Справа № 628/3034/15-а
Суддя: Цендра Н. В.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 628/3034/15-а
Провадження № 2-а/628/1/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року Куп'янський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Цендри Н.В.

при секретарі - Кравцовій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Куп'янську адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом вказавши, що він з червня 2008 року перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та до квітня 2015 року отримував пенсію за вислугу років, яка призначена йому відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09.04.1992 р. З квітня 2015 року відповідачем виплату пенсії йому було припинено. На його письмовий запит щодо підстав припинення виплати пенсії Відповідач листом (вих. № 8454-14/20 від 03.06.2015 р.) повідомив, що відповідно до ст. 54 Закону "тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року , особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Однак позивач не згоден з діями відповідача, тому що відповідач припинив йому виплату пенсії саме на підставі ст. 54 Закону (в редакції Закону № 213- V ІІІ від 02.03.2015 р." Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення"), яка, як вважає позивач, в даному випадку не може підлягати застосуванню, оскільки він вийшов на пенсію та працевлаштувався до набрання чинності Законом України № 213-V ІІІ від 02.03.2015 р. " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", яким було змінено редакцію ст. 54 Закону щодо порядку виплати пенсії, а згідно частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Крім того позивач у позовній заяві посилається на ст. 22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У зв'язку з чим позивач і звернувся до суду за захистом своїх прав.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, та наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в судове засідання також не з'явився, про час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Раніше надав до суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що з 03 червня 2008 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" N 2262-ХІІ від 09.04.1992 р., яку він отримував до 1 квітня 2015 року. Згідно документів, що містяться в пенсійній справі ОСОБА_1 №, позивач працює на посаді завідувача юридичного сектору Управління Пенсійного фонду України в Куп'янському районі Харківської області з 08.07.2009 року по теперішній час. Відповідно пункту 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 р. № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 р. за № 40/26485, головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Ст. 54 вищезазначеного Закону України встановлено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України" , "Про державну службу" , "Про прокуратуру" , "Про судоустрій і статус суддів" , пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначених відповідно до цього Закону, поновлюється. У зв'язку з чим просили в позові відмовити.

Суд дослідивши матеріали справи і оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступне.

З 03 червня 2008 року ОСОБА_1 була призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" N 2262-ХІІ від 09.04.1992 р., яку він отримував до 1 квітня 2015 року.

Ч. 1 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» N 213-VIII, 02.03.2015, статтю 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" було викладено в такій редакції:

"Стаття 54. Виплата пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку)

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» N 213-VIII, 02.03.2015р., передбачено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Ч. 5 п. 2 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 901-VIII від 23.12.2015 перше речення частини першої ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" було викладено в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються";

Ч. 10 п. 2 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016 також були внесені зміни в ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а саме був змінений період та вказано, що по 31 грудня 2017 р. ……… призначені пенсії не виплачуються.

12.10.2015 р. Куп'янський міськрайонний суд Харківської області звернувся до Верховного Суду України з ухвалою для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо відповідності окремих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» N 213-VIII від 02.03.2015р., ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". (а.с. 48-51)

01.03.2016 р. Верховний суд України звернувся до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) частини п'ятої статті 43, частини першої статті 54 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у взаємозв'язку з пунктом 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та пунктом 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» положенням частини першої статті 8, частини першої статті 24, частин другої й третьої статті 22, частини першої статті 46, частини п'ятої статті 17, частини першої статті 58 та статті 64 Конституції України.(а.с. 59-67)

20.12.2016 р. Конституційний Суд України прийняв рішення № 7-рп/2016 за вищевказаним поданням Верховного суду України, та визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ зі змінами, а саме: першого речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України „Про державну службу", „Про прокуратуру", „Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Положення першого речення частини першої статті 54 Закону України ,Дро пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного Рішення. (а.с. 68-77).

У вищевказаному рішенні Конституційний Суд України вказав, що «Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004)»

Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційний Суд України вважає, що норми-принципи частини п'ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв'язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені».

Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В силу статті 64 Основного Закону конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62,63 цієї Конституції.

У Рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2005, від 11.10.2005, вказано, що «В Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

5. Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі статтею 46 Конституції України це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім'ї цих виплат у визначених законом випадках.

Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об'єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.»

Крім того в Рішенні Конституційного Суду України N 25-рп/2009, від 07.10.2009, зазначено, що «3.1. В Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України) .

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України "Права, свободи та обов'язки людини і громадянина". Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.»

На підставі викладеного, беручи до уваги Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016, яким було визнано неконституційним положення першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ зі змінами, суд дійшов висновку про те, що з дня припинення виплати пенсії ОСОБА_1, права позивача були звужені, що є прямим порушенням ст. 22 Конституції України, тому враховуючи, що в ст.54 вказаного Закону після квітня 2015 р. змінювався тільки період, за який призначені пенсії тимчасово не виплачувались, суд вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню, та вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 його права щодо отримання пенсії з моменту їх порушення, а саме з 01.04.2015 р. .

Керуючись ст.ст. 6, 10, 11, 17, 69, 104, 160, 163, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Рішенням Конституційного Суду України N 7-рп/2016, 20.12.2016, Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" суд ,

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років з 01.04.2015 року.

Зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити нарахування та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.04.2015 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Куп'янський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови у повному обсязі.

Суддя Куп'янського міськрайонного

суду Харківської області Н.В.Цендра