Справа № 805/4673/16-а
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 р. Справа № 805/4673/16-а

приміщення суду за адресою: 84112, м. Словянськ , вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 15 год. 55 хв.

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Крилової М.М., суддів Кравченко Т.О., Козаченка А.В., при секретарі судового засідання Смирновій Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, ОСОБА_1 митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльність, стягнення заборгованості заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ДФС України з поновлення та допуску до служби до ОСОБА_1 митниці ДФС України старшого інспектора Левицького Олександра Вікторовича, що призвело до його вимушеного прогулу з поважної причини та лише з вини відповідача;

- стягнути заборгованість заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 04.08.2016 по день ухвалення рішення в даній справі в розмірі визначеним судом;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. у звязку з порушенням ДФС України права на службу, свобод та інтересів ОСОБА_2 та через нелюдське поводження до нього.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановами Запорізького окружного адміністративного суду у справі №2а/0570/23050/2011 від 16.03.2016 та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2016 ОСОБА_2 було поновлено на посаді старшого інспектора та скасовано незаконний наказ Державної митної служби України № 665-к від 25.04.2008. Однак відповідачем допускається бездіяльність щодо невчинення дій з поновлення порушених з 30.04.2008 прав позивача з поновлення його на посаді та допуску до служби, що є порушенням приписів ст.ст. 38, 43 Конституції України.

Також в обґрунтування позову зазначено, що позивач неодноразово телефонував до ОСОБА_1 митниці ДФС України з метою зясування часу виходу на службу, на що було повідомлено, що дану справу вирішує керівництво ДФС України і як тільки ОСОБА_1 митниця ДФС України отримує наказ від керівництва так відразу повідомлять позивача, оскільки судовим рішенням ОСОБА_2 поновлено на посаді головного інспектора митного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці з 30.04.2008, якої вже не існує, а її правонаступником виступає ОСОБА_1 митниця.

Крім того, позивачем зазначено, що за весь час вимушеного прогулу він має право на отримання заробітної плати виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 184,37 грн., яку розраховано Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом в постанові від 04.08.2016. У разі задоволення трудового спору на користь робітника, орган, який розглядає спір стягує з роботодавця компенсацію за завдану робітнику моральну шкоду, яку позивач визначає у розмірі 50 000,00 грн.

Позивач та його представник у судове засідання не зявились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача та його представника надійшли заяви про розгляду справи за їх відсутності.

Представник Державної фіскальної служби України у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. На адресу суду представник надіслав письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що на даний час виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 в частині поновлення у добровільному порядку є укладеним оскільки існують обставини, які унеможливлюють поновлення ОСОБА_2 на попередній роботі. По-перше, Східна регіональна митниця, де працював позивач, була ліквідована, а не реорганізована, без правонаступництва. Крім того, останнім місцем роботи позивача була посада головного інспектора митного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці, яка була ліквідована в установленому законодавством порядку без жодних правонаступників. Оскільки позивач до новоствореного органу Східної митниці, яка в подальшому реорганізована в Східну митницю Міндоходів, а остання в ОСОБА_1 митницю ДФС, не був переведений згідно п. 5 ст. 36 КЗпП, тому зараз його поновлення в ОСОБА_1 митниці ДФС є ускладненим.

По-друге, на момент виникнення спірних правовідносин діяло Положення про Державну митну службу України, згідно з яким голова Держмитслужби мав право самостійно призначати та звільняти з посад працівників регіональних митниць, митниць. На теперішній час відповідно до Положення про Міністерство доходів та зборів України та Положення про Державну фіскальну службу України призначення на посаду головного інспектора, посаду позивача, звільнення з цієї посади і поновлення на цій посаді на даний час не відноситься до компетенції керівників центральних органів влади. При виконанні постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі виникають обєктивні обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, а саме незрозуміло, який орган, Державна фіскальна служба України або Державна митниця ДФС, до якого органу та на якій посаді повинні поновити ОСОБА_2 На підставі ст. 263 КАС України 01.11.2016 ДФС України звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з заявою про встановлення способу та порядку виконання судового рішення. Однак листом Запорізького окружного адміністративного суду повідомлено, що ця заява буде розглянута судом після повернення справи з Вищого адміністративного суду України.

