Справа № 165/2727/16-а
Суддя: Лизун Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 165/2727/16-а
провадження №2-а/165/36/17
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року м. Нововолинськ

Суддя Нововолинського міського суду Волинської області Лизун Ю.В., розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовомОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання поновити нарахування та виплату щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку,

встановив:

29 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання поновити нарахування та виплату щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради та отримувала державну соціальну допомогу як одинока мати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначену їй відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу з дітьми» від 21.11.1992 №2811-XII. З 01 липня 2007 року до вказаного Закону внесено зміни, згідно яких визначено, що допомога на дітей одиноким матерям, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а прожитковий мінімум визначався Законом України «Про Державний бюджет» на кожен календарний рік. З 01 січня 2016 року відповідачем було припинено їй вказану виплату. Позивач звернулась з вимогою до відповідача про поновлення їй виплати щомісячної соціальної допомоги, проте відповідачем їй було відмовлено з посиланнням на те, що з 01.01.2016 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VII, яким внесено зміни до статті 18-3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», відповідно до якої допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Відповідач вказав також, що у зв'язку із внесенням вказаних змін позивачу необхідно було звернутись до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради із заявою та відповідними документами про перерахунок такої допомоги. Вважає, що їй як одинокій матері, яка вже отримує допомогу на дитину, не потрібно було звертатися із новою заявою про перерахунок такої допомоги, оскільки зазначені зміни стосуються осіб, яким така допомога призначається вперше. Враховуючи викладене, просить визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської радищодо припинення з 01 січня 2016 року виплати їй щомісячної соціальної допомоги на неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 30% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку відповідно до положень ст. 18-3 «Про державну соціальну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року №2811-ХІІ в редакції від 18 грудня 2015 року, зобов'язати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради поновити нарахування і виплату їй, як особі, яка має статус одинокої матері, щомісячної соціальної допомоги на неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 30% прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, починаючи з 01 січня 2016 року відповідно до положень ст.18-3 Закону України «Про державну соціальну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року №2811-ХІІ в редакції на час призначення відповідної державної допомоги, стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою судді Нововолинського міського суду від 03 січня 2017 року адміністративний позов у частині вимог за період з 01 січня 2016 року по 28 червня 2016 року залишено без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду без поважних причин, за період з 29 червня 2016 року провадження у справі судом відкрито.

Відповідач подав заперечення, в якому не визнає позов у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів відповідач посилається на те, що припинення соціальної допомоги позивачу як особі, яка має статус одинокої матері, було проведено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VII, яким внесено зміни до статті 18-3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», відповідно до якої допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Позивачу було відмовлено у виплаті вказаної соціальної допомоги з 01 січня 2016 року, оскільки у зв'язку із вказаними змінами їй було роз'яснено право на звернення до УПСЗН з відповідними документами, проте ОСОБА_1 за призначенням вказаної допомоги не звернулась.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.183-2 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в адміністративному позові та в запереченні проти цього позову обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Суд встановив, що з 17 квітня 2014 року позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради як одержувач державної соціальної допомоги одиноким матерям на неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Зазначена соціальна допомога була призначена позивачу у розмірі 30% прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року №2811-ХІІ (зі змінами від 01.07.2007), статтею 18-3 якого визначено, що допомога на дітей одиноким матерям, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а прожитковий мінімум визначається Законом України «Про Державний бюджет» на кожен календарний рік. Позивач станом на 31 грудня 2015 року отримувала допомогу в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто в мінімальному розмірі, передбаченому діючим на той час законодавством.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» №911-VІІІ від 24 грудня 2015 року було скасовано гарантований розмір допомоги на дітей одиноким матерям та передбачено з 01 січня 2016 року нові умови набуття одинокими матерями права на отримання соціальної допомоги на дітей, зокрема, у розмірі, що дорівнює різниці між 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Згідно із абзацом другим п. 34 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», затвердженого Постановою КМУ від 27 грудня 2001 року № 1751, середньомісячний сукупний дохід сім'ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.

Судом встановлено, що з 01 січня 2016 року відповідач припинив нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 соціальну допомогу на дитину, як одинокій матері. Листами від 09 березня 2016 року №771/04 та №Г-696 від 29 грудня 2016 року позивачу було запропоновано звернутися до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради із заявою та відповідним пакетом документів для вирішення питання про поновлення виплати вказаної соціальної допомоги (а.с.12, 26).

Оскільки після 01 січня 2016 року позивач не надав відповідачу документи про сукупний дохід сім'ї, на підставі яких можливо обчислити розмір соціальної допомоги, а положення про мінімальний розмір вказаної допомоги втратили чинність, то суд вважає, що відповідачем з вказаної дати правомірно було припинено виплату такої допомоги позивачу ОСОБА_1

Посилання позивача на норми статті 58 Конституції України щодо зворотної сили закону є безпідставними, оскільки положення статті 18-3 Закону № 2811-XII в новій редакції, до якої було внесено зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, а саме, цифри « 50» замінено цифрами «100», а слова «але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» виключено, розповсюджуються тільки на відносини сторін з 01 січня 2016 року, тобто з дати набрання Законом № 911-VIII законної сили, і на минулі періоди відповідачем не застосовуються.

Згідно із ч.2, ч.3 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі змісту наведених правових норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач довів суду правомірність своїх дій, а позивач будь-яких доказів на підтвердження незаконних дій Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області суду не надав.

На підставі наведеного суд робить висновок про те, що відповідач діяв відповідно до норм чинного законодавства, зокрема ч. 2 ст. 19 Конституції України, в якій зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відмовляє у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 18, 99, 100-102, 104-106, 158-163, 183-2КАС України, на підставі Конституції України, Закону України «Про державну соціальну допомогу сім'ям з дітьми», суддя,

постановив:

У задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання поновити нарахування та виплату щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Нововолинський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Ю.В. Лизун