Справа № 805/4485/16-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 р. Справа №805/4485/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Христофорова А.Б.,

при секретарі Нестеренко Н.Л.,

за участю:

представника позивача не зявився,

представника відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Красногорівський вогнетривкий завод" до Мар»їнської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 № 000004/1400, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Мар»їнської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення рішення від 29.06.2016 № 000004/1400 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на 125000 грн., у тому числі за основним платежем 100000 грн., штрафними санкціями 25000 грн.

Позивач не погоджується із спірними податковими повідомленнями рішеннями, зазначає що реальність господарських операцій між ПАТ «КрВЗ» та його контрагентом підтверджується первинними документами, які в свою чергу були надані до перевірки, а тому вважає правомірним віднесення суми ПДВ до складу податкового кредиту за жовтень 2015 року.

Позивач також вказує, що висновки податкової інспекції ґрунтуються виключно на даних АС Податковий блок: «Облік платежів», «Податковий аудит», «Аналітична система», архів електронної звітності, Єдиний реєстр податкових накладних, Реєстраційна картка платника та не підтверджуються документально. Зазначає, що він є добросовісним платником податків.

Крім того, позивач зазначає, що інспекцією не було дотримано обовязкових умов проведення документальної невиїзної перевірки, оскільки наказ на проведення перевірки на адресу підприємства не надходив, а отже відсутнє право на її проведення, що є наслідком незаконності спірного податкового повідомлення рішення.

Позивач посилається на приписи Податкового кодексу України, Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, правові позиції Вищого адміністративного суду України та Верховного суду України, зауважує, що доказів чи доводів того, що ним укладені угоди, які суперечать чинному законодавству, Відповідачем не наведено. На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач не погодився із адміністративним позовом та надав письмові заперечення, де зазначив, що інспекцією була проведена позапланова невиїзна перевірка ПАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» з питань документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «Екомаркетгруп», їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.06.2015 по 30.06.2015, за результатами якої складено ОСОБА_1 від 23.05.2016 № 396/05-38-14/191744.

В ході проведення перевірки встановлені порушення п. 198.1, п. 198.3 п. 198.6, ст. 198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень 2015 на суму 100000 грн.

Відповідач вказує, що проведено перевіркою встановлено дефекти при складанні первинних документів, а саме видаткової накладної від 24.10.2015 № 149, товарно транспортної накладної виданої ТОВ «Екомаркетгруп», що підтверджує відсутність фактичного отримання Позивачем товару від контрагента.

Відповідач посилається на приписи Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Податкового кодексу України, відомості з АІС «Податковий блок», вказує що позивачем та його контрагентами вони не дотримані, реальність вчинення господарських операцій ставиться під сумнів, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, у підприємств контрагентів не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Отже, відповідач вважає, що має місце документальне оформлення товару ТОВ «Екомаркетгруп» для ПАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» на ідентифікований товар, що не підтверджується фактом (законним джерелом) його походження по ланцюгу постачання. Вбачається проведення фінансових потоків між платниками податків, які спрямовані на надання податкової вигоди третім особам. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача до судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в письмових запереченнях на адміністративний позов зазначив про розгляд справи за відсутності представника

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Красногорівський вогнетривкий завод" (, вул. Ахтирського, буд.4, м. Красногорівка Донецька область, 85630) пройшов передбачену законом процедуру державної реєстрації 03.03.1994 року №1 000266 є юридичною особою та в даних правовідносинах, у відповідності до вимог ст.48 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов'язки.

Відповідач, Мар»їнська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Судом встановлено, що Мар»їнською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ "Красногорівський вогнетривкий завод" щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «Екомаркетгруп», їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.06.2015 по 30.06.2015.

На підставі зазначеної перевірки Відповідачем складено ОСОБА_1 від 23.05.2016 № 396/05-38-14/191744.

Перевіркою встановлено порушення вимог п. 198.1, п. 198.3 п. 198.6, ст. 198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень 2015 на суму 100000 грн.

На підставі вказаного акту відповідачем сформовані спірне податкове повідомлення-рішення № 000004/1400 від 29.06.2016 року про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на 125000 грн., у тому числі за основним платежем 100000 грн., штрафними санкціями 25000 грн.

