Справа № 163/45/17
Суддя: Чишій С. С.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/45/17
Провадження № 2-а/163/19/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Чишія С.С.,

розглянувши в порядку скороченого провадження в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про перерахунок пенсії державного службовця,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати протиправною відмову Шацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області(далі - Шацьке ОУПФ) у перерахунку пенсії позивачці згідно із ст.371 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ(далі - Закон №3723-ХІІ) в чинній на момент призначення пенсії редакції; зобов'язати відповідача провести перерахунок і виплату пенсії в такому порядку на підставі довідки про заробітну плату Головного управління статистики у Волинській області з розрахунку 90% від суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади і рангу, починаючи з 01.12.2016 року.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з моменту звільнення з посади економіста відділу статики в Любомльському районі перебуває на обліку в Шацькому ОУПФ як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Страховий стаж позивачки становить 26 років, пенсія становить 90% від заробітку.

У зв'язку з підвищенням посадових окладів державним службовцями відповідно до постанов КМ України від 09.12.2015 року №1013, від 09.03.2016 року №268 звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії. Листом від 16.12.2016 року їй було відмовлено в проведенні перерахунку. Підставою відмови вказано положення п.5 розділу ІІІ Закону України від 02.03.2016 року №213 про скасування норм щодо пенсійного забезпечення відповідно до Закону №3723-ХІІ та відсутності права на перерахунок за чинним на даний час законодавством. Крім цього, постановою КМ України №1013 скасовано норми постанови КМ України від 31.05.2000 року №865 щодо порядку обчислення заробітної плати при перерахунку пенсії державним службовцям.

Вважає, що така відмова є незаконною, оскільки на час виходу на пенсію мала передбачене законом право на її перерахунок і таке право не може бути обмежене чи скасоване з огляду на положення ст.22 Конституції України. Посилання відповідача на положення Законів України №№213-VIII, 889-VIII вважає безпідставним, оскільки норми першого закону стосуються призначення, а не перерахунку пенсій; норми другого - застосовуються до осіб, яким пенсії призначаються саме за цим законом. Також вважає необгрунтованим посилання відповідача на скасування положень постанови КМ України №865, оскільки ця постанова стосується упорядкування структури заробітної плати державних службовців та її індексації, а умови і порядок перерахунку пенсій КМ України не врегульовані взагалі.

Шацьке ОУПФ подало письмові заперечення, в яких просить залишити позов без задоволення. Свою позицію обгрунтувало тим, що на час призначення пенсії позивачка дійсно мала право на її перерахунок. Однак Законом України від 28.12.2014 року №76- VIII текст ст.371 Закону №3723-ХІІ викладено в редакції, яка відносить визначення умов і порядку перерахунку призначених пенсій до компетенції КМ України. Законом України №889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон №3723-ХІІ, в тому числі, і ст.371 цього Закону. Питання пенсійного забезпечення державних службовців віднесено до регулювання Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який не передбачає особливих підстав і порядку перерахунку пенсій таким службовцям. Через такі положення законодавства Шацьке ОУПФ вважає, що на момент звернення позивачки із заявою не було встановлено її суб'єктивного права на перерахунок пенсії, не передбачено порядку такого перерахунку і обов'язку органів Пенсійного фонду України його здійснення.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

З паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1.

З копії трудової книжки позивачки встановлено, що вона звільнена з посади економіста відділу статистики з 03.07.2001 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію як мати інваліда дитинства на підставі ст.38 КЗпП Україи.

Довідкою Головного управління статистики у Волинській області №П-126/14-38 стверджено, що позивачка має стаж державної служби 26 років 6 місяців, їй був встановлений 12 ранг державного службовця. Станом на грудень 2015 року провідному спеціалісту-економісту районного рівня було встановлено посадовий оклад в розмірі 1723 гривні, середній розмір премії в грудні 2016 року такого державного службовця становив 1629,07 гривні.

Згідно з довідкою Шацького ОУПФ №3573/02-22 позивачка одержує пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу» з 04.07.2001 року в розмірі 90% заробітної плати щомісячно. Станом на грудень 2016 року розмір пенсії становив 1726,41 гривні.

На час призначення позивачці пенсії була чинною стаття 371 Закону України «Про державну службу» в редакції, яка передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865 на той же час передбачала порядок визначення заробітної плати для перерахунку пенсій державним службовцям.

На час звернення позивачки до Шацького ОУПФ із заявою про перерахунок призначеної їй пенсії таке законодавство було змінено.

Зокрема, з 01.01.2015 року ст.371 Закону №3723-ХІІ набула чинності в редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» №76-VІІІ: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

В постанову КМ України №865 постановою від 09.12.2015 року №1013 внесені зміни, в тому числі, виключено п.4, який регулював порядок визначення зарплати для перерахунку пенсій.

Крім цього, з 01.05.2016 року набрав чинності новий Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, яким встановлено інші правила щодо пенсійного забезпечення державних службовців, а пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про державну службу», крім статті 37.

Статтею 90 Закону № 889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV(далі - Закон №1058-ІV) не містить такої підстави для перерахунку пенсії як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Водночас постанова Кабінету Міністрів України №865 втратила чинність 23.09.2016 року у зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 14.09.2016 року №622.

Таким чином, на момент звернення позиваки до Шацького ОУПФ із заявою про перерахунок пенсії законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення осіб відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ втратили свою чинність, в тому числі, в частині перерахунку пенсій, а регулювання пенсійного забезпечення державних службовців віднесено до сфери дії Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин суд приходить до висновку, що відмова позивачці у перерахунку її пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати(посадових окладів) працюючих державних службовців грунтувалась на законних підставах.

Посилання сторони позивача на положення ст.22 Конституції України є безпідставним.

В рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорцій-ного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Великода Н.В. проти України». Суд зазначив, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд вказав, що перша і найважливіша вимога ст.1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Як встановлено із досліджених доказів, розмір пенсії позивачки в результаті змін в пенсійному законодавстві та відмови відповідача в її перерахуванні не зменшився.

Відтак відсутні підстави вважати, що було порушено її права, через що суд вважає, що Шацьке ОУПФ діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.94 КАС України судові витрати у формі судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 71, 86, 159, 160, 163, 1832 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Шацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про перерахунок пенсії державного службовця відмовити за безпідставністю заявлених позовних вимог.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання її копії через Любомльський районний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий : суддя Чишій С.С.