Справа № 820/20480/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року м. Київ К/800/19434/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Гончар Л.Я.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року

у справі № 820/20480/14

за позовом ОСОБА_2

до Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації (далі - Департамент), в якому просив:

- визнати протиправними дії Департаменту щодо відмови в погодженні проекту відведення земельних ділянок ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1;

- визнати нечинним висновок Департаменту № 01.02-33/177 від 30 вересня 2014 року щодо відмови в погодженні проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1;

- зобов'язати Департамент погодити проект відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року позов задоволено частково, визнано протиправними дії Департаменту, визнано нечинним висновок Департаменту та зобов'язано відповідача повторно розглянути питання щодо погодження проекту відведення земельної ділянки. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано, ухвалено в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову, в іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не потребує погодження з відповідачем оскільки на території Богодухівської міської ради взагалі відсутні землі історико-культурного призначення. Також вказує, що забудову земельної ділянки здійснено раніше, ніж пам'ятка археології взята під охорону, тому відповідач повинен був лише встановити обмеження на використання такої земельної ділянки в разі нового будівництва на ній. Крім того вважає, що судом апеляційної інстанції не встановлено в чому саме полягає невідповідність проекту відведення земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

В запереченнях, що надійшли на адресу суду, відповідач не погоджується з касаційною скаргою, тому просить залишити її без задоволення, рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, позивачу на праві приватної власності належить будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

24 січня 2014 року позивач звернувся до Богодухівського міського голови з заявою, в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1111 га із земель комунальної власності територіальної громади для безоплатного одержання земельної ділянки у власність для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, які належать йому на праві власності, що розташовані по АДРЕСА_1: 0,1 га - для обслуговування житлового будинку, 0,0111 га - для ведення садівництва.

Рішенням ХL сесії VІ скликання Богодухівської міської ради Харківської області від 31 січня 2014 року № 17-13-VІ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2» вирішено: надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за вказаною адресою для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею орієнтовно 0,10 га та для ведення садівництва 0,0111 га, за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади.

На підставі зазначеного рішення та договору ПП «Земстройпроект» розроблено для позивача проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, який надано для погодження до Департаменту.

Департаментом не погоджено вказаний проект землеустрою, про що складено відповідний висновок № 01.02-33/177 від 30 вересня 2014 року. Зазначений висновок Департаменту мотивований тим, що земельні ділянки по АДРЕСА_1 знаходяться в зоні розташування пам'ятки археології місцевого значення. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам'ятки археології не можуть бути передані в приватну власність, що і стало підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Позивач, вважаючи таке рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з даним про його скасування, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що приватизація або інше придбання у власність земельних ділянок, в межах яких розташована археологічна пам'ятка, не заборонена, не може бути приватизована лише археологічна пам'ятка, а не земельні ділянки, які до того ж, не віднесені до археологічних пам'яток. Також суд виходи з того, що на земельних ділянках відсутні пам'ятки археології, а є тільки припущення про їх існування в шарі землі, що може бути виявлено під час археологічного обстеження.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з правомірності прийнятого відповідачем рішення, оскільки закон забороняє передбачу пам'яток археології в приватну власність. Так як земельні ділянки, які плануються до відведення позивачу, розташовані в межах пам'ятки археології місцевого значення, яка є об'єктом культурної спадщини, відповідач правомірно відмовив позивачу у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок врегульовано ст. 118 ЗК України, відповідно до змісту якої, зокрема, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

Ч. 3 вказаної статті ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої на території земель історико-культурного призначення, пам'яток культурної спадщини місцевого значення, їх охоронних зон, в історичних ареалах населених місць та інших землях історико-культурного призначення, крім випадків, зазначених в абзаці третьому цієї частини, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони культурної спадщини, відповідним структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини.

Згідно з ч. 6 ст. 1861 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Зі змісту наведених норм слідує висновок, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території, зокрема, земель пам'яток культурної спадщини місцевого значення, їх охоронних зон підлягає також погодженню з відповідним структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовано Законом України «Про охорону культурної спадщини».

Ст. 1 вказаного закону визначено, що об'єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти (об'єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; пам'ятка культурної спадщини - об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Як встановлено судами, наказом Міністерства культури України № 1224 від 28.11.2013 року поселення «Богодухів» (фортеця, посад) віднесено до об'єктів культурної спадщини місцевого значення (вид: пам'ятка археології) та занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

З посиланням на паспорт вказаного об'єкта культурної спадщини, складеного 09 січня 2014 року, та картографічні матеріали судом апеляційної інстанції встановлено, що земельні ділянки, які плануються до відведення позивачу по АДРЕСА_1, розташовані в межах пам'ятки археології місцевого значення поселення «Богодухів» (фортеця, посад).

З наведеного слідує висновок, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_1 станом на момент виникнення спірних правовідносин підлягав обов'язковому погодженню з відповідним структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини, тобто Департаментом, що спростовує відповідні доводи позивача.

Ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що пам'ятка, крім пам'ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб'єкти права власності на пам'ятку визначаються згідно із законом.

Усі пам'ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов'язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Такі рухомі предмети підлягають віднесенню до державної частини Музейного фонду України, обліку та збереженню у порядку, визначеному законодавством.

Землі, на яких розташовані пам'ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам'ятки археології - поля давніх битв.

Враховуючи наведені норми ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та встановлені судами обставини справи, а саме те, що об'єкт культурної спадщини місцевого значення поселення «Богодухів» (фортеця, посад) є пам'яткою археології, має охоронний номер (8829-Ха), земля, на якій розташована така пам'ятка, не може перебувати у приватній власності, що свідчить про невідповідність проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_1 вимогам вказаного закону, що в свою чергу є підставою для відмови в його погодженні відповідних органом державної влади, місцевого самоврядування в сфері охорони культурної спадщини.

Тому, Департамент дійшов правильного висновку, відмовивши ОСОБА_2 у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які розташовано в межах пам'ятки археології.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Судом ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи, тому відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: