Справа № 465/4704/16-а
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

24.01.2017 року Франківський районний суд м.Львова

в складі: головуючої- судді Мартинишин М.О.

при секретарі- Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2

до Управління Патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з адміністративним позовом в суд до Управління Патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позов мотивує тим, що 31 липня 2016 року він керуючи транспортним засобом Mazda 6 д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись по вул. Кульпарківська у м. Львові в напрямку перехрестя вулиць Кульпарківська - В.Великого - Виговського, тримаючи правого ряду вул. Кульпарківська він зупинився на світлофорі перехрестя вул. Кульпарківська - Перфецького, та дотримуючись п.4.4 «Рух прямо або праворуч» ПДР здійснив поворот праворуч. Після чого, рухаючись вул.Вітряна у м.Львові його зупинив поліцейський автомобіль, до нього звернувся інспектор, який вийшов з автомобіля, звинуватив його в порушенні ПДР та почав складати постанову. Він вказав на вищезазначені обставини та пояснив, що в даному випадку ним не було порушено ПДР, оскільки він тримаючи правого рядку вул. Кульпарківська на перехресті вул..Кульпарківська - Перфецького, здійснив, у відповідності до п.4.4 ПДР здійснив поворот праворуч в сторону вул.Вітряна у м.Львові, однак інспектор проігнорував його доводи та вніс щодо нього постанову у справі про адміністративне правопорушення Серія ДР №093563 від 31.07.2016 року, винесеною інспектором взводу 1 роти 2 батальйону 4 УПП у м. Львові, лейтенантом поліції Стріжик Р.В., якою нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вважає, що рішення відповідача є протиправним, а дій незаконними та притягнення до адміністративної відповідальності - безпідставним, оскільки його вини у вчиненні адміністративного правопорушення немає, а тому просить таку постанову скасувати за відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення

Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримав повністю, просить такий задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, не з'явився. В письмових запереченнях проти адміністративного позову заперечив, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки підстав для задоволення позову не має та просить розгляди справу у його відсутності.

Згідно ст.128 КАС України суд вважає, що справу слід слухати їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

З оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення Серія ДР №093563 від 31.07.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що останній 31 липня 2016 року о 10:53 год. в м.Львові, вул. Кульпарківська - Перфецького не виконав вимогу дорожнього знаку 4.4. «Рух прямо або праворуч», чим порушив п.8.4ґ ПДР здійснив поворот ліворуч, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн..

Відповідно до положень ст.245 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В силу змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 7 листопада 2015 року №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1,статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно ч.2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Відповідно, аналізуючи вищенаведену норму, при оформлені адміністративних матеріалів у сфері забезпечення дорожнього руху, працівниками Національної поліції згідно ст.258 КУпАП не складаються протоколи.

У своїй позовній заяві позивач посилається на Рішення Конституційного суду № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року і вказує на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Однак згідно п.2.3 мотивувальної частини вищевказаного рішення Конституційного Суду України перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 № 596-VIII, який набув чинності 07.11.2015р. було внесено зміни до згаданого переліку, а саме змінено ч. 2, 4, 5 статті 258 КУпАП, відповідно до яких порушення в сфері безпеки дорожнього руху (ПДР) віднесено до категорії справ розгляд яких відбувається на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Тобто, як вбачається з змін внесених до КУпАП від 14.07.2015 року та які набрали чинність 07.11.2015 року, та які не могли бути враховані в рішенні Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015, уповноваженими органами та посадовим особам прямо передбачена можливість складати постанови на місці вчинення правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху.

Таким чином норми КУпАП, а також Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 передбачають винесення постанови за вчинені адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 122 КУпАП на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З представлених на розгляд суду матеріалів вбачається вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, постанова винесена уповноваженою на те особою, в межах її компетенції, з дотриманням порядку, визначеного КУпАП, стягнення накладено в межах санкції статті з врахуванням вимог ст.33 КпАП України та строків накладення адміністративного стягнення.

Позивачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження своїх тверджень, які б заперечували правомірність винесеної постанови в справі про адміністративне правопорушення Серія ДР №093563 від 31.07.2016 року. При цьому, доказом вчиненого адміністративного правопорушення є відеозапис з камери нагрудного реєстратора, який недійсним не визнавався. Відтак, в судовому засіданні не встановлено неправомірності дій працівника патрульної поліції по винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України державні органи повинні діяти тільки на підставах, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією України та законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідач, відповідно до ст.71 КАС України довів правомірність своїх дій, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 17, 19, 128, 158, 160, 161, 162, 167, 171-2 КАС України, ст.ст.293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2

до Управління Патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити за безпідставністю.

Постанова суду, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 08.04.2015 року №3-рп/2015, може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення через Франківський районний суд м.Львова.

Суддя: Мартинишин М.О.