Справа № 2а-5776/10/2570
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2010-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-5776/10/2570
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2010 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді Баргаміної Н.М.

при секретарі Галенко Р. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання незаконним та недійсним рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 16.11.2010 року звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, в якому просить визнати незаконним та недійсним рішення комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області з розгляду питань, повязаних із встановленням статусу учасника бойових дій відносно відмови у наданні позивачу статусу учасника бойових дій та зобовязати комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області з розгляду питань, повязаних із встановленням статусу учасника бойових дій, визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій в Азербайджанській РСР, де позивач перебував протягом 86 діб та видати посвідчення встановленого зразка.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що під час проходження військової служби він 86 діб виконував завдання по охороні державних установ, підтриманню громадського порядку, захисту населення на блок постах від можливих збройних нападів та насильства з боку конфліктуючих сторін, а також приймав участь у бригадах супроводу транспорту з продовольчими товарами та колон біженців в м. Кіровабаді, де в цей час відбувались збройні конфлікти. У звязку чим позивач звернувся до відповідача з вимогою визнати його учасником бойових дій, але відповідно до рішення комісії від 17.05.2010 року йому було відмовлено у наданні такого статусу. А тому позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Позивач в судовому засіданні позов та його мотиви підтримав повністю посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що оскільки позивачем не було надано жодного документа компетентного органу про його безпосередню участь в бойових діях, а також жодною нормою чинного законодавства не встановлено, що перебування осіб на території Азербайжанської РСР в 1988 та 1989 роках рахується цим особам як участь в бойових діях, то комісія Управління не мала законних підстав для визнання позивача учасником бойових дій та видання відповідного посвідчення, а тому протокол засідання Комісії від 17.05.2010 року № 2/38-1385 є таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню на слідуючих підставах.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 1988 року по 1990 рік навчався в Орловській спеціальній середній школі МВС СРСР, про що свідчить диплом НТ №735142, копія якого міститься в матеріалах справи.

21.04.2010 року позивач звернувся до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області із заявою, в якій просив видати рішення про надання йому статусу учасника бойових дій , видавши відповідне посвідчення встановленого зразка. (а. с. 25-26).

Розглянувши вищевказану заяву, комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області з розгляду питань, повязаних із встановленням статусу учасника бойових дій вирішила, що враховуючи те, що ОСОБА_1 виконував службові обовязки по виконанню спеціальних завдань МВС СРСР не при введеному надзвичайному стані та те, що Азербайджанська РСР не включена в перелік держав і періодів бойових дій (постанова КМУ від 08.02.1994 року № 63), комісія УМВС України в Чернігівській області з розгляду питань, повязаних із встановленням статусу учасника бойових дій не має права визнавати його учасником бойових дій та видати посвідчення встановленого зразку, про що свідчить протокол № 2/38-1385 від 17.05.2010 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

В матеріалах справи містяться наступні накази, надані позивачем до суду: копія наказу від 04.09.1989 року № 198, відповідно до якого було сформовано окремий батальон для несення служби по охороні громадського порядку в Азербайджанській РСР; копія наказу від 24.11.1988 року № 236, відповідно до якого було сформовано окремий підрозділ школи для виконання спеціального завдання МВС СРСР ; копію наказу від 30.12.1998 року № 253, відповідно до якого було продовжено термін несення служби окремим підрозділом школи на Кавказі на період з 24.12.1988 року по 31.01.1989 року; копія наказу від 27.11.1989 року № 283, відповідно до якого було зараховано особовому складу в стаж безперервної служби один місяць за півтора відповідно додатку до наказу з 25.09.1989 року по 10.11.1989 року , а саме позивачу 47 діб.

Також позивачем надано суду почесну грамоту, відповідно до якої позивач нагороджений за зразкове виконання службового обовязку по охороні громадського порядку у м.Кіровобаді.

Крім того, у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_2, який пояснив суду, що разом з позивачем приймав участь у виконанні спеціального завдання МВС на території Азербайджанської РСР. Судом встановлено, що допитаний свідок не має статусу учасника бойових дій.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії. Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного Закону Кабінет Міністрів України 13.01.1995 року прийняв постанову № 16 «Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої учасниками бойових дій визнаються працівники, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР працювали в державах, де в цей період велися бойові дії, якщо вони безпосередньо брали участь у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту). Переліки таких держав та періодів бойових дій на їх території затверджені постановами Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 р. N 63 та від 5 серпня 1994 р. N 530.

До Переліку держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63, Азербайджанська РСР не входить.

Згідно примітки 6 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63 Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Відповідно до Положення про комісію з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій, затвердженого постановою КМУ від 13.01.1995 року №16, комісія з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій (далі - Комісія) створюється у міністерстві та відомстві для розгляду заяв громадян, які працювали на підприємствах, в установах та організаціях відповідних міністерств і відомств і були направлені ними на роботу за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР в держави, де в цей період велися бойові дії.

Згідно вказаного Положення комісія зобов'язана приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; реєструвати заяви у спеціальній книзі обліку; інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії. Якщо виникає потреба у додаткових документах, що підтверджують статус заявника, комісія робить запит до відповідних архівних установ, про що повідомляє заявника; розглядати заяви громадян, що надійшли до комісії, у тримісячний термін; видавати довідки за зразком згідно з додатком.

Системно проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що у чинному законодавстві відсутні правові підстави для надання статусу учасника бойових дій позивачу, в звязку з чим Управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Чернігівський області було правомірно відмовлено позивачу у наданні вищевказаного статусу.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи та вищенаведених положень чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки права позивача в даному випадку відповідачем не були порушені, а оскаржувані дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений нормами діючого законодавства.

Керуючись ст.ст.17,18,104, 122, 160-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок і строки, передбачені статтями 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Баргаміна Н.М.