Справа № 826/8796/13-а
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

01 лютого 2017 року № 826/8796/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів Балась Т.П., Мазур А.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомДержавної служби інтелектуальної власності України
доМіністерства юстиції України
проскасування постанови про стягнення виконавчого збору,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна служба інтелектуальної власності України звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної виконавчої служби України про скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 20.05.2013 ВП №37428947 про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.05.2016 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.06.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2013 скасовано, а справу №826/8796/13-а направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

У мотивувальній частині вказаної ухвали Вищим адміністративним судом України вказано, що вирішуючи даний спір суди попередніх інстанцій не врахували положень Закону України «Про виконавче провадження» та правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 28.01.2015 у справі №3-217гс14, не встановили та не дослідили питання вчинення органом державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження заходів, спрямованих на примусове виконання рішення, окрім направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на викладене, розгляд справи здійснено з врахуванням частини п'ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, у відповідності до якої висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова винесена відповідачем безпідставно, оскільки рішення суду, на виконання якого відкрито виконавче провадження, виконано Державною службою інтелектуальної власності України у повному обсязі 26.04.2013, про що відповідача повідомлено листом. Крім того, у додаткових письмових поясненнях позивача наголошено, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є достатньою підставою для стягнення виконавчого збору. У той же час, позивачем зазначено, що відповідачем не вчинялось заходів примусового виконання судового рішення, на виконання якого відкрито виконавче провадження, а тому винесення ним постанови про стягнення виконавчого збору не відповідає меті цього інституту.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2016 неналежного відповідача - Державну виконавчу службу України - замінено на належного - Міністерство юстиції України, яке проти задоволення позовних вимог заперечувало вказавши про правомірність оскаржуваної постанови, винесеної у межах та на підставі наявних у первісного відповідача повноважень, з огляду на невиконання позивачем судового рішення, на виконання якого відкрито виконавче провадження, у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2013 у справі №2а-15031/12/2670 позов Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав» задоволено частково. Зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України поновити дію Свідоцтва про визначення організації колективного управління Всеукраїнська громадська організація «Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав» уповноваженою організацією від 24.03.2008 №4 та видати позивачу його оригінал. Зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності внести до реєстру уповноважених організацій колективного управління інформацію про те, що Всеукраїнська громадська організація «Всеукраїнське Агентство з авторських та суміжних прав» є повноважною організацією на збір та розподіл винагороди за: а) публічне виконання фонограми або її примірника чи публічну демонстрацію відеограми або її примірника; б) публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, в ефір; в) публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, по проводах (через кабель).

На виконання вказаного рішення 07.03.2013 Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Держаної виконавчої служби України Юхименко О.С. від 04.04.2013 відкрито виконавче провадження (ВП №37428947) з виконання вищезазначеного виконавчого листа від 07.03.2013 №2а-15031/12/2670 та запропоновано позивачу добровільно виконати судове рішення протягом 7 днів з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач стверджує, що ним вказану постанову було отримано 18.04.2013, на підтвердження чого позивачем надано копію супровідного листа та оскаржуваної постанови з відбитком штампу про реєстрацію постанови від 04.04.2013 позивачем.

Надалі, у межах виконавчого провадження №37428947 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Держаної виконавчої служби України Юхименко О.С. винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 20.05.2013, мотивовану невиконанням судового рішення, у відповідності до якої з позивача постановлено стягнути виконавчий збір у сумі 1360,00 грн.

У той же час, позивач стверджує, що 26.04.2013 зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження була виконана, а оригінал Свідоцтва про визначення організації колективного управління Всеукраїнська громадська організація «Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав» уповноваженою організацією від 24.03.2008 №4 передано організації листом Державної служби від 26.04.2013 № 2-7/3306, про що також повідомлено листом, направленого на адресу відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

З огляду на викладене, вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Приписами частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом (частина друга статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (частина перша статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Приписами частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

На підставі викладеного, Верховним Судом України у постанові від 28.01.2015 у справі №3-217гс14 викладено такий правовий висновок: «Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися».

Разом з тим, з наявних у матеріалах справи копій матеріалів виконавчого провадження №37428947 вбачається, що з метою примусового виконання судового рішення, на виконання якого відкрито досліджуване виконавче провадження, на адресу Державної служби інтелектуальної власності України направлено вимогу державного виконавця від 30.04.2013 №12-0-35-1077/5.10/15, якою від позивача (боржника у даному виконавчому провадженні) вимагалось виконати відповідне судове рішення з наданням відділу про це інформації.

У відповідності до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

При цьому, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження (пункт 16 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що адресування державним виконавцем відповідних вимог є одним із засобів примусового виконання виконавчого документа.

При цьому, слід зазначити, що позивач (як боржник у виконавчому провадженні) повідомив Державну виконавчу службу України про факт виконання вказаного судового рішення листом від 26.04.2013 №2-7/3306, який відповідачем отримано лише 20.05.2013, згідно зі штампом вхідної кореспонденції на копії даного листа, наявного у матеріалах справи, тобто вже після направлення на адресу позивача вимоги державного виконавця від 30.04.2013 №12-0-35-1077/5.10/15, що свідчить про вчинення дій з примусового виконання рішення до повідомлення боржника (позивача) про його виконання.

Так, під час судового розгляду справи позивачем не надано суду доказів щодо повідомлення відповідача про факт виконання рішення суду саме 26.04.2013 (як стверджує позивач), а відтак суд виходить із доказів, що містяться в матеріалах справи, відповідно до яких лист від 26.04.2013 №2-7/3306 отримано відповідачем лише 20.05.2013.

Відтак, за результатами викладеного суд не погоджується з твердженнями позивача про безпідставність оскаржуваної постанови, оскільки остання винесена правомірно та у межах наявних у первісного відповідача повноважень, враховуючи повідомлення боржника (позивача) про виконання судового рішення вже після початкову його примусового виконання, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд вказує про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Суддя Балась Т.П.

Мазур А.С.