Справа № 826/8595/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

06 лютого 2017 року № 826/8595/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,
до відповідача-1 Головного управління Міністерства внутрішніх справ України,

відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України,

відповідача-3 Головного управління Національної гвардії України,

відповідача-4 Оболонського районного у м. Києві військового комісаріату,

відповідача-5 Солом`янського районного у м. Києві військового комісаріату,

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України, Головного управління Національної гвардії України, Оболонського районного у м. Києві військового комісаріату, Солом`янського районного у м. Києві військового комісаріату, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що вони, були звільнені з військової служби в запас Збройних Сил України, за наслідком чого у зв`язку із відсутністю у Міністерстві внутрішніх справ України бланків посвідчень "Ветеран військової служби", позивачам було видано посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ". У зв`язку із прийняттям Закону України "про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 24.12.2015 № 911-VІІІ, яким внесено зміни до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", відповідно до яких з 01.01.2016 поновлено виплату пенсій ветеранам військової служби, які працюють на посадах та на умовах передбачених Законом України "Про державну службу". Однак, оскільки позивачам видано посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ", вони не можуть реалізувати свої права як ветеранів військової служби.

Представником Оболонського районного у м. Києві військового комісаріату було надано до суду заперечення проти позову, зі змісту якого вбачається, що підставою для видачі посвідчення учасника бойових дій, нагрудного знака та листів талонів є рішення Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій.

Разом з тим, представник Головного управління Національної гвардії України проти задоволення позову заперечував у повному обсязі з тих підстав, що ГУ Національної гвардії України не може розглянути питання щодо видачі позивачам посвідчень "Ветеранів військової служби" до моменту вирішення питання з їхнім статусом "Ветеранів внутрішніх справ".

Головним управління Міністерства внутрішніх справ України (ГУ Національної поліції у м. Києві) надано до суду заперечення у яких останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог з урахуванням того, що наказом МВС України від 04.05.2016 № 351 затверджено Інструкцію про організацію роботи з оформлення документів для призначення пенсій та отримання пільг військовослужбовцям Національної гвардії України, звільненим зі служби, та членам їх сімей, відповідно до якого видачу посвідчень та нагрудних знаків "Ветеранам військової служби" здійснює відділ методології пенсійного забезпечення фінансово-економічного управління Головного управління Національної гвардії України, а тому у ГУ Національної поліції у м. Києві відсутній обов`язок у видачі позивачам посвідчень ветеранів військової служби.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві зазначив, що враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не надали документ, який підтверджує їх статус як ветерана військової служби, підстави для виплати призначеної пенсії, як таким, що працюють на спецпосадах, відсутні.

У судовому засіданні сторони підтримали свої правові позиції по справі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши доводи позову та заперечень проти нього, проаналізувавши докази у їх сукупності дійшов наступного висновку.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з`ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 наказом Командувача внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 15.08.2011 № 89 о/с був звільнений з військової служби в запас Збройних сил України. Вислуга років на момент звільнення становить в календарному обчисленні 33 роки 00 місяців та 00 днів, в пільговому обчисленні 34 роки 04 місяці та 20 днів.

З метою отримання посвідчення "Ветеран військової служби " ОСОБА_1 звернувся до Міністерства внутрішніх справ України. Однак, у зв`язку із відсутністю у МВС України бланків посвідчень "Ветеран військової служби", останньому було видано посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ" (серія НОМЕР_1 від 08.09.2011).

ОСОБА_2 наказом Міністра внутрішніх справ України від 04.11.2005 № 816 о/с був звільнений з військової служби в запас. Вислуга років станом на момент звільнення становить 29 років 09 місяців 04 дні, в пільговому обчисленні 31 рік 06 місяців 29 днів.

03.02.2006 ОСОБА_2 . Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України було видано посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ" (серія НОМЕР_2 ).

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 24.12.2015 № 911-VIII внесено зміни до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", відповідно до яких з 01.01.2016 поновлено виплату пенсій ветеранам військової служби.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 працюють на посадах державних службовців.

01.02.2016 ОСОБА_1 звернувся з листом до Міністра внутрішніх справ України з проханням видати посвідчення "Ветеран військової служби", на який отримав відповідь, що питання видачі посвідчення "Ветеран військової служби" не входить до повноважень Національної гвардії України".

21.03.2016 ОСОБА_1 звернувся до Оболонського РВК у м. Києві з проханням видати посвідчення "Ветеран військової служби", на який отримав відповідь, що визначення і форма набуття статусу ветерана військової служби є поза компетенцією Оболонського районного в м. Києві військового комісаріату.