По-третє, відповідач посилається на те, що у спірних правовідносинах будь-яких виконавчих документів, виданих у встановленому законом порядку з метою виконання судових рішень, ухвалених на користь позивача на даний час до відповідача не надходило. Тому представник відповідача вважає, що відповідач здійснив усі можливі та залежні від нього заходи щодо сприяння належному виконанню судового рішення.

Щодо позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відповідач зазначив, що стосовно питання оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника врегульовано ст.236 КЗпП, тобто спеціальним законом, який регулює трудові відносити, встановлений порядок дій при затримці виконання судового рішення в межах провадження тієї ж самої справи, в якій розглядалось поновлення на роботі, а отже позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права. Також необхідно врахувати ту обставину, що на даний момент позивач ще не поновлений на посаді відповідним наказом відповідача, а тому визначення конкретного періоду вимушеного прогулу у звязку з затримкою виконання судового рішення є неможливим та може призвести до порушення судом норм процесуального права, порушення фінансової дисципліни та заподіяння збитків державному органу, адже виплата заробітної плати позивачу кошторисом видатків та штатним розписом ДФС України не передбачена. В разі задоволення позовних вимог позивача заборгованість заробітної плати за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою виконання судового рішення має бути стягнута з територіального органу, а не ДФС України.

Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди представником відповідача зазначено, що позивачем не наведено конкретних підстав та не надано доказів того, що саме факт затримки виконання судового рішення з боку відповідача в частині його поновлення на роботі призвело до негативних емоцій, дискомфорту та моральних страждань. У звязку з викладеним, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.12.2016 залучено до участі в якості другого відповідача ОСОБА_1 митницю ДФС.

Представник ОСОБА_1 митниці ДФС у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. На адресу суду представник надіслав письмові заперечення, мотивуючи їх тими ж підставами та посиланнями на норми матеріального та процесуального права, які викладені в запереченнях Державної фіскальної служби України. Разом із тим, в обґрунтування заперечень щодо вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу зазначено, що не можливо погодитись з розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зробленого виходячи з середнього заробітку 184,37 грн., оскільки суд апеляційної інстанції при винесенні постанови від 04.08.2016 використав довідку від 07.02.2012 № 28, замість довідки ОСОБА_1 митниці ДФС від 16.12.2015 №173, яка відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, згідно з якої розмір середньої заробітної плати ОСОБА_2 складає 127,29 грн. З вказаних підстав, представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 у справі № 2а/0570/23050/11 позов ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, ОСОБА_1 митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобовязання поновити на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України № 665-к від 25.04.2008 в частині звільнення ОСОБА_2 з посади головного інспектора митного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці. Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного інспектора штатного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці з 30.04.2008. Стягнуто з ОСОБА_1 митниці ДФС на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з квітня 2008 року по квітень 2009 року в розмірі 31501,80 грн. В частині стягнення на користь ОСОБА_2 заробітної плати за один місяць у розмірі 2 625,15 грн. звернено до негайного виконання. В іншій частині позовних вимог позивачу відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2016 у справі № 2а/0570/23050/11 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 у справі № 2а/0570/23050/11 скасовано в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнуто з ОСОБА_1 митниці ДФС на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 382014,64 грн. за період з 30.04.2008 по 04.08.2016. В іншій частині постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16.08.2016 у справі №2а/0570/34050/11 залишено без змін.

Відповідно до платіжного доручення від 25.05.2016 № 1018 ОСОБА_1 митницею ДФС нарахована та виплачена заробітна плата ОСОБА_2 за постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 в розмірі 2113,24 грн.