Позивачем було подано скарги до Головного управління ДФС у Донецькій області від 22.07.2016 року № 246 та до ДФС України від 06.09.2016 року № 317. Рішенням ГУ ДФС у Донецькій області від 18.08.2016 року № 4650/10/05-99-10-01-12-1, податкове повідомлення - рішення Мар»їнської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 29.06.2016 № 000004/1400 залишено без змін, а скаргу без задоволення. Рішенням ДФС України від 09.11.2016 року № 24098/6/99-99-11-01-02-25 , податкове повідомлення - рішення Мар»їнської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 29.06.2016 № 000004/1400 та рішення про результати розгляду первинної скарги залишено без змін, а скаргу без задоволення. (а.с. 17-37)

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Спірним питанням даного позову є правомірність складання податковим органом податкових повідомлень-рішень.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугувало те, що перевіркою не встановлено факт реального здійснення господарських операцій ПАТ "Красногорівський вогнетривкий завод" з придбання товарів у контрагента ТОВ «Екомаркетгруп», податковий кредит сформовано за рахунок підприємств ризикової категорії, що задіяні у формуванні податкового кредиту. А тому вбачається проведення фінансових потоків між платниками податків, які спрямовані на надання податкової вигоди третім особам.

Матеріалами справи підтверджено та встановлено в судовому засіданні, що між ПАТ "Красногорівський вогнетривкий завод" та ТОВ «Екомаркетгруп» 22.10.2015 року укладено договір №62, предметом якого є поставка продукції виробничо технічного призначення за асортиментом, номенклатурою, кількістю, ціною та у строки, погоджені Сторонами у відповідних специфікаціях, що складають невідємну частину цього Договору (а.с. 38)

Відповідно до Додаткової угоди від 23.10.2015 року, п. 2.1 Договору поставки від 22.10.2015 № 62 викладено у наступній редакції: «Поставка товару здійснюється власними силами та за рахунок Постачальника на умовах DDP(склад Покупця) згідно «Інкотермс 2000» якщо інші умови н поставки не обумовлені Сторонами у відповідній специфікації. Транспортні витрати Постачальника включаються до ціни Товару та оремо Покупцем не сплачуються» (а.с. 39)

На виконання договору між сторонами підписана специфікація: на отримання позивачем матриці виробу КСТ-15В (а.с. 40).

Фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Екомаркетгруп», підтверджується накладною №149 від 24.10.2015 року (а.с. 41). На підтвердження постачання товару позивачем надана до суду копія товарно транспортної накладної №149 від 24.10.2015 року. (а.с. 44) Товар був отриманий представником Позивача ОСОБА_1 на підставі довіреності № 738 від 21.10.2015, що відображено в накладній № 149 від 24.10.2015 та підтверджується копією журналу реєстрації довіреностей (а.с. 46). ТОВ «Екомаркетгруп» було виставлено Позивачу рахунок на сплату № 149 від 24.10.2015 року (а.с. 43). Відповідно до копії виписки по особовому рахунку за 04.11.2015 позивачем частково було сплачено за поставку товару у сумі 60000 грн. (а.с. 47)

Крім того, факт використання позивачем отриманих ТМЦ у власному виробництві підтверджується копією ОСОБА_1 № 2 за жовтень, 2015 року про списання ТМЦ у виробництво (а.с. 48)

Для формування податкового кредиту за вищевказаною операцією ТОВ «Екомаркетгруп» виписана позивачу податкова накладна: №149 від 24.10.2015 року на суму 600000 грн., в тому числі ПДВ 100000 грн. (а.с. 42) Вказана податкова накладна зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивачем також до суду надані письмові пояснення з яких вбачається, що продукція виробничо технічного призначення (матриця КСТ-15В,) використовувалася у виробничо господарській діяльності для виготовлення вогнетривких виробів, а саме труба кварцова захисна КСТ-15В, яка в подальшому була реалізовано ПАТ «Великоанадольський вогнетривкий комбінат», про що свідчать надані позивачем копії специфікації продукції № 236, платіжної вимоги доручення № 236 від 30.11.2015, видаткової накладної № 236 від 30.11.2015, сертифікату якості виробленої продукції. Проте, зазначені обставини залишилися поза увагою податкового органу.

