Справа № 417/2067/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шкиря В.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року справа №417/2067/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М.. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області на постанову Марківського районного суду Луганської області від 11 квітня 2016 року у справі № 417/2067/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

29 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області про визнання протиправними дії управління щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії позивачу на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 15 січня 2016 року № 68/16; зобовязання відповідача починаючи з 01 лютого 2016 року здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 15 січня 2016 року № 68/16 вих. про заробітну плату, починаючи з 01 березня 2016 року у розмірі 86 % від суми заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на посаді судового розпорядника (а.с. 2-4).

Постановою Марківського районного суду Луганської області від 11 квітня 2016 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Визнано неправомірними дії управління щодо відмови у перерахунку пенсії позивачу. Зобовязано управління здійснити ОСОБА_2 з 01 березня 2016 року перерахунок та виплату пенсії призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 86 відсотків від суми заробітної плати, в зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим працівникам апарату судів відповідно до довідки №68/15вих від 15 січня 2016 року, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Луганській області (а.с. 35-40).

Не погодившись з судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Марківського районного суду Луганської області від 11 квітня 2016 року у справі № 417/2067/16-а про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що право на пенсію позивач реалізував у 2008 році, нарахування її здійснюється у розмірах, встановлених ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», в редакції чинній на час її призначення. Проте, право на перерахунок пенсії виникає за загальним правилом, або у звязку з збільшенням стажу, або збільшенням розміру заробітної плати та може бути реалізовано на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку у урахуванням часу звернення до відповідного органу.

На час підвищення посадових окладів державних службовців та на час звернення позивача з перерахунком пенсії до управління на підставі ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», зазначена норма втратила чинність, відтак у позивача відсутнє право на перерахунок пенсії (а.с. 65-67).

Позивач та представник відповідача у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

В апеляційній скарзі представник управління просив розглянути справу у його відсутність.

23 січня 206 року позивач надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 22 листопада 1993 року прийнятий на посаду судового розпорядника Марківського райсуду 15 квітня 2008 року звільнений з займаної посади у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі та виходом на пенсію (а.с.10-11)

З 16 квітня 2008 року позивачу призначено пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» в розмірі 86 відсотків від суми її заробітної плати (а.с.15-17)

16 лютого 2016 року позивач звернуся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії в зв'язку з підвищенням посадових окладів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», якою внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (а.с.14).

18 лютого 2016 року відповідач рішенням комісії при Управлінні Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області за № 3 відмовив у перерахунку пенсії у звязку з тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213 з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу» та інші. Крім того, управлінням зазначено, що 01 грудня 2015 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно - правових актів», відтак, підстави для перерахунку пенсії позивача відсутні. (а.с.13).

Позивачу 18 лютого 2016 року направлено лист № 355/02-38 з аналогічними роз'ясненнями (а.с.12)

Не погодившись із відмовою у перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив, зокрема, зобовязати здійснити перерахунок пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» № 3732 з урахуванням довідки про заробітну плату.

Приймаючи спірну постанову суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявне право на перерахунок пенсії державним службовцям (як судовому розпоряднику) у звязку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців на підставі положень ст.37-1 Закону України «Про державну службу».

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірним питанням у даній справі є правомірність відмови відповідача щодо перерахунку пенсії позивачу та наявність у позивача права на перерахунок пенсії державного службовця у звязку із підвищенням заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії; 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; 9) з урахуванням права на особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, що передбачено ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пенсійне забезпечення державних службовців у відповідні періоди часу врегульовано Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі Закон № 3723-ХІІ), іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII (в редакції на час призначення пенсії позивачу) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Відповідно до ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії

Згодом стаття 37-1 Закону № 3723-ХІІ зазнала зміни (відповідно до Закону від 28.12.2014 р. N 76-VIII) та передбачала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09 березня 2006 року № 268 затверджено схеми посадових окладів, зокрема, керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів Додаток № 47 до цієї Постанови.

Постановою Кабінету Міністрів України № 644 від 0 вересня 2015 року внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09 березня 2006 року, зокрема, у Додатку № 47 до цієї Постанови «Схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів» та місячний посадовий оклад судового розпорядника (коефіцієнт від місячного посадового окладу судді місцевого суду) було встановлено у розмірі 0,3 та згідно примітки у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця встановлений Постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» № 865 від 31 травня 2000 року (далі Постанова № 865).

Згідно п. 4 Постанови № 865 у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року № 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначаються у такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому, посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та рангом на момент призначення (перерахунку) пенсії .

Однак, пункт 4 цієї Постанови, був виключений Постановою КМУ від 09.12.2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" та виключення застосовується з 01.12.2015 р.

Отже на час звернення позивача до пенсійного органу 16 лютого 2016 року, в зазначеній Постанові № 865 норма, яка врегульовувала порядок перерахунок пенсії не працюючим пенсіонерам була відсутня, тому у відповідача також були відсутні підстави здійснення такого перерахунку.

Згідно довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям вона видана лише 15 січня 2016 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Луганській області з зазначенням посадового окладу судового розпорядника з 01 січня 2016 року в сумі 4 134 грн. (а.с. 18).

На час звернення позивача до органу пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії та до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України не визначений порядок перерахунку пенсій державним службовцям, Закони, які врегульовують пенсійне забезпечення цій категорії пенсіонерів не містять норми, яка закріплює право цих осіб на перерахунок пенсії у звязку з підвищенням розміру заробітної плати.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213 з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених, зокрема, Законами України «Про державну службу» не призначаються, раніше призначені не перераховуються, оскільки його положення не стосуються питання перерахунку раніше призначеної пенсії , оскільки регулюють питання тільки можливості призначення пенсії.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу на умовах та в порядку, закріплених нормами, що втратили чинність, а тому висновок суду першої інстанції щодо визнання правомірними дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу погоджується колегією суддів та є таким що узгоджується з нормами діючого законодавства.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що на теперішній час питання перерахунку призначених пенсій державним службовцям у звязку зі збільшенням розміру заробітної плати не врегульовано на законодавчому рівні, а тому відповідач, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд апеляційної інстанції застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Висновки апеляційного суду, викладені в цій постанові, узгоджуються з позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в ухвалі від 3 червня 2014 року у справі «Великода проти України». У цій справі заявниця отримувала свою пенсію у сумі, визначеній рішенням суду від 19 січня 2010 року, до тих пір, поки механізм нарахування її пенсії, встановлений вищезазначеним судовим рішенням на підставі закону, чинного на час подій, не було змінено шляхом внесення змін до відповідних законодавчих актів, внаслідок чого розмір її пенсії був зменшений.

Так, у цій справі Європейський Суд дійшов висновку, що зменшення пенсії заявниці було сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу. Зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Також Суд зауважив про відсутність доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не зміг дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції. За висновками Європейського Суду, зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Крім того, відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням права на соціальний захист.

Окрім того,Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «КйартанАсмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції постанова винесена без дотриманням норм матеріального права.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області на постанову Марківського районного суду Луганської області від 11 квітня 2016 року у справі № 417/2067/16-а задовольнити частково.

Постанову Марківського районного суду Луганської області від 11 квітня 2016 року у справі № 417/2067/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_3

ОСОБА_4