Згідно платіжного доручення від 27.09.2016 № 2002 ОСОБА_1 митницею ДФС нарахована та виплачена заробітна плата за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 за постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2016 в розмірі 305 408,54 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку ОСОБА_1 митниці ДФС від 01.02.2017 № 19 про нарахування та виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 згідно постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2016 № 2а/0570/23050/11 у сумі 382 014,74 грн., нараховано 379 389,49 грн., утримано ПДФО (18%) 68290,11 грн., утримано військовий збір (1,5 %) 5690,84 грн., перераховано на банк 305 408,54 грн., та 2625,15 грн. було перераховано та виплачено у травні 2016 року середню заробітну плату за один місяць у сумі 2 625,15 грн., яка підлягала негайному виконанню.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.04.2016 у справі №2а/0570/23050/11 в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді головного інспектора митного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці, яка залишена в цій частині без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2016, відповідачами на теперішній час не виконано.

Представник позивача у позовній заяві зазначив, що відповідач свідомо допускає тяганину, бездіяльність та не вчиняє жодних дій до поновлення порушених з 30.04.2008 прав позивача з поновлення та допуску до служби. У звязку з чим, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з даним позовом.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 2 частини другої статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Частиною 2 статті 14 КАС України визначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно з ч. 4 ст. 257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 258 КАС України передбачене звернення судових рішень в адміністративних справах до примусового виконання. Так відповідно до якої, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо судове рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину судового рішення треба виконати за кожним виконавчим листом. Якщо судом було вжито заходів щодо забезпечення позову за заявою осіб, на користь яких ухвалено судове рішення, суд разом із виконавчим листом видає копії документів, які підтверджують виконання ухвали суду про забезпечення позову. Виконавчий лист видається судом першої інстанції. Якщо за результатами перегляду справи суд апеляційної чи касаційної інстанції залишить прийняте по суті позовних вимог рішення без змін, ухвалить нове судове рішення по суті позовних вимог чи змінить судове рішення, то виконавчий лист видається судом апеляційної чи касаційної інстанції, за умови, що заява особи про видачу виконавчого листа надійшла до моменту повернення адміністративної справи до суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.01.2017 зобовязувалось позивача надати до суду інформацію, щодо того, чи отримував він виконавчий лист про поновлення його на посаді головного інспектора митного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці з 30.04.2008 та чи звертався він до державної виконавчої служби з приводу примусового виконання судового рішення про поновлення його на посаді (у разі отримання позивачем виконавчого листа та звернення його до державної виконавчої служби з приводу примусового виконання виконавчого документа докази щодо цього).

На виконання ухвали суду від 18.01.2017 від представника позивача надійшла заява від 20.01.2017, за змістом якої повідомлено суд про наступне.

Позивачем отримано виконавчий лист на примусове стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 30.04.2008 по 04.08.2016. Іншого виконавчого листа, в тому числі й для примусового поновлення позивача на посаді Запорізьким окружним адміністративним судом не надавалося, оскільки судове рішення з даного приводу не є матеріальним, а є обовязковим для негайного виконання.

За наполяганням ОСОБА_1 митниці ДФС, позивач не звертався до органів ДВС з примусового стягнення заробітної плати та 28.09.2016 на рахунок позивача надійшла сума в розмірі 305 408,54 грн. Вважаючи, що в цій частині постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідачем виконано не в повному обсязі.

29.09.2016 ухвалою судді Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С. було зупинено виконання судових рішень в справі № 2а/0570/23050/2011, лише в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 30.04.2008 по 04.08.2016. В іншій частині судові рішення не зупинялись, а тому є обовязковими до негайного виконання.

До суду представником позивача надано виконавчий лист № 2а/0570/23050/11, виданий 09.09.2016 Запорізьким окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 митниці ДФС на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 382 014,64 грн. за період з 30.04.2008 по 04.08.2016.

Інших виконавчих листів до суду позивачем або його представником не надано.

