Справа № 2а-3201/10/2570
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2010-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-3201/10/2570
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2010 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Розмовенко А.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом відділення Фонду соціального захисту інвалідів у Чернігівській області до приватного підприємства «Іскра» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В :

16.06.2010 року позивач, відділення Фонду соціального захисту інвалідів у Чернігівській області, звернувся до суду з адміністративним позовом до приватного підприємства «Іскра», в якому просить суд стягнути з приватного підприємства «Іскра» на користь Фонду соціального захисту інвалідів у Чернігівській області адміністративно-господарські санкції за невиконання відповідачем нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2009 році в сумі 7369,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. Згідно форми звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2009 рік, поданого відповідачем, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу приватного підприємства «Іскра» у 2009 році становила 16 осіб. Відповідно до вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» норматив для працевлаштування інвалідів на підприємстві відповідача складає 1 робоче місце. Відповідачем не виконано норматив - 1 робочого місця по працевлаштуванню інвалідів. Розмір середньорічної заробітної плати на підприємстві відповідача за 2009 рік становить 7237,50 грн. Таким чином, сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році становить 7237,50 грн. За порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій нарахована пеня в сумі 132,37грн. На момент звернення до суду відповідачем адміністративно-фінансові санкції та пеня не сплачені.

В судовому засіданні представник позивача вимоги адміністративного позову підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, оскільки приватним підприємством «Іскра» вжито всі необхідні заходи для працевлаштування інвалідів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача становить 16 осіб, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів - 1 особи, фонд оплати праці штатних працівників в 2009 році складав 115,8 тис. грн., середньорічна заробітна плата на підприємстві відповідача становила у 2009 році 7237,50грн., позивачем розраховано адміністративно-господарську санкцію за невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2009 рік в сумі 7237,50 грн. направлених на забезпечення трудової зайнятості населення.

Працевлаштування - це система організаційних, економічних і правових заходів, направлених на забезпечення трудової зайнятості населення.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"№ 875-ХІІ від 21.03.1991 року підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Таким чином, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить у відповідача 1 особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-ХІІ від 21.03.1991 року, яка діє на цей час в редакції Закону України від 06.10.2005 року № 2960-IV, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обовязковим платежем), обовязкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року № 1251-XII Про систему оподаткування, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Судом встановлено, що згідно штатного розпису на 2009 рік відповідачем створено робочі місця для працевлаштування інвалідів сторожа та обліковця. Відповідно до довідки № 105/03-09 від 16.04.2009 року, виданої Талалаївською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області, відповідач у 2009 році звертався до сільської ради за допомогою про надання даних для працевлаштування інвалідів (а.с.13). Але бажаючих серед безробітних з обмеженими фізичними можливостями працевлаштуватись на підприємство не виявилось. Відмов від підприємства у працевлаштуванні інвалідів не було.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки Талалаївської сільської ради на території сільської ради в 2009 році проживало 15 інвалідів (а.с.14). Відповідач неодноразово звертався до інвалідів, що проживають на території Талалаївсьої сільської ради, з пропозицією працевлаштування, але жоден з них не виявили бажання працювати. Інваліди ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5Філімончук П,О. та ОСОБА_6, (інвалідність підтверджується посвідченнями, копії яких затверджені засвідчувальним написом та печаткою Талалаївсьої сільської ради) відмовились від працевлаштування, що підтверджується заявами затвердженими засвідчувальним написом та печаткою Талалаївсьої сільської ради. (а.с.18-21, 26-34).

Крім того, з 01.12.2009 року підприємством прийнята на роботу інвалід ІІ групи ОСОБА_7, що підтверджується наказом № 20 від 01.12.2009 року (а.с.15).

У звязку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за відсутності у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Частиною 1 статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Оскільки спір вирішено на користь субєкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) згідно ч. 4 ст. 94 КАС України стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 124 Конституції України ,ст.ст. 9, 69-71, 97, 158-163 КАС України, Чернігівський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позовних вимог відділення Фонду соціального захисту інвалідів у Чернігівській області до приватного підприємства «Іскра» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її складання в повному обсязі, особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата складання та підписання повного тексту постанови 09 липня 2010 р.

Суддя Соломко І.І.