Справа № 527/1916/15-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2017 р.Справа № 527/1916/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Бегунца А.О.
Суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С.
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавської області на постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 05.09.2016р. по справі № 527/1916/15-а
за позовом ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавської області
про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії щодо переведення з одного виду пенсії на інший,
ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавській області (далі відповідач), в якому просила суд: визнати протиправними дії (бездіяльність) Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні її з одного виду пенсії на інший, а саме призначити та виплачувати державну пенсію в разі втрати годувальника, як члену сім`ї військовослужбовця, який згідно статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має право на пенсію в разі втрати годувальника, з врахуванням статті 37 цього ж закону, тобто виплаті щомісячно основної пенсії в розмірі не нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на час виплати пенсії, з одночасним припиненням виплати щомісячної пенсії у зв`язку з втратою годувальника, яку ОСОБА_1 отримує в Управлінні Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавської області згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з дня звернення (23 січня 2015 року); скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавській області № 2 від 30.01.2015 року та зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавській області перевести ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший, а саме призначити та виплачувати їй державну пенсію в разі втрати годувальника, як члену сім`ї військовослужбовця, який згідно статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" має право на пенсію в разі втрати годувальника, з врахуванням статті 37 цього ж закону, тобто виплаті щомісячно основної пенсії в розмірі не нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на час виплати пенсії, з одночасним припиненням виплати щомісячної пенсії у зв`язку з втратою годувальника, яку ОСОБА_1 отримує в Управлінні Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавської області згідно Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з дня звернення (23 січня 2015 року); зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавської області подати суду звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання постановою законної сили.

Постановою Глобинського районного суду Полтавської області від 05.09.2016 року вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії (бездіяльність) Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні її з одного виду пенсії на інший, а саме призначити та виплачувати державну пенсію в разі втрати годувальника, як члену сімї військовослужбовця, який згідно статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" має право на пенсію в разі втрати годувальника, з врахуванням статті 37 цього ж закону, тобто виплаті щомісячно основної пенсії в розмірі не нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на час виплати пенсії, з одночасним припиненням витати щомісячної пенсії у звязку з втратою годувальника, яку ОСОБА_1 отримує в Управлінні Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавської області згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з дня звернення (23 січня 2015 року). Скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавській області № 2 від 30.01.2015 року та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавській області перевести ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший, а саме призначити та виплачувати їй державну пенсію в разі втрати годувальника, як члену сімї військовослужбовця, який згідно статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" має право на пенсію в разі втрати годувальника, з врахуванням статті 37 цього ж закону, тобто виплаті щомісячно основної пенсії в розмірі не нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на час виплати пенсії, з одночасним припиненням виплати щомісячної пенсії у звязку з втратою годувальника, яку ОСОБА_1 отримує в Управлінні Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавської області згідно Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з дня звернення (23 січня 2015 року). В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 05.09.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що зі свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 21.11.1969 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 17.10.2002 року, вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та мав дублікат посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії серії НОМЕР_3 від 26.06.1997 року та вкладку до нього за № НОМЕР_4 із зазначенням учасника ЛНА на ЧАЕС.

Згідно посвідчення ОСОБА_2 являвся інвалідом 2 групи і мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

З висновку Харківської міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хворобою, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на ЧАЕС № 9324 від 27.03.2003 року вбачається, що захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до смерті, пов`язане з виконанням обовязків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

На день смерті ОСОБА_2 , позивач проживала разом з ним за однією адресою та перебувала на його утриманні. У повторний шлюб після смерті чоловіка не вступала, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавської області як пенсіонерка і їй з 2003 року призначена пенсія за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а потім з 22.06.2015 року пенсія у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно довідки галузевого Державного архіву Міністерства оборони України за № 46804 від 30.06.2009 року чоловік позивачки перебував на військових зборах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 02.08.1986 року по 11.09.1986 року при військовій частині № НОМЕР_5 .