В той же час, 15.01.2016 ОСОБА_2 звернувся до пенсійного відділу Фінансово-економічного управління ГУ МВС України у м. Києві з проханням підтвердити статус ветерана військової служби, однак останній отримав відповідь, що вирішення даного питання не віднесено до повноважень управління.

21.01.2016 ОСОБА_2 звернувся до Міністерства внутрішніх справ України з проханням проінформувати відділення Пенсійного фонду України, яке обслуговує пенсіонерів МВС України у м. Києві про його статус ветерана військової служби.

Листом від 27.02.2016 ОСОБА_2 повідомлено, що вирішення вказаного питання можливе лише шляхом нормативного врегулювання.

сДослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представника відповідача та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 № 203/98-ВР (далі - Закон від 24.03.1998 № 203/98-ВР) визначає, що цей Закон встановлює статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 24.03.1998 № 203/98-ВР Держава гарантує кожному ветерану військової служби, ветерану органів внутрішніх справ, ветерану Національної поліції, ветерану податкової міліції, ветерану державної пожежної охорони, ветерану Державної кримінально-виконавчої служби України, ветерану служби цивільного захисту, ветерану Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України рівні з іншими громадянами можливості в економічній, соціальній, політичній сферах щодо задоволення різноманітних життєвих потреб, а також подає різні види допомоги шляхом:

реалізації права на працю відповідно до рівня професійної підготовки та цільових програм соціальної адаптації;

створення умов для підтримки та поліпшення здоров`я з метою забезпечення активного довголіття;

надання пільг, компенсацій та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності та заслуженого відпочинку;

реалізації цільових програм поліпшення житлових умов;

організації соціально-побутового обслуговування;

пенсійного забезпечення відповідно до законодавства.
Стаття 5 Закону України від 24.03.1998 № 203/98-ВР визначає, що ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:

1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД;

2) інваліди I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

3) інваліди I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше;

4) військові пенсіонери, нагороджені медаллю "Ветеран Збройних Сил СРСР" за законодавством колишнього Союзу РСР;

5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2013 року № 661 затверджено Інструкцію про організацію роботи з оформлення документів для призначення пенсій та отримання пільг військовослужбовцям внутрішніх військ, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, звільненим зі служби, та членам їх сімей (далі - Інструкція № 611).

Згідно п.п. 2.1 Інструкції № 611, робота з оформлення документів для призначення пенсій та отримання пільг військовослужбовцям внутрішніх військ, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, звільненим зі служби, та членам їх сімей здійснюється відповідними структурними підрозділами фінансового та кадрового забезпечення головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до п.п. 2.2.1 Інструкції № 611, на підрозділи кадрового забезпечення в системі МВС України покладається, зокрема, підготовка розрахунку вислуги років на пенсію (додаток 1) та подання його до уповноваженого структурного підрозділу.

Як вбачається, із матеріалів справи, а саме наказу № 9 о/с від 15.08.2011, яким в свою чергу, у відповідності до ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" полковника ОСОБА_1 , начальника відділу зв`язку та автоматизованих систем управління штабу Головного управління внутрішніх військ МВС України, звільнено з військової служби у запас Збройних сил України за станом здоров`я. Відповідно до якого вислуга років на момент звільнення становить в календарному обчисленні 33 роки 00 місяців та 00 днів, в пільговому обчисленні 34 роки 04 місяці та 20 днів.
Разом з тим, до матеріалів справи долучено копію витягу із наказу № 232 від 05.12.2005 відповідно до якого, доцента кафедри тактики внутрішніх військ та спеціальної підготовки факультету внутрішніх військ Київського національного університету внутрішніх справ ОСОБА_2 , звільнено з військової служби в запас за станом здоров`я. Вислуга років станом на момент звільнення становить в календарному обчисленні 29 років 09 місяців 04 дні, в пільговому обчисленні 31 рік 06 місяців 29 днів.
Постановою Кабінету міністрів України від 30.08.1999 № 1601 затверджено Порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» (далі порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку посвідчення та нагрудні знаки "Ветеран військової служби" видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів військової служби відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист", разом з тим п. 2 встановлює, що посвідчення "Ветеран військової служби" є документом, що підтверджує статус ветерана військової служби і його право на отримання відповідних пільг згідно із Законом України "Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист", іншими

актами законодавства.

Водночас, відповідно до п. 3 Порядку підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є один з таких документів:

наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку;

довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

посвідчення про нагородження медаллю "Ветеран Вооруженных Сил СССР".

Пункт 4 Порядку визначає, що посвідчення та нагрудний знак "Ветеран військової служби" вручаються ветеранові військової служби або за його дорученням рідним чи іншим особам військовими комісаріатами та органами пенсійного забезпечення Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, МВС, Управління державної охорони за місцем проживання ветерана, за що одержувач посвідчення та нагрудного знака розписується у відповідному обліковому документі.

