Справа № 553/1696/15-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" січня 2017 р. м. Київ К/800/49424/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В., Мойсюка М.І. (доповідач), Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 2 червня 2015 року і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 серпня 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ), в якому просив зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії з 1 квітня 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскільки він не отримує пенсію виплата якої передбачена Законом України «Про державну службу», а тому на нього не можуть розповсюджуватися правила частини 1 статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вважає, що припинивши виплату призначеної йому пенсії, відповідач порушив його права, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 2 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції виходили з того, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Проте, до такого висновку суди дійшли в порушення норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що позивач з 2007 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ та до 1 квітня 2015 року отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На час розгляду справи судом продовжував працювати в апараті Полтавської обласної державної адміністрації в мобілізаційному підрозділі на посаді головного спеціаліста, є державним службовцем, що підтверджується довідкою Полтавської обласної державної адміністрації від 22 квітня 20015 року № 01-52/1241, копією трудової книжки позивача.

Посада, яку займав позивач, надає йому право на отримання пенсії, передбаченої Законом України «Про державну службу».

1 квітня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213- VІІІ (далі - Закон № 213- VІІІ).

Частину 1 статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

Відповідно до пункту 2 розділу Прикінцевих положень Закону №213-VІІІ від 2 березня 2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом п'ятим Прикінцевих положень Закону № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до зазначених вище законів.

Оскільки Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2016 року №21-948а16.

Виходячи із зазначеного, суди правильно встановили обставини справи, але при цьому порушили норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, їх слід скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За приписами статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 223, 229, 232 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

п о с т а н о в и л а:

Касаційну ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 2 червня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 серпня 2015 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо припинення виплати ОСОБА_4 призначеної пенсії з 1 червня 2015 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити ОСОБА_4 виплату призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV з 1 червня 2015 року

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: М.І. Мойсюк

С.В. Головчук

Ю.К. Черпак