Справа № 814/1469/16
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/1469/16

Категорія: 3.7.2 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування припису,-

В С Т А Н О В И Л А :

14 липня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправними дії управління Укртрансбезпеки у Одеській області щодо оформлення результатів габаритно-вагового контролю транспортного засобу під час рейдової перевірки 19.06.2016р. на а/д М-05 Київ-Одеса км 450+500 марки МАН д/н НОМЕР_1 з напівпричепом марки VANHOOL д/н НОМЕР_2 у відношенні ОСОБА_2 та визначення ОСОБА_2 суми плати за проїзд, згідно розрахунку № Б/Н від 19.06.2016р; визнати протиправним та скасувати припис управління Укртрансбезпеки в Миколаївській області №000632 від 04.08.2016р. винесений ОСОБА_2 щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Позов обґрунтований тим, що в даному випадку ОСОБА_2 не є перевізником, оскільки задовго до перевірки транспортний засіб вибув із фактичного володіння позивача, що унеможливлює визначення йому плати за проїзд, як перевізнику. Також позивач посилався на те, що припис про зобов'язання його негайно усунути порушення шляхом оформлення дозволу на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, не може бути виконаний, оскільки видача дозволу на подільні грузи не передбачена законом.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що рейдова перевірка транспортного засобу, номінальним власником якого є позивач, а також оформлення її результатів та результатів габаритно-вагового контролю, проведені в межах чинного законодавства України, а позивач повинен відповідати за порушення законодавства про автомобільний транспорт, як власник транспортного засобу який вважається перевізником.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняту нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В зв'язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Відповідно до довіреності від 06 липня 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Новобузького нотаріального округу ОСОБА_3, позивач уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси в будь-яких органах, установах та організаціях з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та продажем (орендою, позичкою) належного ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3.

18.06.2016 р. на а/д М-05 "Київ-Одеса" км 450+500 працівниками Укртрансінспекції у Одеській області проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки МАН НОМЕР_1 з напівпричепом марки VANHOOL д/н НОМЕР_2, під час якої здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу шляхом зважування.

За результатами габаритно-вагового контролю працівниками відповідача на підставі чеку зважування №11282 від 18.06.2016р. складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.06.2016р., а також Акт №0000327 від 19.06.2016р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (далі - Акт), в яких зазначено загальну масу транспортного засобу на рівні 62 000 кг та навантаження по осям: 7,42 тон на першу вісь, 15,74 тон на другу вісь, 12,76 тон на третю вісь, 13,06 тон на четверту вісь та 13,02 тон на п'яту вісь. Окрім того, працівниками управління Укртрансінспекції у Одеській області до акта складений розрахунок б/н від 19.06.2016р., яким позивачу, як зареєстрованому власнику транспортного засобу, визначена плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Крім того, відносно позивача складений акт від 19.06.2016р. проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким встановлено відсутність у водія дозволу на перевищення великовагових обмежень, який дає право на проїзд дорогами загального користування.

04.08.2016р. управлінням Укртрансбезпеки в Миколаївській області, за результатами розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесено припис №000632 щодо усунення позивачем вимог порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2, як власник транспортного засобу не вважається перевізником, оскільки згідно спеціального законодавства в сфері здійснення автомобільних вантажних перевезень, відповідальність за порушення правил недотримання вагових параметрів повинен нести саме перевізник, а не номінальний власних транспортного засобу.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про автомобільні дороги", Законом України "Про автомобільний транспорт", Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" (далі - Порядок № 879), Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) та Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18 січня 2001 року (далі - Правила № 30).

В статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР (пункт 3 Правил № 30).

Пунктом 4 Правил № 30 визначено, що рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Згідно із абз.3 п. 22.5 ПДР, за рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 "Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування".

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху (пункт 3 Порядку № 879).

Особливості габаритно-вагового контролю та вимоги до нього закріплені у пунктах 15-25 зазначеного Порядку.

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача складено акт проведення перевірки, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акт про перевищення нормативних вагових параметрів, якими встановлено навантаження по осям: 7,42 тон на першу вісь, 15,74 тон на другу вісь, 12,76 тон на третю вісь, 13,06 тон на четверту вісь та 13,02 тон на п'яту вісь. Нормативна допустима маса, згідно акту № 0000327 зазначена, як 40 тонн, а фактична становила 62 тонни.

На підставі вказаних документів та товарно-транспортної накладної складено розрахунок б/н від 19.06.2016р., яким позивачу, як зареєстрованому власнику транспортного засобу визначена плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Відповідно до п.22 Порядку № 879 у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 2652 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, можливо прийти до висновку, що в даному випадку відповідачі повинні були заборонити водію транспортного засобу ОСОБА_5 продовжувати рух транспортного засобу, оскільки ним порушено п.22.5 ПДР, шляхом перевищення фактичної маси на 22 тонни, при перевезенні подільного вантажу (пшениці).

Вирішальним при розгляді даної справи є встановлення факту чи є позивач перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачена відповідальність перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів, в т.ч. за відсутність документів передбачених ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Враховуючи викладене, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідальності за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники, а не власники транспортних засобів за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього у відповідності до ст.1 Правил дорожнього руху України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач передав право володіння автомобілем марки МАН д/н НОМЕР_1 ОСОБА_4, що підтверджується копією довіреності від 06 липня 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Новобузького нотаріального округу ОСОБА_3 Зазначена довіреність видана з правом повного або часткового передоручення повноважень третім особам. (а.с.27)

Крім того, як вбачається товарно-транспортної накладної мерії 12ААЕ № 071054 від 17.06.2016 року, вбачається що перевізником вантажу є «ЧП «ОСОБА_6»». (а.с. 25).

З наведеного вбачається, що позивач у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», його транспортний засіб фактично використовувався іншою особою, а тому притягнення його до відповідальності, за порушення вимог цього закону є протиправними.

Доводи апеляційної скарги про те, що якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі, то потрібно оформлювати тимчасовий реєстраційний талон, судова колегія вважає такими, що не спростовують висновків суду.

Главою 6 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом МВС України 11.08.2010 року № 379, визначений порядок видачі тимчасових реєстраційних талонів на транспортні засоби.

Так, відповідно до п.6.1 цієї глави видача тимчасових реєстраційних талонів на ТЗ проводиться працівниками Центру відповідно до вимог пунктів 16, 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів.

Разом з тим, з п.16 вбачається, що для реєстрації тимчасового реєстраційного талону власник транспортного засобу може звернуться за своїм бажанням, а п. 40 передбачалась видача тимчасових талонів на час митного оформлення авто. Тобто в даному випадку, оформлення тимчасового реєстраційного талону є правом, а не обов'язком позивача та його довіреної особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення по суті спору з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206,254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян