Справа № 406/6850/13-а (2а/406/195/13)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" січня 2017 р. м. Київ К/800/11084/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Заїки М.М., Мойсюка М.І. (доповідач), Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Алчевську Луганської області про перерахунок пенсії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в місті Алчевську Луганської області на постанову Алчевського міського суду Луганської області від 9 грудня 2013 року і ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2014 року, -

у с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Алчевську Луганської області (далі - УПФУ), в якому просив визнати протиправними дії відповідача та зобов'язати УПФУ нарахувати пенсію з урахуванням трудового стажу набутого в період з 1 березня 1996 року по 29 липня 2001 року.

В обґрунтування позову зазначав, що УПФУ протиправно не врахувало спірний період його роботи до трудового стажу, що призвело до порушення його прав, а тому ОСОБА_4 просив задовольнити вимоги.

Постановою Алчевського міського суду Луганської області від 9 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2014 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії УПФУ, зобов'язано відповідача провести перерахунок пенсії позивача з урахуванням стажу роботи з 1 березня 1996 року по 29 липня 2001 року в МПП «Урожай» з 23 липня 2013 року.

Не погоджуючись із рішеннями судів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, в поданій касаційній скарзі відповідач просить суд скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції виходили з того, що трудовий стаж позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці, яка відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком, оскільки рішення судів не відповідають вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

За змістом частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №1058-IV) застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-IV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Механізм обов'язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов'язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (пункт 6 частини другої статті 17 Закону №1058-IV) незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 20 Закону №1058-IV).

До страхувальників, які несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески органами Пенсійного фонду застосовуються фінансові санкції, а вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом (стаття 106 Закону №1058-IV).

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов'язковій сплаті.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно частини 1 статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судами досліджено копії трудової книжки НОМЕР_1, НОМЕР_2 та встановлено, що ОСОБА_4 працював в МПП «Урожай» з 1 березня 1996 року по 29 липня 2001 року, а в ПКФ «Ріна» з 24 лютого 1997 року по 28 квітня 1997 року.

Враховуючи відомості встановлені судами попередніх інстанцій та положення частини 1 статті 48 Кодексу законів про працю України, статті 62 Закону № 1788-XII, пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, факт роботи позивача у спірний період є беззаперечним.

Проте, за замістом статей 1, 11, 24 Закону №1058-IV страховим стажем може бути визнано період роботи за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, а обов'язок сплати таких внесків покладено на страхувальника, яким в даному випадку є МПП «Урожай» та ПКФ «Ріна».

Колегія суддів приходить до висновку, що для повного та всебічного з'ясування обставин справи суди першої та апеляційної інстанції мали б встановити, чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Оскільки обов'язок безпосереднього зарахування страхових внесків, утриманих із застрахованої особи, покладено на страхувальника, суди першої та апеляційної інстанції дійшли передчасного та необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Алчевську Луганської області задовольнити частково.

Постанову Алчевського міського суду Луганської області від 9 грудня 2013 року і ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Заїка

М.І. Мойсюк

Ю.К. Черпак