Справа № 2-а-132/10
Суддя: Щербина О. О.
Дата ухвалення: 2010-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2010 року Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Щербина О.О., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Павлограді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області про зобовязання вчинити дії по перерахуванню щомісячної соціальної допомоги дітям війни, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області (надалі - відповідач) про зобовязання вчинити дії по перерахуванню щомісячної соціальної допомоги дітям війни.

В обгрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначив, що він пенсіонер за віком, має статус «дитина війни» та відповідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що набрав чинності з 01 січня 2006 року, його щомісячна пенсія повинна збільшитись на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Позивач просить визнати неправомірною бездіяльність відповідача відносно виплати йому щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, зобовязати відповідача вчинити дії по нарахуванню щомісячної соціальної допомоги в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком та зобовязати відповідача сплатити йому недоплачену щомісячну соціальну допомогу до пенсії за період 2006-2009 роки.

Позивач у судове засідання надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, однак надав суду заперечення на позовну заяву, відповідно до змісту яких він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначивши, що позивачу нарахована правильно пенсія, оскільки в самому Законі України «Про соціальний захист дітей війни» не визначено величини мінімальної пенсії за віком для здійснення розрахунку відповідного підвищення особам, які мають статус «діти війни» та крім того відповідних коштів на виплату підвищення «дітям війни» державним бюджетом не передбачалось. Також відповідач вказує на те що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду.

За наявності клопотання всіх осіб, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, що відповідає положенням ч. З ст. 122 КАС України.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким сторони обґрунтовували свої позиції по справі, вважаю що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 народився 02 січня 1938 року та є особою, на яку поширюється дія абзацу 1 статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-1V від 18 листопада 2004 року, та має статус «дитина війни», що підтверджується копією посвідчення.

Згідно етапі 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-1V, дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Редакція цієї етапі набрала чинності з 1 січня 2006 року.

Позовні вимоги стосовно донарахування та виплати надбавки до пенсії у 2006 році задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі, з наступних підстав.

Дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на 2006 рік відповідно п.17 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 року № 3235- IV.

Проте, Законом України від 22 березня 2006 року «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» було внесено зміни та виключено п.17 ст. 77 зазначеного Закону.

Ці зміни набули законної сили через 10 днів після опублікування 22 березня 2006р. Тобто, з 2 квітня 2006 року було відновлено дію ст. 6 в редакції від 1 січня 2006 року.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 110 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року (із змінами, внесеними 19.01.2006 року), зазначене підвищення в 2006 році повинно було запроваджуватись поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі згідно з порядком, який мав бути визначений Кабінетом Міністрів України та погоджений Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Але, Кабінет Міністрів України у 2006 році так і не визначив порядку виплати 30 відсотків надбавки до пенсії «дітям війни», що у свою чергу виключало можливість збільшення пенсії <і «дітям війни».

Що стосується вимог за 2007 рік то, дію ст. 6 Закону на 2007 рік було зупинено ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (з урахуванням положень п.12 ст. 71 Закону) та визначено, що у 2007 році підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону, виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війні, гарантії їх соціального захисту») у розмірі 50і" відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік», щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону. Таким чином, відновлено дію ст. 6 Закону України.

Отже, управління Пенсійного фонду України повинно було зробити перерахунок пенсії позивачу, починаючи з липня 2007 року. В той же час, підстави для перерахунку за період з січня по 09 липня 2007 року були відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Тому, відповідачу за необхідне було взяти для нарахування поняття «мінімальна пенсія за віком», про яке йдеться в ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки саме це правове визначення застосовується виключно в діях відповідача під час визначення пенсій громадянам та їх призначення. Положення ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Так, згідно з частиною 1 статті 62 Закону України від 19.12.2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність на 2007 рік затверджений у наступному розмірі з 1 січня - 380 грн., з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень.

У відповідності до частини 3 статті 62 Закону України від 19.12.2006 року «Про державний бюджет України на 2007 рік» встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений^,, абзацом пятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 85 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року (з наступними змінами та доповненнями) виплата пенсій проводиться за поточний місяць загальною сумою у встановлені строки, але не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія.

Вважаю, що відповідач починаючи з 09 липня 2007 року неправомірно застосовував ст. 6 Закону на 2007 рік, яку було зупинено ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про

Державний бюджет України на 2007рік», бо ці положення протирічать Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та рішенню Конституційного Суду України від 09 липня 2007року.

