Справа № 817/1308/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 лютого 2017 р.Р і в н еСправа №817/1308/16
Рівненський окружний адміністративний суд у колегіальному складі: головуючий суддя Гломба Ю.О., судді Жуковської Л.А. Сала А.Б. , розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доОСОБА_2 юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі ГТУЮ у Рівненській області) про визнання протиправною бездіяльності щодо не виконання рішення суду про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 43568,00грн. за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 19.02.2016 по 29.06.2016 та різниці між стягнутою сумою та середнім заробітком із врахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу за період з 01.12.2015 по 18.02.2016, стягнення моральної шкоди в сумі 5000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в супереч вимог чинного законодавства, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі №817/1665/15 про поновлення його на посаді заступника начальника Головного управління юстиції у Рівненській області (далі ГУЮ у Рівненській області) виконане відповідачем лише 29.06.2016. Вважає, що затримка виконання судового рішення призвела до втрати середнього заробітку за період з 19.02.2016 по 29.06.2016. Крім того, за період вимушеного прогулу відбувалося неодноразова зміна в оплаті праці, а тому стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення повинно проводитись з врахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу з 01.12.2015 та з 01.05.2016. Разом з тим, вважає, що внаслідок тривалого невиконання судового рішення щодо поновлення на посаді, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в позбавленні гарантованого Конституцією України права на працю, позбавлення засобів до існування, душевних стражданнях, моральних переживаннях, почутті зневаги до себе, погіршенні стану здоров'я, та оцінює її в розмірі 5000,00грн.

Представник відповідачів позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, які обґрунтовані тим, що рішення суду не було можливості виконати, через відсутність відповідної посади. Крім того, питання про стягнення середнього заробітку із врахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу за період з 01.12.2015 по 18.02.2016 не може розглядатись, оскільки рішенням суду від 18.02.2016 у справі №817/3373/15 за вказаний період вже стягнуто з роботодавця середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Разом з тим, відсутні підстави нарахування середнього заробітку із врахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу за період з 01.05.2016 по 29.06.2016, оскільки підвищення посадового окладу здійснюється на підставі затвердженого штатного розпису, який не затверджувався по ГУЮ у Рівненській області з 31.01.2015. Вказав, що у червні 2016 року кількість робочих днів для розрахунку середньої заробітної плати повинна бути 17, а не 19 як зазначив позивач, оскільки 29 та 30 червня (два р.д.) ОСОБА_1 вже працював, а до поновлення на посаді отримував допомогу по безробіттю, що також свідчить про відсутність підстав відшкодування моральної шкоди.

В ході судового розгляду, судом, відповідно до заяви позивача та за згодою представників відповідачів, було прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14.05.2015, наказом ОСОБА_2 юстиції України №1520/к, ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника ГУЮ у Рівненській області з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі №817/1665/15 визнано протиправним та скасовано наказ ОСОБА_2 юстиції України від 14.05.2015 №1520/к, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника ГУЮ у Рівненській області з 15.05.2015, та стягнуто з ГТУЮ у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 9369,15грн. (а.а.с.48-51).

Так, наказом ОСОБА_2 юстиції України від 22.06.2016 №3686/к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника ГУЮ у Рівненській області з 15.05.2015 (а.с.7), який продубльовано у наказі ГТУЮ у Рівненській області від 22.06.2016 №503/04/к (а.с.6).

Вважаючи, що середній заробіток за час вимушеного прогулу повинен бути виплачений по фактичну дату поновлення на посаді, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Разом з тим, положеннями статей 14 та 255 КАС України регламентовано, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Таким чином, добровільне виконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є законодавчо встановленим обовязком такого боржника.

При цьому, зазначений обов'язок не повинен бути похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого документа), на користь якої ухвалено судове рішення, для його виконання.

Так, статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі №817/1665/15, яка набрала законної сили 13.10.2015, поновлено позивача на посаді у відносинах публічної служби.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 у справі №817/3373/15 визнано протиправною бездіяльність ОСОБА_2 юстиції України щодо невиконання рішення суду у справі №817/1665/15 та стягнуто з ГТУЮ у Рівненській області на користь ОСОБА_1 різницю заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 04.07.2015 по 18.02.2016 в сумі 27490,52грн., без урахування суми відрахувань (а.а.с.11-13). Дане судове рішення набрало законної сили 10.05.2016, а тому в силу вимог ч.1 ст.72, ч.2 ст.255 КАС України не потребує доказуванню.

Проте, в порушення вищевикладених норм законодавства та судових рішень, наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді виданий ОСОБА_2 юстиції України лише 22.06.2016, до відома позивача доведений 29.06.2016. Відтак, бездіяльність ОСОБА_2 юстиції України щодо не виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі у період з 19.02.2016 по 28.06.2016 є протиправною, а позовні вимоги в цій частині обґрунтовані.

