Справа № 299/3670/16-а
Суддя: Надопта А. А.
Дата ухвалення: 2017-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________Справа № 299/3670/16-а
Номер рядка звіту 83
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2017 м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючого- судді Надопта А.А.,

при секретарі- Онисько С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Виноградів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Виноградівському районі про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

27.12.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Виноградівському районі про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії.

Вимоги заявленого позову мотивує тим, що позивачка ОСОБА_1 з 19 жовтня 2010 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області як отримувач пенсії по інвалідності ІІІ групи по загальному захворюванню. Ця пенсія призначена на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Крім того, працює на посаді заступника начальника відділу доходів і зборів з фізичних осіб у ДПІ у Виноградівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області і є державним службовцем. Позивачка до квітня 2015 року отримувала пенсію по інвалідності і заробітну плату. На даний час отримує лише заробітну плату.

Припинення виплати пенсії відповідач мотивував у листі за №№66/В-99-01 від 18.08.2016 року, де вказав, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-УІІІ з 1 квітня 2015 року внесено зміни щодо виплати пенсії працюючим пенсіонерам. З 01.01.2016 року по 31 12.2016 року, продовжено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 року № 911-УІІІ. Отже, припинено виплату пенсій у період роботи на посаді державного службовця з 01 квітня 2015 року.

Позивачка важає, що дії управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі є неправомірними з наступних міркувань.

Позивачка ОСОБА_1 до 02 березня 2015 року відповідно до ст..47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» отримувала пенсію без урахування одержуваної заробітної плати, Верховна Рада України прийняла Закон України від 02.03.2015 року №213-У111 на підставі якого позивачку з квітня 2015р., взагалі позбавила пенсійного забезпечення. Таким чином, ОСОБА_1 позбавлено соціальної гарантії у вигляді пенсійного забезпечення. Таким чином порушені ст.ст. 22, 58 Конституції України, якими їй гарантовано" Конституційні права і свободи, які не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод".За таких обставин, у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони, якими були б внесені зміни до Конституції України.

Пунктом 5 Розділу III Прикінцевих положеннях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Враховуючи, що вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються, тому відсутні правові підстави для припинення виплати позивачу пенсії по інвалідності. /Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного Суду України від 26 серпня 2015 року по справі К/800/38456/15/.

Звідси напрошується висновок, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, припиненої позивачу відповідно до Закону № 1058, підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому є однозначним, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

За таких обставин, прошу суд прийти до висновку, що нарахування пенсії з 01 червня 2015 року було припинено протиправно, а тому пенсія повинна бути нарахована та виплачена позивачці.

Позивачка ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлена, в судове засідання не з»явилася, однак її представник адвокат Дидинська Б.М., подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Представник відповідача-Управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі, як суб'єкт владних повноважень, належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, в судове засідання, одна від нього надійшло письмове заперечення, згідно якого позов не визнав та зазначив, що пенсія позивачці ОСОБА_1, як інваліду ІІІ групи, яка працює на посаді державного службовця, не виплачується пенсійним фондом, відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємов"язку, суд приходить до наступного.

Конституція України (ст.3) визначає, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов"язком держави.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 з 19 жовтня 2010 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області як отримувач пенсії по інвалідності ІІІ групи по загальному захворюванню. Ця пенсія призначена на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Крім того, працює на посаді заступника начальника відділу доходів і зборів з фізичних осіб у ДПІ у Виноградівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області і є державним службовцем. Позивачка до квітня 2015 року отримувала пенсію по інвалідності і заробітну плату. На даний час отримує лише заробітну плату.

Припинення виплати пенсії відповідач мотивував у листі за №№66/В-99-01 від 18.08.2016 року, де вказав, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-УІІІ з 1 квітня 2015 року внесено зміни щодо виплати пенсії працюючим пенсіонерам. З 01.01.2016 року по 31 12.2016 року, продовжено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 року № 911-У111. Пипинено виплату пенсій у період роботи на посаді державного службовця з 01 квітня 2015 року.

Суд прийшов до переконання, що дії управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі є неправомірними з наступних підстав.

Позивачка ОСОБА_1 до 02 березня 2015 року відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» отримувала пенсію без урахування одержуваної заробітної плати, Верховна Рада України прийняла Закон України від 02.03.2015 року №213-УІІІ на підставі якого позивачку з квітня 2015р., взагалі позбавила пенсійного забезпечення. Таким чином, позивачку ОСОБА_1 позбавлено соціальної гарантії у вигляді пенсійного забезпечення, чим порушені ст.ст. 22, 58 Конституції України, якими їй гарантовано, що конституційні права і свободи, які не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод".За таких обставин, у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони, якими були б внесені зміни до Конституції України.

Пунктом 5 Розділу III Прикінцевих положеннях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Враховуючи, що вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються, тому відсутні правові підстави для припинення виплати позивачу пенсії по інвалідності. /Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного Суду України від 26 серпня 2015 року по справі К/800/38456/15/.

Таким чином, з 1 червня 2015 року виплата пенсії, припиненої позивачці ОСОБА_1 відповідно до Закону № 1058, підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому є однозначним, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

За таких обставин, нарахування пенсії з 01 червня 2015 року було припинено протиправно, а тому пенсія повинна бути нарахована та виплачена позивачці.

Конституцією України статтею 8 визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 19 Конституції України також передбачено, що - «Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Статтею 2 КАС України, - «Завдання адміністративного судочинства» визначено наступне, - «1. Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. (Частина перша статті 2 із змінами, внесеними згідно із Законом N 2453-VI ( 2453-17 ) від 07.07.2010 ).

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією ( 254к/96-ВР ) та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення».

Згідно із ч 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, в тому числі, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем суду не доведено, а судом за результатом розгляду справи не встановлено, що оскаржувана бездіяльність відповідачів є правомірними, а позивач натомість підтвердив доводи свого адміністративного позову.

Суд критично оцінює посилання відповідача на підставність своїх дій, поскільки відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» отримувала пенсію без урахування одержуваної заробітної плати, Верховна Рада України прийняла Закон України від 02.03.2015 року №213-УІІІ на підставі якого позивачку з квітня 2015р., взагалі позбавила пенсійного забезпечення. Таким чином, позивачку ОСОБА_1 позбавлено соціальної гарантії у вигляді пенсійного забезпечення, чим порушені ст.ст. 22, 58 Конституції України, якими їй гарантовано, що конституційні права і свободи, які не можуть бути скасовані.

Згідно ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. При цьому, докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може також запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи. В свою чергу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч. 1 ст. 70 КАС України).

Відповідно до вимог ст.ст.3,19 Конституції України, ст.ст.7, 71, 86, 159, 161-163, 167 КАС України , суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задоволити.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області про відмову позивачу у виплаті пенсії по інвалідності ІІІ групи та зобов'язати відповідача виплатити та відновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, оплату пенсії по інвалідності ІІІ групи по загальному захворюванню, починаючи з 01 червня 2015 року.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий А. А. Надопта