Відносно вимог по виплатам за 2008 рік вважаю, що правові підстави для вирішення таких вимог є аналогічними 2007 року.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України № 107- IV «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 6 Закону України № 2195- IV викладено в наступній редакції: дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Відповідно до частини 4 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Однак, підстави для підвищення пенсії за період з 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року відсутні, оскільки позивачу пенсія виплачувалась у збільшених розмірах у січні - березні 2008 року на 47 грн., щомісячно (10 % від 470 грн. прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність), а в квітні на 48,10 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008рік» від 28 грудня 2007 року щодо викладення положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в новій редакції.

Таким чином, з 22 травня 2008 року, відновлено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Статтею 58 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 2008 рік затверджений у наступному розмірі з 1 січня - 470 грн., з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня - 498 грн.

Тому, вважаю, що відповідач починаючи з 22 травня 2008 року неправомірно застосовує п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року, якою встановлено, що «дітям війни» (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» до пенсії виплачується підвищення у розмірах : з 22 травня - 48,1 грн., з 01 липня - 48,2 грн.; з 01 жовтня - 49,8 грн. та довічно, бо ці положення протирічать Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та рішенню Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року.

В звязку з тим, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 про «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», якою визначено розмір виплат підвищення до пенсії, оскільки виходячи із загальних принципів пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку підвищення до пенсії, слід керуватися Законом (Законом України «Про соціальний захист дітей війни»), а не підзаконним нормативно-правовим актом (Постановою Кабінету Міністрів від 28.05.2008 року № 530 про «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»).

Однак, відповідно до статті 99 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 100 КАС України встановлено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Вивчивши матеріали справи встановлено, що, позивач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із порушенням річного строку звернення до адміністративного суду, оскільки адміністративний позов подано до суду 14 грудня 2009 року, про що свідчить відповідний реєстраційний номер на першій сторінці позовної заяви, в той час як даний нормативний акт був доведений до відома громадян шляхом його публікації в засобах масової інформації. Відтак з того моменту позивач повинен був дізнатися про порушення свого права. Будь-яких клопотань щодо поновлення пропущеного строку звернення позивач до суду не надав.

Натомість, відповідач в своїх запереченнях, наданих на адресу суду, звертає увагу на необхідність застосувати строк позовної давності.

За таких обставин, вважаю, що позивачу необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог по 13 грудня 2008 року, включно, в звязку з пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

Щодо позовних вимог, стосовно яких позивач звернувся без пропущення строку звернення до суду то вони підлягають задоволенню, з мотивів приведених вище.

Тобто, відповідач повинен провести підвищення пенсії у збільшеному розмірі відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у період з 14 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року, включно в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Крім того, підлягають також задоволенню і вимоги щодо підвищення пенсії за 2009 рік, оскільки вищенаведені положення закону мають законну силу та не були призупинені.

Відповідно до вимог ст. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» № 835- IV від 26.12.2008 року встановлено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Тобто цей розмір складає 498 грн.

Тому, під час розрахунку підвищення пенсії з 01 січня 2009 року по 31 серпня 2009 року, як того вимагає позивач у позові, необхідно застосувати вищезазначений розмір.

Доводи вказані в заперечені відповідача на адміністративну позовну заяву, стосовно того, що відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин, що регулюються цим законом, і до такої категорії громадян як «діти війни» не застосовуються, а згідно ст. 7 Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій «дітей війни» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, і Пенсійний фонд України не повинен нести відповідальність за позовами вказаної категорії громадян - є хибними та спростовані вищенаведеними висновками.

Крім того, реалізація особою права, яке повязане з отриманням бюджетних коштів, котра базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно- правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань не може бути взята до уваги.

Вищенаведені висновки свідчать, що відповідач діяв не у спосіб передбачений чинним законодавством на певний період часу, що стало причиною звернення позивача до суду.

Таким чином Управлінням Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області не здійснило перерахунок та виплати ОСОБА_1 за період з 14 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року та за період з 01 січня 2009 року по 31 серпня 2009 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Тому, необхідно визнати неправомірною бездіяльність відповідача, щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 14 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року та за період з 01 січня 2009 року по 31 серпня 2009 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком неправомірними та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 14 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року та за період з 01 січня 2009 року по 31 серпня 2009 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Окрім того, відповідно до ч.І ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 11, 69, 71, 99-100, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області про зобовязання вчинити дії по перерахуванню щомісячної соціальної допомоги дітям війни - задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 14 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року та за період з 01 січня 2009 року по 31 серпня 2009 року, включно, в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком неправомірними.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 14 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року та за період з 01 січня 2009 року по 31 серпня 2009 року, включно, в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з бюджету міста Павлограда Дніпропетровської області (р/р 0032, банк: ГУДКУ у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ, МФО: 805012, код: 24237540, місцбюджет м. Павлограда 22090100) на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3 (три) гривні 40 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження постанови до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: О.О. Щербина