Справа № 2а-542/09
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" січня 2017 р. м. Київ К/800/19256/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Кобилянського М.Г.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_4 до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі - Шевченківського відділу СЗУСЗ ДГП Львівської міськради) про перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Шевченківського відділу СЗУСЗ ДГП Львівської міськради про перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В обґрунтування позову зазначила, що вона є матір'ю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому відповідно до Закону України від 18 січня 2001 року № 2240-ІІІ Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (далі - Закон № 2240-ІІІ) має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом мінімуму для дітей віком до 6 років. Посилаючись на те, що суми виплачуваної їй допомоги у 2007-2009 роках не відповідають розміру, встановленому вказаним законом, просила суд визнати неправомірним рішення відповідача щодо розміру призначеної допомоги, стягнути з Шевченківського відділу СЗУСЗ ДГП Львівської міськради 5858,41 грн недоплаченої з вересня 2007 року по березень 2009 року допомоги та виплачувати надалі цю допомогу у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей у віці до 6 років.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2009 року позов задоволено частково. Поновлено пропущений строк звернення до суду. Визнано протиправною бездіяльність Шевченківського відділу СЗУСЗ ДГП Львівської міськради в частині невиконання рішень Конституційного Суду України від 09 липня 22007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008. Зобов'язано Шевченківський відділ СЗУСЗ ДГП Львівської міськради провести нарахування і виплату недоплаченої щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_4 з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року, в розмірах, визначених Законом № 2811-ХІІ, а саме - розмірі встановленого прожиткового мінімуму для дітей віком до 6-ти років щомісячно. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та прийнято нову постанову про відмову в позові. В решті судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, Закону № 2240-ІІI. Зазначає, що строк нею пропущено з поважних підстав, а тому апеляційний суд безпідставно застосував положення статей 99, 100 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу слід виплатити державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007-2008 роки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог за 2007 рік та відмовляючи в цій частині позову, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 пропущено строк звернення до суду, встановлений статтею 99 КАС України.

Проте з такими висновками повністю погодитись неможливо.

Згідно із статтею 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що позивач є застрахованою особою і, після народження 30 травня 2007 року ОСОБА_5, з 10 вересня 2007 року їй виплачувалася державна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2240-ІІI.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При нарахуванні та виплаті позивачу державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у 2007 році відповідач керувався положеннями Закону № 489-V, якими зупинено дію статті 43 Закону № 2240-ІІI на 2007 рік.

Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року пункт 7 статті 71 Закону № 489-V визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, у 2007 році виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 09 липня по 31 грудня 2007 року повинна здійснюватись у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом (в редакції статті на момент виникнення спірних правовідносин).

Разом з тим, за захистом порушеного права позивач звернулася до суду 07 квітня 2009 року.

Відповідно до частини 1 статті 99 КАС України, в редакції чинній на час звернення позивача до суду, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідач наполягав на застосуванні строку звернення до суду в суді першої інстанції.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, а у постанові суду першої інстанції відсутня правова оцінка обставинам, що перешкоджали ОСОБА_4 своєчасно звернутись до суду за захистом порушеного права та немає висновку щодо поважності причин пропуску цього строку, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення невиплачених сум допомоги за 2007 рік відповідно до норм статті 100 КАС України.

Що стосується позовних вимог за період з січня 2008 року по березень 2009 року, то колегія суддів зазначає наступне.

До 01 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік» (далі - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України від 21 листопада 1992 року № 2811-ХII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі - Закон № 2811-XI, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України від 18 січня 2001 року № 2240-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI внесені відповідні зміни до Законів № 2811-XII та № 2240-III, зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-XII його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III виключено статті 40-44.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункту 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III, а з 01 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ.

Водночас, частиною 3 статті 45 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік» (далі - Закон № 2154-VI) було встановлено, що допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми (далі - Порядок) був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону № 2811-ХІІ (пункт 1 Порядку). Новий акт Уряду на виконання статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

За змістом пункту 17 цього Порядку право на виплату допомоги мають особи, зазначені в статті 13 Закону № 2811-ХІІ, яка на час виникнення спірних відносин поширювала свою дію щодо виплати допомоги лише на незастрахованих осіб.

Отже, згідно з приписами наведених норм, у 2008-2010 роках застраховані особи мали право на отримання цієї допомоги у розмірах, встановлених законом.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 11 грудня 2012 року (справа № 21-300а12), від 25 грудня 2012 року (справа № 21-410а12) та від 08 жовтня 2013 року (справа №21-268а13).

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку, що з 22 травня по 31 грудня 2008 року відповідач виплачував позивачу державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в меншому, ніж належить розмірі та правильно задовольнили позов в цій частині.

Разом з тим, відповідно до статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Це положення означає, що лише позивач має право змінити свої позовні вимоги або відмовитися від них.

Із змісту позовної заяви видно, що ОСОБА_4 просила стягнути недоплачену державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по березень 2009 року.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо відмови позивача від цих позовних вимог. Проте, у судових рішеннях відсутні висновки щодо цієї частини позову і додаткове рішення в цій частині судами не приймалось.

Водночас, крім вимоги про стягнення сум, позивач просила також зобов'язати відповідача виплачувати державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і після березня 2009 року у розмірі, передбаченому статтею 43 Закону № 2240-ІІI.

Враховуючи те, що цей вид виплат є строковим і призначається на певний строк, то під час нового розгляду судам слід врахувати ці обставини та визначити період за який позивач має право на отримання недоплачених сум цієї допомоги у 2009 році, з урахуванням строковості цього виду виплат.

Таким чином, неповне з'ясування судами дійсних обставин справи та допущені порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвалених рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2009 рік.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 року та змінену нею постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2009 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про перерахунок і стягнення державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2009 рік скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
М.Г. Кобилянський
Ю.К. Черпак