Згідно п.п. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 ПК України (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин), податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При цьому, відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу їх покупця, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Із системного аналізу положень цих норм законодавства України вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

Підпунктом 44.1 статті 44 ПК України (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин)встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарські операції, як зазначено в пункті 5 статті 9 Закону № 996-ХІV, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до статті 11 Закону № 996-ХІV, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 996-ХІV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Визначення терміну "первинний документ" наведено у статті 1 Закону №996-ХІV: первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 статті 9 Закону № 996-ХІV встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З положень чинного податкового законодавства випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги) та віднесення сум до витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено їх відповідність вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Щодо недоліків накладної № 149 від 24.10.2015 року, суд враховує правову позицію ВАСУ, викладену в ухвалі від 27.04.2011 року (справа № К/9991/8140/11), де зазначено, що з огляду на достатність доказів, які підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій, окремий недолік певних первинних документів сам по собі не може бути безумовною підставою для позбавлення їх сили звітного бухгалтерського документа. Отже, відсутність певних реквізитів само по собі не є підставою для висновку про нездійснення добросовісним субєктом господарювання господарських операцій.

Стосовно розбіжностей у часі складання довіреності на отримання товару (довіреність виписана 21.10.2015 року) та початком самих договірних правовідносин (угоду укладено 22.10.2015 року), що на думку податкового органу факт відсутності досягнення істотних умов поставки на момент видачі довіреності, суд зазначає, що зазначені дії не суперечать діючому законодавству та не свідчать про нереальність господарської операції між субєктами господарювання.

Надані позивачем первинні документи сформовані з дотриманням спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту та підтверджують реальне виконання сторонами, укладених правочинів. Крім того, встановлено, що керуючись положеннями пункту 187.1 статті 187, статті 198 Податкового кодексу України, позивачем сформовано податковий кредит на підставі податкових накладних, виданих вказаними вище контрагентом та сплачено вартість послуг (робіт) з ПДВ.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів щодо існування судового рішення про визнання недійсним договорів укладених між позивачем та контрагентами, також, не підтверджено належності контрагентів позивача до категорії ризикових підприємств.

Спору щодо відповідності податкових накладних чинному законодавству між сторонами відсутній, видана контрагентом позивача податкова накладна не має недоліків, а форма і порядок її заповнення відповідає чинному, на момент її виписки, законодавству та підтверджує право позивача на формування ним податкового кредиту за спірний період відповідно до норм Податкового кодексу України.

Вищевказані обставини та докази, які суд оцінює у їх сукупності відповідно до статті 86 КАС України, спростовують посилання відповідача щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях.

Суд також зазначає, що відповідач ґрунтує свої висновки на припущеннях. Жодного доказу, який би підтвердив висновок податкового органу щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях відповідачем не надано.

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги висновки відповідача, щодо нереальності господарських операцій, оскільки позивачем надано докази на підтвердження реального здійснення правочинів і досягнення законної мети їх здійснення.

Суд зауважує також на принципі персональної відповідальності платника податку, згідно п. 36.1., 36.5 статті 36, п. 38.1. статті 38, п. 44.1. статті 44, п. 47.1. статті 47, п. 49.2. статті 49 ПК України, а саме, що право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Виходячи з позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у рішеннях по справах "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", "Булвес" АД проти Болгарії", позицій Верховного Суду України, Вищого адміністративного суду України, викладених в Інформаційному листі від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби" наголошено на індивідуальному характері відповідальності особи та відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності у зв'язку із порушенням податкової дисципліни його контрагентами.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивач мав всі правові підстави для формування податкового кредиту, що свідчить про необґрунтованість висновку податкового органу відповідно до якого спірними податковими повідомленнями рішеннями збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на 125000 грн., у тому числі за основним платежем 10000 грн., штрафними санкціями 25000 грн.

У відповідності до ст.ст. 71,86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повноту та об'єктивному дослідженні.

Відповідачем по справі правомірність прийнятих спірних податкових повідомлень - рішень не доведена, отже, спірне податкове повідомлення-рішення винесене податковим органом безпідставно та необґрунтовано, у відповідності до чого підлягає скасуванню.

З огляду на зазначене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Красногорівський вогнетривкий завод" підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст. 94 КАС України

Керуючись ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Красногорівський вогнетривкий завод" до Мар»їнської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.06.2016 № 000004/1400, - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Мар»їнської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 29.06.2016 № 000004/1400.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Мар»їнської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на користь Публічного акціонерного товариства " Красногорівський вогнетривкий завод " (, вул. Ахтирського, буд.4, м. Красногорівка, Донецька область, 85630) судовий збір у розмірі 1875,00 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят пять гривень) 00 коп.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено у судовому засіданні 30.01.2017 року.

Повний текст постанови виготовлено 03.02.2017 року.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання особами, які беруть участь у справі, копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Христофоров А.Б.