Судом встановлено, що вислуга років позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у пільговому обчисленні становить більше 30 років, про що було зазначено відповідачем у наказі про звільнення позивача.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Постанови КМУ від 30 серпня 1999 р. № 1601 "Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" відповідач зобов`язаний видати позивачу посвідчення і вручити нагрудний знак "Ветеран військової служби" на підставі наказу про звільнення, в якому вже визначено строк служби позивача у пільговому обчисленні, що відповідає п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист". Право чи обов`язок відповідача щодо самостійного повторного розрахунку часу служби позивача цим положення не передбачено.

Отже, відмовляючи позивачам у наданні статусу ветеранів військової служби з наведених підстав, ГУ МВС України в м. Києві вийшов за межі наданих йому повноважень.

Ліквідація це одна з форм припинення діяльності суб`єкта господарювання (юридичної особи). Згідно зі ст. 104 Цивільного кодексу України і ст. 59 Господарського кодексу України, юридична особа припиняє своє існування шляхом ліквідації чи реорганізації.

Разом з тим, суд зазначає, що як вбачається із витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Головне управління МВС України в м. Києві станом на момент розгляду справи та винесення рішення не ліквідоване, а перебуває в процесі ліквідації.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачі є особами, що відповідає сукупності умов для визнання їх ветеранами військової служби.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює в порядку і на умовах відповідно до Закону України "Про державну службу", згідно довідки наданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації № 20-д від 11.01.2016, ОСОБА_1 дійсно працює в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації з 16.07.2016, в тому числі з 12.08.2015 на посаді заступника директора Департаменту державного нагляду, яку віднесено до 3 категорії посад державних службовців.

Також в матеріалах справи також наявна інформація, що ОСОБА_2 працює в порядку і на умовах відповідно до Закону України "Про державну службу".

В той же час, суд зазначає, що з 01.01.2016 Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII внесено зміни до статті 37 Закону України "Про державну службу".

У статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490; 2012 р., № 12-13, ст. 82; 2015 р., № 22, ст. 145): абзаци перший та другий частини четвертої викласти в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

У Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 29, ст. 399; 2006 р., № 37, ст. 318; 2008 р., №№ 5-8, ст. 78; 2012 р., № 12-13, ст. 82; 2015 р., № 22, ст. 145): у статті 54 перше речення частини першої викласти в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

Разом з тим, суд зазначає, що оскільки на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із проханням поновлення виплати пенсії, позивачами було долучено до листів посвідчення саме "Ветеранів органів внутрішніх справ", а тому у діях Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві в частині відмови виплати пенсії відсутні ознаки протиправності.

Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві діяло в межах чинного законодавства та в межах наданих повноважень, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не надано документів, щоб підтверджували їхній статус "Ветеранів військової служби", а тому підстави для виплати призначеної пенсії, як таким, що працюють на спецпосадах на момент звернення до ГУ ПФУ у м. Києві були відсутніми.

Разом з тим, суд зазначає, що оскільки судом встановлено позивачам право на отримання статусу "Ветеранів військової служби" та встановлено право позивачів на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 в частині внесення змін до Закону України "Про державну службу" щодо порядку виплати пенсій працюючим пенсіонерам, враховуючи встановлення під час судового розгляду необхідності видачі позивачам посвідчення "Ветеран військової служби", з огляду на що задля належного та повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, керуючись положеннями ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виплату пенсії, як працюючим пенсіонерам з 01.01.2016 на підставі того, що останні є ветеранами військової служби та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити останнім пенсію за вислугу років, як ветеранам військової служби.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.94 КАС України, слід присудити на користь позивачів всі понесені ними судові витрати, за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління Національної гвардії України щодо невидачі ОСОБА_1 посвідчення "Ветеран військової служби", як такому, що набув з 16.08.2011 року статусу ветерана військової служби - протиправними.

Визнати дії Головного управління Національної гвардії України щодо невидачі ОСОБА_2 посвідчення "Ветеран військової служби", як такому, що набув з 05.11.2005 року статусу ветерана військової служби - протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.01.2016 відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 в частині внесення змін до Закону України "Про державну службу" щодо порядку виплати пенсій працюючим пенсіонерам як ветеранам військової служби.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 з 01.01.2016 пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, як ветерану військової служби.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_4 з 01.01.2016 пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, як ветерану військової служби.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві судовий збір у розмірі 551, 21 грн. на користь ОСОБА_2 та 551, 21 грн. на користь ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська