Справа № 208/3383/15-а
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2017-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 208/3383/15-а
№ провадження 2-а/208/9/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 січня 2017 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі, головуючого судді Івченко Т.П., розглянув у скороченому порядку, передбаченому ст. 183-2 КАС України, адміністративну справу:

- представник позивача - ОСОБА_1,

- відповідач - Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області «про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій»,

в с т а н о в и в:

05 травня 2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3., звернувся в суд з адміністративним позовом, уточнив позовні вимоги до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська, про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 травня 2015 року відкрито провадження у справі.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що до жовтня 1999р. проживав у Калінінському районі АДРЕСА_1, отримував пенсію за віком, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв'язку з чим виплату пенсії припинено.

15.04.2015р. в зв'язку з проведенням в Донецькій області АТО та нездійсненням УПФУ в Калінінському районі м. Донецька своїх функцій, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 особисто звернувся до УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська із заявою від 14.04.2015р. про витребування пенсійної справи ОСОБА_2 і взяття його на облік, як пенсіонера, та заявою від 15.04.2015р. про поновлення виплати пенсії.

Листом УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська № Ф-6/30 від 23.04.2015р. на заяву від 14.04.2015р. та листом № 3486/05/43 від 23.04.2015р. на заяву від 15.04.2015р. повідомлено, що заяви на запит пенсійної справи та поновлення виплати пенсії подаються пенсіонером особисто.

Вважає таку бездіяльність УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська протиправною та з врахуванням уточненої позовної заяви від 25.10.2016р. просить суд зобов'язати Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області перерахувати та поновити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3., виплату пенсії за віком з 07.10.2009 р. із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни.

В письмових запереченнях представник Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, проти задоволення уточненого позову заперечує. Зазначає, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, взято на облік в управління, відповідно до постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.05.2016 по справі № 208/1308/16-а.

Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України у м. Дружківці до залу судового засідання не з'явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки в судове засідання не відомо.

Крім того, на виконання ухвали суду від 23.11.2016 року про забезпечення доказів, Управління Управління пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області надала письмову відповідь від 05.01.2017 року за вих.. №132/03 про те, що їх управління здійснює здійснює роботи по переведенню електронних пенсійних справ з Управлінь Пенсійного фонду України Калінінського району м. Донецька, Червоногвардійського району м. Макіївки Донецької області, Кіровського району м. Макіївки Донецької області. Направити паперову пенсійну справу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 немає можливості, оскільки паперові пенсійні справи з вищезазначених територіальних управлінь до їх не надходили.

Документи, які були наданні представником позивача - ОСОБА_1 до заяви про поновлення виплати пенсії, не підтверджують місце проживання (реєстрації) на території України ОСОБА_2, як це передбачено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, та наявності

правового зв'язку між громадянином ОСОБА_2 та державою Україною на момент подання заяви про поновлення виплати пенсії.

За даними довіреності, наданої до управління, яка видана на ім'я ОСОБА_1, як представника позивача, свідчить, що ОСОБА_2 мешкає за адресою Ізраїль, АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг в солідарній системі мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого ним пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку, і мають необхідний страховий стаж для призначення відповідного виду пенсії.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не передбачено питання пенсійного забезпечення громадян України, які мешкають за кордоном та виїхали на постійне місце проживання, а саме до Держави Ізраїль. Між Урядами України та Ізраїлю не укладено. міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення громадян України, які постійно проживають на території держави Ізраїль.

Проте, представником позивача ОСОБА_1 не підтверджено, що ОСОБА_2 проживає в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Крім того, відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. А отже, пенсія призначається у порядку, зазначеному вище, або тільки з дня подачі відповідної заяви.

Таким чином, вимоги позивача в частині поновлення виплати йому пенсії з 07 жовтня 2009 року є безпідставними, оскільки представник позивача звернувся до управління із заявою про поновлення виплати пенсії лише 15.04.2016, до цього із відповідною заявою до управління ОСОБА_2 не звертався.

Суд, дослідивши письмові докази надані сторонами, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що до жовтня 1999р. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. проживав у Калінінському районі АДРЕСА_1, отримував пенсію за віком, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. В зв'язку з виїздом на постійне проживання за межі України виплату пенсії позивачу припинено.

15.04.2015р. представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 особисто звернувся до УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська із заявою від 14.04.2015р. про витребування пенсійної справи ОСОБА_2 і взяття його на облік, як пенсіонера, та заявою від 15.04.2015р. про поновлення виплати пенсії.

Листом УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська № Ф-6/30 від 23.04.2015р. на заяву від 14.04.2015р. повідомлено, що заява на запит пенсійної справи подається пенсіонером особисто.

Листом УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська № 3486/05/43 від 23.04.2015р. на заяву від 15.04.2015р. повідомлено, що заява на поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто.

Не погодившись з прийнятим рішенням представник позивача - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.07.2015р. по справі № 208/3383/15-а позов задоволено.

Визнано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області щодо відмови у не взятті на облік та переведення по інвалідності другої групи на пенсію за віком ОСОБА_2, протиправною.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області взяти на облік ОСОБА_2, перевести пенсію по інвалідності другої групи на пенсію за віком та виплачувати з моменту припинення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2015р. по справі № 208/3383/15-а постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.07.2015р. у справі № 208/3383/15-а скасовано, прийнято нову постанову, якою в позові відмовлено.

19.02.2016р. представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 особисто звернувся до УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська із заявою про взяття на облік, як пенсіонера.

Листом УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська № 1667/03/40 від 25.02.2016р. повідомлено, що Законом не передбачено питання пенсійного забезпечення громадян, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

02.03.2016р. представник позивача - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

30.03.2016р. на підставі постанови КМУ № 1055 від 16.12.2015р. Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська реорганізовано шляхом злиття в Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.05.2016р. по справі № 208/1308/16-а зобов'язано Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області взяти на облік ОСОБА_2, як пенсіонера.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.06.2016р. по справі № 208/3383/15-а касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.07.2015р. та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2015р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

На час розгляду справи Дніпродзержинське об'єднане УПФУ Дніпропетровської області, на виконання постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.05.2016р. по справі № 208/1308/16-а, взяло ОСОБА_2 на облік, як пенсіонера, але виплату пенсії позивачу не поновлено.

Як вбачається з матеріалів справи позивач є громадянином України, який постійно проживає в Ізраїлі. Виплату пенсії позивачу припинено в зв'язку з виїздом на постійне проживання за кордон. Протиправність відмови у відновленні права позивача на отримання пенсії, питання визначення територіального органу встановлені постановою від 06.05.2016р. по справі № 208/1308/16-а.

Відповідно ч.1 ст. 72 КАС У Країни обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визначено, що пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

У цьому рішенні зазначено, що оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення Європейського суду з прав людини зазначено, що наведених вище міркувань Європейського суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

За таких обставин, з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Зазначена правова позиція викладена і в постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 06 жовтня 2016 року в справі № 21-2419а15.

Позивач, відповідно до ст. 44 Закон України № 1058-IV та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1 (далі - Порядок), через представника звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії за віком. В листі від 23.04.2015 року відповідач відмовив позивачу у задоволенні заяви, посилаючись на п. 1.5 Порядку, відповідно до якої заява про поновлення виплати раніш призначеної пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником. Проте, п.1.5 Порядку суперечить ст. 44 Закон України № 1058-IV, яка передбачає можливість подачі заяв та необхідних документів як особисто, так і через представника на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, статтями 9, 40, 42, 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», статтями 9, 11, 69-86, 128, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області задовольнити.

Зобов'язати Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 07.10.2009 року із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Івченко Т. П.