Справа № 820/6537/16
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2017-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

27 січня 2017 р. № 820/6537/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретареві судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участі: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Начальника Управління Держспецзв'язку в Харківській області ОСОБА_4, Управління Держспецзв'язку в Харківській області про скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Начальника Управління Держспецзв'язку в Харківській області ОСОБА_4, Управління Держспецзв'язку в Харківській області, в якому просить суд скасувати наказ начальника управління Держспецзв'язку в Харківській області ОСОБА_4 № 77 о/с від 28.10.2016 року про продовження строку контракту та зобов'язати начальника управління Держспецзв'язку в Харківській області видати наказ про звільнення ОСОБА_1 зі служби управління Держспецзв'язку в Харківській області у зв'язку з закінченням строку контракту за ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем було протиправно, в односторонньому порядку продовжено строк дії контракту № 240/1, всупереч істотним умовам, викладеним у п.6 Контракту, які були виконані позивачем шляхом подачі рапорту про відмову в укладанні нового контракту, оскільки сам контракт був укладений та діяв у часовому проміжку, на який не розповсюджувалась дія особливого періоду, а відтак посилання відповідача на п.2 ч.9 ст.23 Закону України" Про військовий обов'язок та військову службу" не розповсюджуються на нього.

В обґрунтування заперечень на позов відповідачі вказали, що спірний наказ начальника управління Держспецзв'язку в Харківській області ОСОБА_4 № 77 о/с від 28.10.2016 року про продовження строку контракту ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові, який просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_3 проти позову заперечувала, з огляду на доводи наданих суду письмових заперечень, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідачів, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 30.10.2015 між ОСОБА_1 та Управлінням Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в Харківській області в особі начальника ОСОБА_4 був укладений контракт № 240/1 про проходження ОСОБА_1 військової служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України ( а.с.7-8, надалі - Контракт).

Пунктом 5 Контракту встановлено, що він є строковим та укладений на один рік з 01.01.2016 до 31.12.2016.

Відповідно до пункту 6 Контракту сторони не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії Контракту зобов'язуються повідомити одна одну про намір укласти новий контракт чи відмову в його укладанні із зазначенням причин, передбачених нормативно - правовими актами.

Як пояснив у судовому засіданні позивач, до укладання вказаного контракту він також проходив службу в Управлінні.

Наказом управління Держспецзв'язку в Харківській області від 01.12.2015 № 73 о/с позивача було прийнято на військову службу за контрактом від 30.10.2015 та на підставі його рапорту від 08.10.2015 та призначено з 01.01.2016 на посаду особи офіцерського складу - інженера ІІ категорії 1 відділу управління Держспецзв'язку в Харківській області. У вказаному наказі також вказано про припинення дії контракту 31.12.2015 ( а.с.48-49).

Позивачем 30.09.2016 було подано рапорт ім'я начальника управління Держспецзв'язку в Харківській області ОСОБА_4 про небажання подальшого проходження служби в Держспецзв'язку у зв'язку з закінченням строку дії Контракту 31.12.2016 ( а.с. 43).

У зв'язку з поданням зазначеного рапорту з позивачем начальником Управління було проведено бесіду 30.09.2016, що викладено у відповідному аркуші бесіди, де, серед підстав звільнення зі служби, позивач визначив бажання працювати в іншій установі. Поряд з цим, позивачу було роз'яснено приписи п.2 ч.9 ст. 23 Закону України" Про військовий обов'язок та військову службу", в контексті продовження дії контракту в умовах особливого періоду понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, за винятком підстав, визначених абз.2 ч.3 ст. 23 та ч.8 ст. 26 вказаного Закону ( а.с.44).

Наказом управління Держспецзв'язку в Харківській області від 28.10.2016 № 77-ос позивачу було продовжено строк дії Контракту від 30.10.2015 понад встановлений строк з 01.01.2017 до оголошення демобілізації ( а.с.47).

Позивач, посилаючись на підстави, визначені п.40 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 № 1828, подав на ім'я начальника управління Держспецзв'язку в Харківській області ОСОБА_4 рапорт від 31.10.2016, яким повідомив про відмову від укладення нового контракту у зв'язку з закінченням 31.12.2016 строку дії Контракту від 30.10.2015 ( а.с.9).