23 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до УПФУ в Глобинському районі з заявою, в якій прохала призначити їй пенсію по втраті годувальника на підставі статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням УПФУ в Глобинському районі № 2 від 30.01.2015 року, ОСОБА_1 було відмовлено в призначені пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 відповідно до Закону №2262, оскільки інвалідність ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є наслідком захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а не отримана внаслідок поранення, контузії чи каліцтва при виконанні службових обовязків у період проходження військових зборів, а отже відсутні підстави для віднесення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до осіб, які мають право на пенсії згідно Закону № 2262.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням відповідача, звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач незаконно відмовив позивачу в призначенні та перерахунку пенсії по втраті годувальника - військовослужбовця з підстав того, що ОСОБА_2 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період проходження спеціальних зборів, при цьому військовослужбовцем не являючись, оскільки такі особи прирівнюються до військовослужбовців.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.7 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до інвалідів війни належать інваліди з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювань, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно із ст.10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", чинність цього Закону поширюється на сім"ї військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, які призивалися на збори військовозобов`язаних Міністерства оборони, органів внутрішніх справ і державної безпеки колишнього Союзу РСР і загинули (померли) під час виконання завдань по охороні громадського порядку при надзвичайних ситуаціях, повязаних з антигромадськими проявами.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому, згідно з приміткою до цієї норми, до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

За правилами частини першої статті 16 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1934-XII «Про Збройні Сили України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Зазначене вище кореспондується зі статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якою до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.

Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного суду України від 01.03.2016 року у справі №21-1887а15

Згідно ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Отже, ОСОБА_2 в період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 02 серпня 1986 року по 11 вересня 1986 року відносився до категорії військовослужбовців, оскільки приймав участь в складі військової частини № НОМЕР_5 .

Згідно ч. 3 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року№2262, члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до ст.2 вказаного Закону військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби.

Як встановлено ст. 3 Закону, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені цим Законом для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, поширюються також (якщо не передбачено інше) на військовозобовязаних, призваних на навчальні, спеціальні або перевірочні збори, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обовязків у період проходження цих зборів, та членів їх сімей.

Положеннями ст. 18 Закону №2262 встановлено, що пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала у період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби.

Відповідно до ст. 30 вищевказаного Закону, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач незаконно відмовив позивачу в призначенні та перерахунку пенсії по втраті годувальника - військовослужбовця з підстав того, що ОСОБА_2 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період проходження спеціальних зборів, при цьому військовослужбовцем не являючись, оскільки за нормами вказаних законів такі особи прирівнюються до військовослужбовців.

Згідно ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», пенсії в разі втрати годувальника, які призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, не можуть бути нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Із змісту ст.83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вбачається, що переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання відповідної заяви з усіма необхідними документами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, зокрема, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно неправомірності дій відповідача щодо відмови у переведенні її з одного виду пенсії на інший, а саме на державну пенсію в разі втрати годувальника, як члену сім`ї військовослужбовця, який згідно статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з врахуванням статті 37 цього ж закону, тобто виплаті щомісячно основної пенсії в розмірі не нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на час виплати пенсії, з одночасним припиненням виплати щомісячної пенсії у зв`язку з втратою годувальника, яку ОСОБА_1 отримує в Управлінні Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавської області згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з дня звернення (23 січня 2015 року).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавській області № 2 від 30.01.2015 року та зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавській області здійснити переведення позивача з одного виду пенсії на інший.

Доводи апелянта стосовно існування тотожного судового рішення по вказаним правовідносинам колегія суддів відхиляє, оскільки у справі №527/138/16-а предмет позову не є тотожним, зокрема, у справі №527/138/16-а оскаржується розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавській області від 07.12.2015 року за №03-01-01/1588, прийняте за результатами розгляду заяви позивача від 01.09.2015 року, проте у даній справі позивачем оскаржується рішення Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавській області № 2 від 30.01.2015 року, прийняте за результатами розгляду заяви позивача від 23.01.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавської області залишити без задоволення.
Постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 05.09.2016р. по справі № 527/1916/15-а залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Рєзнікова С.С.

Повний текст ухвали виготовлений 03.02.2017 р.