Представник відповідачів в письмових запереченнях посилається на ч. 4 ст. 267 КАС України, якою передбачено можливість примусового виконання судових рішень в адміністративних справах, яке здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Разом із тим, суд зазначає, що згідно з положеннями ч. 2 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Крім цього, частиною 5 ст. 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про наявність у роботодавця прямого та безумовного обов'язку негайного виконання рішення суду в частині поновлення особи на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.

Відтак, суд вважає, що у суб'єкта владних повноважень був обов'язок щодо негайного виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді головного інспектора митного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці та виплаті йому заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.

Разом із тим, суд не приймає доводи представника позивача про те, що ДФС України допускає бездіяльність стосовно поновлення на посаді позивача та допуску його до служби, з огляду на наступне.

Представником відповідача на підтвердження своїх доводів, викладених в запереченнях стосовно здійснення можливих та залежних від відповідача заходів щодо сприяння належного виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 у справі № 2а/0570/23050/11 в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді головного інспектора митного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці надано до суду заяву ДФС України від 01.11.2016 № 246/05-70-10 про встановлення способу і порядку виконання судового рішення, подану на підставі ст.ст. 49, 263 КАС України до Запорізького окружного адміністративного суду.

Відповідно до цієї заяви, ДФС України просить суд постановити ухвалу, якою встановити наступний спосіб і порядок виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 по справі №2а/0570/23050/2011 в частині поновлення ОСОБА_2 на попередній посаді: - видання Державною фіскальною службою України наказу про скасування наказу Держмитслужби від 25.04.2008 № 665-к в частині звільнення ОСОБА_2; - видання ОСОБА_1 митницею ДФС наказу про поновлення ОСОБА_2 на рівнозначній посаді (головного інспектора). Обґрунтовуючи заяву тим, що судом фактично поновлено ОСОБА_2 на неіснуючій посаді в неіснуючому органі, оскільки ОСОБА_1 митниця ДФС не є правонаступником Східної регіональної митниці, де працював позивач. Також те, що у штатному розписі ОСОБА_1 митниці ДФС відсутня така посада як головний інспектор митного поста «Донецьк-аеропорт» оскільки згідно наказу ДФС від 27.11.2014 № 331 «Про ліквідацію та створення окремих митних постів ОСОБА_1 та Луганської митниць ДФС» митний пост «Донецьк-аеропорт» був ліквідований ще в 2014 році і в штатній структурі ОСОБА_1 митниці ДФС даний структурний підрозділ відсутній, і відсутнє відповідне фінансування. Крім того, у відповідності до Положень про Міністерство доходів та зборів України та Положення про Державну фіскальну службу України призначення на посаду головного інспектора, посаду позивача, звільнення з цієї посади і відповідно поновлення на цій посаді, на даний час не відноситься до компетенції керівників вищезазначених центральних органів влади.

09.11.2016 Запорізьким окружним адміністративним судом представнику ДФС України ОСОБА_3 надано відповідь № 2а/0570/23050/11/8923/16 про те, що станом на подання до Запорізького окружного адміністративного суду заяви про встановлення способу і порядку виконання судового рішення у справі №2а/0570/23050/11 справа знаходиться у Вищому адміністративному суді України у звязку із її витребуванням ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 для розгляду касаційної скарги ДФС України на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2016.

Також листом суду повідомлено про те, що судом касаційної інстанції скаргу не розглянуто та адміністративну справу до Запорізького окружного адміністративного суду не повернуто, у звязку з чим, заява про встановлення порядку та способу виконання судового рішення у справі № 2а/0570/23050/11 буде розглянута після повернення справи до Запорізького окружного адміністративного суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що Державною фіскальною службою України не допущено бездіяльності з поновлення ОСОБА_2 на посаді головного інспектора митного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці та допуску його до служби, оскільки ДФС України зверталася до Запорізького окружного адміністративного суду з заявою про встановлення способу та порядку виконання судового рішення у звязку з викладеними обставинами, які унеможливують добровільне виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016. А отже ДФС України фактично вчинялись дії для добровільного виконання судового рішення, тому позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність ДФС України з поновлення та допуску до служби до ОСОБА_1 митниці ДФС України старшого інспектора Левицького Олександра Вікторовича, що призвело до його вимушеного прогулу з поважної причини та лише з вини відповідача є безпідставними.

