Справа № 822/1618/16
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

822/1618/16

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

Суддя Вищого адміністративного суду України Мороз В.Ф., перевіривши касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року у справі за позовом Управління Державної пенітенціарної служби у Хмельницькій області до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про скасування рішення,

встановив:

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.12.2016 касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельниціькій області залишено без руху.

У встановлений судом строк скаржник усунув недоліки касаційної сарги, проте у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.09.2016 у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Державна податкова інспекція у м. Хмельницькому Головного управління Держаної фіскальної служби у Хмельницькій області, не погоджуючись з даним рішенням, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати скасувати судове рішення апеляційної інстанції, та рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Управлінням Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області не були своєчасно сплачені відповідні суми єдиного внеску на рахунок Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08.04.2010 (далі - Закон №2464-VI) визначено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частинами пятою-сьомою статті 9 Закону №2464-VI визначено, що сплата єдиного внеску здійснюється виключно у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки територіальних органів Державної фіскальної служби, відкриті в органах Державного казначейства України для його зарахування. Для зарахування єдиного внеску в органах Державного казначейства України відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному територіальному органу Державної фіскальної служби. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску. Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з положенням про рух коштів, що затверджується Державним казначейством України та Державною фіскальною службою за погодженням з фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Розрахункове обслуговування територіального органу Державної фіскальної служби здійснюється відповідно до умов договорів між органами Державного казначейства України і власниками рахунків. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв'язку.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закон №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць.

Частиною одинадцятою статті 9 Закону №2464-VI вказано, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з пунктом 2 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно несплачених сум.

При цьому, позивачем у платіжних дорученнях про сплату єдиного соціального внеску на рахунок ДПІ у м. Хмельницькому вірно було зазначено призначення платежу - нарахування ЄСВ, по вказаних платіжних дорученнях були прийняті та зареєстровані зобов'язання та прийняті, перевірені та сплачені органом казначейства вищевказані платіжні доручення, що підтверджується штампом Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області з датою проведення операції.

Отже, позивачем було вчасно перераховано кошти до державного бюджету України, що свідчить про належне виконання по сплаті єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування відповідно до вимог та в строки передбачені Законом №2464-VI.

Так, у постанові Верховного Суду України від 16.06.2015 у справі №21-377а15 висловлена правова позиція, згядно з якою здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений статтею 9 Закону № 2464-VI, кваліфікується як дія, хоча й помилкова. Дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI.

Враховуючи, що позивачем вчинені всі дії для сплати єдиного соціального внеску у встановлені законом строки, то помилкове зазначення розрахункового рахунку під час сплати не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми у визначений Законом №2464-VI строк, а відтак і для застосування штрафних санкцій та пені.

Пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті –пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, які відповідають усталеній практиці Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ, ця касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року у справі за позовом Управління Державної пенітенціарної служби у Хмельницькій області до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про скасування рішення.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Мороз