівського районного суду м.Львові від 17 квітня 2009 року (а.с.10).

Із зауважень до проекту ухвали «Про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на. АДРЕСА_1» вбачається, що підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення оспорюваної земельної ділянки є те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 у м.Львові відповідно до генерального плану м.Львова, затвердженого ухвалою сесії Львівської міської ради від 30.09.2010 №3924, знаходиться в межах території багатоповерхової житлової забудови (а.с.65).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень закріплено у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, відповідно до частини 3 названої статті КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, принцип обґрунтованості рішення або дії вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Генеральний план м.Львова затверджений ухвалою сесії Львівської міської ради від 30.09.2010 №3924.

Водночас, в матеріалах справи міститься копія ухвали Львівської міської ради 17-ї сесії 4-го скликання від 01.12.2005 року «Про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові», відповідно до якої ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 площею 1000 м?.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, позивач в 1960 році набула право власності на житловий будинкупо АДРЕСА_1 у м.Львові, який розміщений на оспорюваній земельній ділянці.

Частиною 1 ст.120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Крім цього, постанова Сихівського районного суду м.Львові від 17 квітня 2009 року, якою зобов'язано Львівську міську раду в 30-ти денний термін з моменту набрання чинності рішенням суду розглянути питання передачі в приватну власність ОСОБА_1 оспорюваної земельної ділянки, набрала законної сили ще в квітні 2009 року, тобто задовго до затвердження чинного генерального плану м.Львова (30.09.2010 р.), однак була виконана відповідачем лише 14.07.2016 року. Разом з тим, до затвердження генерального плану м.Львова (30.09.2010 р.), були відсутні містобудівельні обмеження щодо користування оспорюванню земельною ділянкою, що підтверджується висновком управління архітектури і містобудування від 17.05.2006 р. (а.с.27).

Згідно пункту 3.4 ДБН360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, садибну забудову у містах слід розміщувати: у межах міста переважно на вільних територіях, включаючи ділянки, які раніше вважалися непридатними для будівництва, на територіях реконструйованої забудови, існуючої індивідуальної садибної забудови і тієї, що зберігається, враховуючи необхідність збереження характеру міського середовища, що склалося; у приміських зонах на резервних територіях, що входять у межу міста, за винятком зелених зон; у нових селищах і тих, що розвиваються, розміщених у межах 30-40-хвилинної транспортної доступності.

Тобто, вказані законодавчі приписи не містять прямої заборони на розміщення садибної забудови у межах багатоповерхової житлової забудови.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач не довів сам факт того, що оспорювана земельна ділянка знаходиться в межах території багатоповерхової житлової забудови. Так, як вбачається з листа управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради від 18.12.2015 р. №2401-1380 (а.с.21), в такому йдеться про дві земельні ділянки розташовані на АДРЕСА_1, з яких ділянка №1 орієнтовною площею 0,1000 га знаходиться в межах території багатоповерхової житлової забудови, а ділянка №2 орієнтовною площею 0,0866 га - в межах червоних ліній вулиць. Однак в даному листі не йдеться про земельну ділянку площею 0,0840 га, яка і була предметом розгляду відповідача.

За таких обставин не можна вважати, щовідповідач діяв обґрунтовано, з дотриманням вимог Конституції та законів України, в межах повноважень та спосіб, передбачений чинним законодавством України, а відтак ухвалу Львівської міської ради 4 сесії 7 скликання від 14 липня 2016 року №893 слід визнати протиправною та скасувати.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача в 30-ти денний термін з моменту набрання чинності рішенням суду розглянути питання та надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року (справа № 826/4418/14) вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням тієї обставини, що позивач неодноразово звертався до Львівської міської ради з одного і того ж питання щодо отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та отримував формальні відмови в його отриманні, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача у місячний строк з моменту набрання законної сили рішенням суду розглянути питання про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 0,084 га та надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 0,084 га.

Позов підлягає частковому задоволенню оскільки частиною 7 ст.118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні, а не протягом 30-ти денного терміну, як про це зазначає ОСОБА_1 в позовній вимозі.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 160-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради 4 сесії 7 скликання від 14 липня 2016 року №893 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1.

Зобов'язати Львівську міську раду у місячний строк з моменту набрання чинності рішенням суду розглянути питання про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 0,084 га та надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 0,084 га.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а особою, у відсутності якої таку було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання її копії.

Головуючий Борачок М.В.