Разом із тим, суд вважає за необхідним зазначити, що у відповідності до п. 2 ч. 2 ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Як встановлено судом, Запорізьким окружним адміністративним судом та Дніпропетровським окружним адміністративним судом при вирішенні справи №2а/0570/23050/11 по суті не розглянуто питання про можливість виходу за межі позовних вимог для повного захисту прав та інтересів позивача у звязку з можливим ускладненням виконання постанови в частині поновлення позивача на посаді. З огляду на що, позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовом про зобовязання працевлаштувати позивача на рівнозначній посаді у звязку з ускладенням його поновлення на посаді головного інспектора митного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці на підставі постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016.

Стосовно позовних вимог про стягнення заборгованості заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 04.08.2016 по день ухвалення рішення в даній справі в розмірі визначеним судом, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом вище, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 у справі № 2а/0570/23050/11 визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України № 665-к від 25.04.2008 в частині звільнення ОСОБА_2 з посади головного інспектора митного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці. Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного інспектора штатного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці з 30.04.2008 та стягнуто з ОСОБА_1 митниці ДФС на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з квітня 2008 року по квітень 2009 року в розмірі 31501,80 грн. В частині стягнення на користь ОСОБА_2 заробітної плати за один місяць у розмірі 2 625,15 грн. звернено до негайного виконання. В іншій частині позовних вимог позивачу відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2016 у справі № 2а/0570/23050/11 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 у справі № 2а/0570/23050/11 скасовано в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнуто з ОСОБА_1 митниці ДФС на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 382014,64 грн. за період з 30.04.2008 по 04.08.2016. В іншій частині постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16.08.2016 у справі №2а/0570/34050/11 залишено без змін.

На момент розгляду цієї справи по суті постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 в частині скасування наказу Державної митної служби України № 665-к від 25.04.2008 в частині звільнення ОСОБА_2 з посади головного інспектора митного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці та поновлення ОСОБА_2 по посаді не виконана.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2016 в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з ОСОБА_1 митниці ДФС на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 382014,64 грн. за період з 30.04.2008 по 04.08.2016 виконана у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, оскільки постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2016 стягнуто з ОСОБА_1 митниці ДФС заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 382 014,64 грн. за період з 30.04.2008 по 04.08.2016, тому період з 05.08.2016 по 01.02.2017 також є часом затримки виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Суд не приймає твердження представника відповідача стосовно не вірно обраного способу захисту своїх прав позивачем в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в період затримки виконання рішення суду в частинні його поновлення на роботі з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

У главі I КАС України (звернення до адміністративного суду та відкриття провадження в адміністративній справі) розділу III (провадження в адміністративній справі) не має будь-яких застережень щодо обовязковості звернення позивача в порядку ст.267 КАС України у випадку несвоєчасного або неналежного виконання судового рішення.

Тобто, заборони щодо звернення позивача до суду саме з позовом про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення не має, а так позивач діяв відповідно до норм КАС України.

При затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, такий працівник має право на оплату вимушеного прогулу. Це право передбачене ст. 236 Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

До спірних правовідносин суд застосовує ст. 236 КЗпП України з урахуванням правових позицій, висловлених Верховним Судом України у постанові від 23.06.2015 у справі № 21-63а13, від 01.07.2015 у справі № 6-435цс15 та від 16.12.2015 у справі № 6-648цс15.

