Справа № 754/5923/16-а
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/5923/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Галась І.А.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А
Іменем України

01 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представника позивача Вовка С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процессуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та віднесена до другої категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, про що свідчить відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 видане 11.08.2015.

04.03.2016 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 13.06.2016 № 1288/09 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 15.01.2016.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що подана позивачем довідка від 28.01.2008 № 4/834 не містить інформації про кількість днів виїзду в населений пункт зони відчуження, кількість годин роботи, населений пункт зони відчуження або об`єкт Чорнобильської станції де проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту роботи позивача по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження у 1986 р. стороною позивача протягом судового розгляду надано не було.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 (далі Закон № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на 10 років.

Таким чином, для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС мали пропрацювати у відповідний період певну кількість днів саме у зоні відчуження.

Відповідно до пп. 5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Так, з наявних в матеріалах справи документів слідує, що позивач брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, перебувала в зоні відчуження у складі військової частини 92684 (прибула 23.08.1986, вибула 08.10.1986), пунктами дислокації якої у період з 04.05.1986 по 30.09.1986 було м. Хойники Гомельськой обл., з 01.10.1986 по 22.10.1988 с. Рудаков Хойнинского р-ну, Гомельськой обл. Наведені відомості підтверджуються архівною довідкою Центрального архіву Міністерства оборони Республіки Білорусь від 28.01.2008 № 4/834 (а.с. 7), довідкою архіву штабу Краснознаменного Білоруського військового округу від 24.03.1993 вх. № 221.

Апеляційний суд відхиляє позицію пенсійного органу про те, що відсутність у зазначених довідках повного ім`я позивача та помилка у написанні її прізвища не може слугувати підставою для висновку про неправдивість зазначених у цих документах відомостей.

Відповідно до Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 № 791а-XII зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році.

Закон Республіки Білорусь «О правовом режиме территорий, подвергшихся радиоактивному загрязнению в результате катастрофы на Чернобыльской АЕС» від 26 травня 2012 року № 385-З (ст. 6) виділяє такі зони радіоактивного забруднення: «зона эвакуации (отчуждения) - территория вокруг Чернобыльской АЭС, с которой в 1986 году было эвакуировано население (30-километровая зона и территория, с которой проведено дополнительное отселение населения)», «зона первоочередного отселения», «зона последующего отселения», «зона с правом на отселение», «зона проживания с периодическим радиационным контролем».

Таким чином, визначення «зона відчуження» в українському законодавстві співвідноситься з визначенням «зона эвакуации (отчуждения)» в законодавстві Республіки Білорусь.

Так, як зазначалося, військова частина, у складі якої у спірний період перебувала позивач, дислокувалась у м. Хойники Гомельськой обл. та с. Рудаков Хойнинского р-ну, Гомельськой обл.

Відповідно до постанови Кабінету Миністрів Республіки Білорусь «Об утверждении Перечня территорий (населенных пунктов и других объектов), относящихся к зонам радиоактивного загрязнения» від 19 февраля 1996 року №116, вказані населені пункти відносяться до зони «с правом на отселение».

Тобто, м. Хойники Гомельськой обл. та с. Рудаков Хойнинского р-ну, Гомельськой обл. не належать до зони відчуження, а тому перебування у цих населених пунктах не дає права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону № 796-XII немає. Жодних інших доказів про те, що позивач все ж перебувала у зоні відчуження (евакуації) матеріали справи не містять.

У зв`язку із цим, слід зауважити, що зазначені у довідках Центрального архіву Міністерства оборони Республіки Білорусь від 28.01.2008 № 4/834 та архіву штабу Краснознаменного Білоруського військового округу від 24.03.1993 вх. № 221 відомості про те, що позивач працювала у 30-кілометровій зоні відчуження не знайшли свого підтвердження у ході розгляду даної справи.

Апеляційний суд не заперечує того, що позивач є ліквідатором аварії на чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням. Про те, що доказом цього статусу є відповідне посвідчення також вказав і Верховний Суд України в постанові від 21.11.2006 (№21-1048во06). Однак, висновки, які висловив цей суд у згаданій постанові не стосуються призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Так, як зазначалося, статус ліквідатора аварії на чорнобильській АЕС та наявність відповідного посвідчення не є єдиною умовою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону № 796-XII, оскільки особа, яка звертається за призначенням пенсії повинна була також перебувати певну кількість днів у зоні відчуження у 1986-1987 рр. Однак, як встановлено у ході розгляду даної справи, доказів перебування позивача у цій зоні матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII, а тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правомірним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 02.02.2017.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.