У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (ст.236 КЗпП України).

Відтак, роботодавець зобов'язаний сплатити незаконно звільненому працівнику як середній заробіток за час вимушеного прогулу, так і середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, оскільки судове рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня прийняття власником або уповноваженим ним органом відповідного наказу.

Враховуючи те, що постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі №817/1665/15 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУЮ у Рівненській області добровільно виконана відповідачем шляхом прийняття відповідного наказу лише 22.06.2016, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання виплати йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 23.06.2015 у справі №21-63а15.

Разом з тим, сам факт прийняття роботодавцем рішення щодо поновлення незаконно звільненого працівника на роботі є недостатньою умовою виконання рішення суду про поновлення такого працівника, потрібно ще, щоб поновлена особа фактично приступила до виконання попередніх обовязків.

Так, статтею 24 КЗпП України визначено, що якщо трудові правовідносини у працівника виникають не з моменту укладання трудового договору, а з моменту, коли його фактично було допущено до роботи.

Матеріалами справи підтверджено, що про існування наказів від 22.06.2016 №3686/к та від 22.06.2016 №503/04/к щодо поновлення на посаді, позивач дізнався лише 29.06.2016 (а.а.с.6-7), а тому фактичне допущення його до роботи відбулося саме 29.06.2016, про що свідчить і табель обліку використання робочого часу за липень 2016 року (а.с.87).

Відтак, фактичне виконання роботодавцем судового рішення, яким поновлено трудові правовідносини з ОСОБА_1, відбулося саме 29.06.2016.

Таким чином, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення з 19.02.2016 по 28.06.2016 включно, що становить 86 робочих днів.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100), у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку №100).

Суд погоджується з доводами відповідача стосовно розміру середньоденної заробітної плати ОСОБА_1, що складає 267,69 грн. Такий розмір встановлений судовим рішенням у справі №817/1665/15, яке набрало законної сили 10.05.2016 та детально обрахований у довідці Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 30.09.2016 №349 (а.с.42). Відтак позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення з 19.02.2016 по 28.06.2016 в сумі 23021,34 грн. (86*267,69грн.).

Відповідно до п.10 Порядку №100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Згідно з довідкою Рівненського районного центру зайнятості (а.с.102), у період перебування на обліку як безробітний, ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 08.06.2016 отримано дохід на загальну суму 15787,06грн.

З постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 у справі №817/3373/15, встановлено, що відповідно до довідок Рівненського районного центру зайнятості від 11.01.2016 №171216-28 та від 10.02.2016 №171216-206, позивачем отримано дохід за період з 04.07.2015 по 18.02.2016 у розмірі 25528,68грн. Вказані довідки охоплюють виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю по січень 2016 року включно.

Виплати по безробіттю за лютий 2016 року в сумі 2871,72 грн. при обрахунку доходу у період з 04.07.2015 по 18.02.2016 не враховувались у повному обсязі.

За таких обставин, різниця середнього заробітку за час затримки виконання відповідачем судового рішення, що підлягає виплаті ОСОБА_1 за період з 19.02.2016 по 28.06.2016 становить 10302,54грн. (23021,34грн.-12718,80 грн.).

Щодо позовних вимог про застосування коефіцієнту підвищення заробітної плати на 10% у період з 19.02.2016 по 01.05.2016 згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. № 1013 суд зазначає таке.

У своїй позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до названої Постанови посадові оклади буди збільшені на 10%, у зв'язку з чим, його середній заробіток підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення 1.1.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах установ, закладів та організацій, за рахунок виплат, повязаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються з 1 грудня 2015 р. на 10 відсотків посадові оклади працівників, розміри яких затверджено:

- постановою Кабінету Міністрів України від 11 вересня 2007 р. № 1123 Про умови оплати праці працівників державних нотаріальних контор та державних нотаріальних архівів (Офіційний вісник України, 2007 р., № 69, ст. 2637);

- постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 р. № 800 Про умови оплати праці працівників Центру адаптації державної служби до стандартів Європейського Союзу та його регіональних відділень (Офіційний вісник України, 2008 р., № 69, ст. 2312);

- постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2011 р. № 329 Деякі питання матеріального забезпечення працівників Національної школи суддів України (Офіційний вісник України, 2011 р., № 24, ст. 994);

- постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2012 р. № 552 Про умови оплати праці працівників Координаційного центру з надання правової допомоги та його територіальних відділень (Офіційний вісник України, 2012 р., № 47, ст. 1837);

- додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 3 липня 2006 р. № 904 Про умови оплати праці працівників Українського національного інформаційного агентства Укрінформ (Офіційний вісник України, 2006 р., № 27, ст. 1945; 2008 р., № 34, ст. 1140);

Позивач займав посаду заступника начальника Головного управління юстиції у Рівненській області. Схеми посадових окладів керівних працівників та спеціалістів управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції ОСОБА_2 юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних територіальних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Відтак, твердження позивача про застосування коефіцієнту підвищення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" є помилковими, а тому такі позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Окрім того, вимоги про стягнення різниці між стягнутою (згідно з постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 у справі №817/3373/15) сумою та середнім заробітком із врахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу за період із 01.12.2015 по 18.02.2016 (у випадку, якщо таке підвищення мало місце) в межах розгляду цієї справи заявлені бути не можуть, оскільки такі виплати є невід'ємними складовими середньої заробітної плати (середньоденного заробітку), обрахованої судом у справі №817/3373/15.

Відповідно до п.3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов'язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення визначена без утримання такого податку та інших обов'язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Як встановлено судом та зазначалось по тексту судової постанови вище, позивача фактично поновлено на посаді заступника начальника Головного управління юстиції у Рівненській області з 29.06.2016 року.

Дійсно, з 01.05.2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Відповідно до роз'яснення Національного агентства України з питань державної служби від 04.05.2016 №1-р/з "Щодо першочергових кроків для впровадження "Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII", для впровадження Закону керівникам державних органів необхідно вжити таких заходів, зокрема:

3) затвердити штатний розпис з урахуванням затвердженого Нацдержслужбою та її територіальними органами переліку посад;

5) після затвердження штатного розпису забезпечити присвоєння державним службовцям рангів з дня набрання чинності Законом.

Як пояснили в судовому засіданні представники відповідачів, позивача поновлено на посаду, яку він обіймав на момент звільнення, відповідна категорія та ранг згідно Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII не присвоювалась. У зв'язку з відсутністю посади "заступник начальника Головного управління юстиції у Рівненській області" в штатному розписі Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, позивач є таким, що поновлений поза штатом, а тому, кошти на коригування заробітної плати та інших виплат позивача у кошторисі не передбачені.

Суд зазначає, що позивачем бездіяльність ОСОБА_2 юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Рівненській області стосовно невжиття заходів на виконання Закону України "Про державну службу" не оскаржувалась.

Як встановлено з преамбули Постанови Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 р. № 292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році", Постанова прийнята на реалізацію статей 51 і 52 Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII".

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що до позивача положення Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII" не застосовувались, вимоги про стягнення передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 р. № 292 виплат (доплат), як і застосування встановлених Постановою окладів, є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 5000,00грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Стаття 56 Конституції України передбачає право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оцінюючи доводи позивача про заподіяну йому моральної шкоди внаслідок несвоєчасного виконання рішення суду про поновлення на роботі, яка полягає в позбавленні гарантованого Конституцією України права на працю, позбавлення засобів до існування, душевних стражданнях, моральних переживаннях, почутті зневаги до себе, погіршенні стану здоров'я, суд вважає доведеним заподіяння позивачу ОСОБА_2 юстиції України моральної шкоди.

Однак, на думку суду, визначений позивачем розмір відшкодування завданої моральної шкоди не відповідає характеру моральних страждань, а відтак, в обумовленій частині позовна вимога підлягає до часткового задоволення в сумі 1000,00грн.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, позов слід задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність щодо невиконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

А тому в цій частині у суду відсутні підстави для застосування статті 94 КАС України.

Законом України "Про судовий збір" не передбачено випадків звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення моральної шкоди.

Таким чином, позивач не звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу майнового характеру - про стягнення моральної шкоди.

Згідно з ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент звернення до суду), розмір судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати - 551,20 грн. та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати - 6890,00 грн.

Отже, позивачу при зверненні до суду слід було сплатити судовий збір в розмірі 551,20грн. Однак позивачем вказаний судовий збір не сплачено.

Позовна вимога позивача про стягнення моральної шкоди задоволена частково. А тому, з урахування ч.3 ст.94 КАС України, з позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 440,96грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 юстиції України щодо не виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі у період з 19.02.2016 по 28.06.2016.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний №) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 19.02.2016 по 28.06.2016 включно в сумі 10302,54 грн. (десять тисяч триста двi грн. 54 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 юстиції України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний №) моральну шкоду в сумі 1000,00грн. (одна тисяча грн.).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 440,96грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий cуддя Гломб Ю.О.

Судді Жуковська Л.А.

ОСОБА_3