Суд відзначає, що ст. 236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач має право відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Отже, ОСОБА_2 має право на отримання заробітної плати за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення суду за період з 05.08.2016 по 01.02.2017 включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2016 у справі № 2а/0570/23050/11 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 у справі № 2а/0570/23050/11 скасовано в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнуто з ОСОБА_1 митниці ДФС на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 382014,64 грн. за період з 30.04.2008 по 04.08.2016. В іншій частині постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16.08.2016 у справі №2а/0570/34050/11 залишено без змін.

Так, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2016 у справі №2а/0570/23050/11 встановлено наступне.

Як вбачається з наявною в матеріалах справи довідки про середню заробітну плату від 07.02.2012 № 28, нарахована заробітна плата за відпрацьований час становила 4294,77 грн., а сума нарахованої місячної премії становила 227,54 грн.

Також зі змісту довідки вбачається, що кількість відпрацьованих днів позивача за лютий та березень 2008 року становив 24 дні, а кількість робочих днів за календарем становило 42 дні.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно постанови КМУ від 08.02.1995 N100, у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Тобто, при розрахунку загального доходу, премія позивача буде враховуватись у середньомісячному розмірі, а саме 130,02 грн. (227,54:42х24).

Отже, сума загального доходу за останні два календарні місяці роботи буде становити 4424,79 грн. (4294,77 грн.+130,02 грн.), що в свою чергу свідчить про те, що середньоденна заробітна плата позивача буде становити 184,37 грн. (4424,79 грн.: 24).

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що обрахування середньої заробітної плати за останні два календарні місяці роботи підлягає саме за вказаною довідкою від 07.02.2012 №28, оскільки визначені нею суми були розраховані відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 та постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09.04.2005. При цьому, посилання відповідача на довідку №173 від 16.12.2015, апеляційний суд вважав безпідставним, оскільки позивач перебував на окладі, а не на тарифній ставці, як розраховано у довідці.

На підставі частини 5 статті 254 КАС України постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2016 у справі №2а/0570/23050/11 набрала законної сили 04.08.2016, з огляду на що, обставини, встановлені даною постановою, не можуть оспорюватись в даній справі.

Відповідно до листів Мінсоцполітики України від 20.07.2015 № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та від 05.08.2016 №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» починаючи з наступного дня за днем винесення постанови Дніпропетровським апеляційного адміністративного суду від 04.08.2016 у справі №2а/0570/23050/11 по день винесення постанови у даній справі включно минуло 125 робочих днів, тобто період вимушеного прогулу позивача складає 125 робочих дня (в 2016 році з 05.08.2016 по 31.12.2016 104 робочих днів, в 2017 році з 01.01.2017 по 01.02.2017 включно 21 робочий день).

Таким чином, за час вимушеного прогулу за затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 05.08.2016 по 01.02.2017 включно з ОСОБА_1 митниці ДФС на користь позивача підлягає стягненню сума 23 046,25 грн. (125 робочих днів х 184,37 грн.).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., у звязку з порушенням ДФС України права на службу, свободу та інтересів ОСОБА_2 та через нелюдське поводження до нього суд зазначає наступне.

За правилами ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Позивач в обґрунтування моральної шкоди вказує на те, що в разі задоволення трудового спору на користь робітника, орган який розглядав спір стягує з роботодавця компенсацію за завдану робітнику моральну шкоду, яку позивач визначає в розмірі 50000,00 грн. через нелюдське поводження з ним, однак жодного доказу на підтвердження вказаним обставинам позивачем не надано, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, ОСОБА_1 митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльність, стягнення заборгованості заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. підлягають частковому задоволенню.

Повний текст постанови виготовлений 06.02.2017.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 112, 136, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, ОСОБА_1 митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльність, стягнення заборгованості заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 митниці ДФС на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу за затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі у період з 05.08.2016 по 01.02.2017 включно в розмірі 23 046,25 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини ухвалені у судовому засіданні 01.02.2017. Повний текст постанови буде виготовлений у відповідності до ст. 160 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Крилова М.М.

Судді Кравченко Т.О.

ОСОБА_4