Як пояснив у судовому засіданні позивач, небажання подальшого проходження служби він обумовлював тим, що на його утриманні є сім'я з двома малолітніми дітьми, а розмір грошового забезпечення, який він отримує, проходячи службу в Управлінні, не дозволяє йому забезпечити своїй сім'ї належні умови проживання.

Судом встановлено, що зважаючи на повторне подання позивачем рапорту про відмову від укладення нового контракту у зв'язку з закінченням 31.12.2016 строку дії Контракту від 30.10.2015, з позивачем начальником 1 відділу Управління було 22.11.2016 проведено бесіду, в якій повторно роз'яснено приписи п.2 ч.9 ст. 23 Закону України" Про військовий обов'язок та військову службу", в контексті продовження дії контракту в умовах особливого періоду понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, за винятком підстав, визначених абз.2 ч.3 ст. 23 та ч.8 ст. 26 вказаного Закону та зауважено на недоцільність посилання при поданні вказаного рапорту на норми п.40 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 № 1828, оскільки наразі порядок проходження громадянами України військової служби (навчання) в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України (далі - Держспецзв'язку) унормований Указом Президента України від 31 липня 2015 року № 463/2015 ( а.с.46).

Не погоджуючись з відмовою звільнення з військової служби позивач 30.11.2016 звернувся до суду із позовом.

Поряд з цим, з позивачем, після подання вказаного позову до суду, начальником 1 відділу Управління було 25.01.2017 проведено бесіду з приводу неналежного виконання ОСОБА_1 службових обов'язків, в ході чого останній пояснив, що у зв'язку з закінченням строку дії контракту, він не має жодних зобов'язань перед Управлінням. Зазначене відображено в аркуші бесіди від 25.01.2017 від підпису якого, останній, у присутності уповноважених осіб Управління відмовився ( а.с.41-42).

Спірні правовідносини виникли внаслідок того, що позивач, вважав, що він не відноситься до військовослужбовців Держспецзв'язку , прийнятих на військову службу внаслідок чи під час проведення мобілізації чи дії особливого періоду, тому, на його думку, підстави для відмови у звільнення з військової служби - відсутні.

Вирішуючи вказаний спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 2232-XII "Про військовий обов'язок і військову службу" (надалі - Закон), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов'язком громадян України.

За приписами частин 1, 2 статті 2 Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоровя і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, повязаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Порядок проходження військової служби, права та обовязки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами ( ч.4 ст.2 Закону).

Порядок проходження громадянами України військової служби (навчання) в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України унормований Положенням про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, яке затверджено Указом Президента України від 31 липня 2015 року № 463/2015 ( надалі - Положення).

П.3 Положення визначено, що У Держспецзв'язку громадяни проходять, зокрема, військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

П.6 Положення унормовано, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу".

Так, за приписами ч.2 ст.23 Закону, для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні, зокрема, для осіб офіцерського складу: для громадян, яким первинне військове звання присвоєно після проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу або в порядку атестування осіб до присвоєння первинних військових звань офіцерського складу запасу, - від 2 до 5 років; для інших громадян - від 1 до 5 років.

Розділом Х Положення врегульовано, звільнення зі служби з посиланням на приписи Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" .

П. 140 Положення визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, передбачених частиною шостою статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу".

Пунктом "а" ч.6 ст. 26 Закону визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: у зв'язку із закінченням строку контракту.

Водночас, пунктом "б" частини 2 статті 26 Закону встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Розділом ХІІ Положення врегульовано проходження військової служби та деякі питання виконання військового обов'язку в особливий період.

Так, п. 165 Положення визначено, що в особливий період військовослужбовці Держспецзв'язку проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.

З моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу":1) проводиться призов на військову службу військовозобов'язаних та громадян призовного віку, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"; 2) військовослужбовці, які перебувають у цей час на військовій службі в Держспецзв'язку, звільненню в запас не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" ( п. 166 Положення).

Частиною 8 ст. 26 Закону визначено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоровя - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у звязку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у звязку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

виховання матірю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання жінкою (чоловіком) - військовослужбовцем повнолітньої дитини віком до 23 років, яка є інвалідом I чи II групи, якщо вона (він) не висловила (не висловив) бажання продовжувати військову службу;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

утримання жінкою (чоловіком) - військовослужбовцем дитини - інваліда підгрупи А віком до 18 років, якщо вона (він) не висловила (не висловив) бажання продовжувати військову службу;

д) у звязку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обовязків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;

з) які досягли граничного віку перебування військовозобовязаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

и) які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання;

і) які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

ї) які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті;

2) під час воєнного стану:

а) які досягли граничного віку перебування військовозобовязаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

б) визнані за станом здоровя непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у звязку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі;

г) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

3) після прийняття рішення про демобілізацію:

а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;

б) у звязку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом;

в) які досягли граничного віку перебування на військовій службі.

Абзацом другим частини третьої статті 23 Закону визначено, що для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на шість місяців або на строки, визначені частиною четвертою цієї статті. У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.

Водночас, згідно з положеннями пункту 2 частини 9 статті 23 Закону № 2232-XII у разі настання особливого періоду: - для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки, з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

На підставі аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку про те, що закінчення дії строку контракту є підставою для його розірвання у тому випадку, якщо не було виявлено бажання військовослужбовця укласти новий контракт, при цьому в односторонньому порядку продовження дії строку контракту на проходження військової служби понад встановлений контрактом строк можливо лише виключно у разі настання особливого періоду.

При цьому, суд зазначає, що визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 6 грудня 1991 року № 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім цього, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Судом встановлено, що протягом 2014-2015 років Президентом України неодноразово видавались Укази про часткову мобілізацію.

Хоча Законом № 3543-XII не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду, водночас, ним передбачено такий захід як демобілізація, що визначається як комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Тобто, особливий період настає, зокрема, з моменту оголошення мобілізації і охоплює час мобілізації, який закінчується з виданням Президентом України відповідного Указу та здійснення дій, заходів, спрямованих на повернення життєдіяльності країни до режиму роботи і функціонування в умовах мирного часу.

Згідно зі статтею 11 Закону № 3543-XII, рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України, однак станом на момент звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби таке рішення Президентом України не приймалось.

Отже, особливий період тривав на час виникнення спірних у цій справі правовідносин і не закінчився до цього часу.

Суд зазначає, що, законодавець пов'язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії та закінчення особливого періоду, а вказує, що з моменту його настання діє особливий порядок продовження контракту військовослужбовців.

Аналогічна правова позиція, відносно тривалості особливого періоду, викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 23.01.2017 по справі № К/800/2145/17.

Враховуючи, що особливий період настав під час дії контракту позивача, тому до спірних правовідносин застосовуються вимоги пункту 2 частин 9 статті 23 Закону , згідно яких, у разі настання особливого періоду: - для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки, з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону та пп.2 п.166 Положення, згідно якого - військовослужбовці, які перебувають у цей час на військовій службі в Держспецзв'язку, звільненню в запас не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" .

При цьому, під дію зазначених винятків позивач, станом на час розгляду справи не підпадає.

Отже, дія контракту позивача правомірно була продовжена понад встановлений строк, відтак, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Начальника Управління Держспецзв'язку в Харківській області ОСОБА_4, Управління Держспецзв'язку в Харківській області про скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії, належить відмовити.

Водночас, суд, відмовляючи у задоволенні позову, звертає увагу позивача на пункт 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби" від 06.12.2016 № 1769-VIII, який набрав чинності 07.01.2017.

Даною нормою встановлено набуття військовослужбовцями право на звільнення з військової служби, зокрема тими які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України "Про військовий обовязок і військову службу".

Такі особи можуть продовжувати військову службу за новим контрактом, що укладається на умовах, передбачених частиною четвертою статті 23 Закону України "Про військовий обовязок і військову службу", якщо вони виявили таке бажання.

Звільнення таких військовослужбовців з військової служби здійснюється (за бажанням військовослужбовця) у строки та в обсягах, визначених центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, не пізніше одного року з дня набрання чинності цим Законом.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Начальника Управління Держспецзв'язку в Харківській області ОСОБА_4, Управління Держспецзв'язку в Харківській області про скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 02 лютого 2017.

Суддя Мар'єнко Л.М.