Справа № 817/2032/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2017 р.Р і в н е 817/2032/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Сисун Н.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача 1: представник Левченко К.В.,

відповідача 2:представник Андрощук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування висновку, наказу та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області, Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування висновку про результати перевірки достовірності відомостей передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» №10791/17-16-13-06-09 від 22.08.2016; про визнання протиправним та скасування наказу №44-к від 05.09.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління-начальника відділу соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації; про поновлення позивача на роботі.

Позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, де просить суд стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.12.2016 по день фактичного поновлення на роботі.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, пояснили суду на їх обґрунтування, що оспорюваним висновком встановлено недостовірність відомостей, вказаних позивачем у своїй декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, зокрема в частині невідповідності вартості майна, набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини 1 статті 2 Закону України «Про очищення влади», а саме автомобіля Hyundai Elantra 2012 року випуску, об'єм двигуна 1797 куб.см., наявній податковій інформації про доходи, отримані із законних джерел. Позивач вважає оспорюваний висновок безпідставним та незаконним, зазначає, що при проведенні перевірки було порушено її процедуру, не досліджено усіх необхідних документів та не з'ясовано усіх обставин, що мали значення. Зокрема, представник позивача посилається на ту обставину, що кошти на придбання квартири були отримані позивачем від сестри, а також заощаджені від доходів на роботі та збільшені за рахунок валютних курсових різниць. Просить позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача 1 - Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області проти позовних вимог заперечив, пояснив суду на обґрунтування своїх заперечень, що перевіркою достовірності відомостей передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», проведеною відносно позивача, встановлено, що згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб України загальна сума доходів позивача, як декларанта за період з ІV кварталу 2001 року по ІІІ квартал 2012 року загальну сума доходів складає 143593,01 грн., в тому числі з ІV кварталу 2001 року по ІV кварталу 2006 року - 24072,62 грн., доходи чоловіка декларанта складає за період з ІV кварталу 2005 року по ІІІ квартал 2012 року - 14870 грн. В той же час вартість придбаного у 2012 році автомобіля Hyundai Elantra 2012 року випуску становить 214000 грн. Відтак, представник відповідача наголошує на недостовірності відомостей, вказаних позивачем у своїй декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, що стало підставою для складення за наслідками перевірки висновку. Представник відповідача вважає оспорюваний висновок правомірним, обґрунтованим і таким, що відповідає закону. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача 2 - Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації заперечив проти частини адміністративного позову, а саме проти вимог про протиправність звільнення позивача. Представник в судовому засіданні пояснив, що позивач була звільнена на підставі частини 2 статті 36 КЗпП України, відповідно до якої у випадку, передбаченому пунктом 7-2 особа підлягає звільненню з посади у порядку, передбаченому Законом України «Про очищення влади». В свою чергу цим законом встановлений інший порядок звільнення осіб з займаної посади. Заборони звільнення особи з займаної посади у період її тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці даний закон не передбачає. В судовому засіданні представник відповідача 2 просив суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши позивача, її представника, представників відповідачів, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 з 23.09.2013 працювала на посаді заступника начальника відділу державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області. З 17.12.2015 переведена на посаду заступника начальника управління праці та соціального обслуговування населення - начальника відділу соціального обслуговування населення Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації.

29.07.2015 Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області надіслало запит до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» щодо надання інформації про ОСОБА_1 щодо достовірності вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами 3 та 4 статті 1 Закону України «Про очищення влади».

26.07.2016 Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області направило на адресу ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2012 рік ОСОБА_1

Листом від 01.09.2016 Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області надіслало Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації довідку про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» та висновок ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області №10791/17-16-13-06-09 від 22.08.2016, складений відносно ОСОБА_1, про результати перевірки достовірності відомостей передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» (а.с. 20-21, 86-88).

У висновку фіскальним органом встановлена недостовірність відомостей, зазначених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», вказаних ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік. Зокрема, зроблений висновок, що загальна сума доходів декларанта за період з ІV кварталу 2001 року по ІІІ квартал 2012 року складає 143593,01 грн., членів сім'ї декларанта за період з ІV кварталу 2005 року по ІІІ квартал 2012 року - 14870 грн., що є недостатньою на придбання легкового автомобілю Hyundai Elantra, 2012 року випуску.

05.09.2016 Департамент соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації прийняв наказ №44-к «Про звільнення ОСОБА_1», відповідно до якого ОСОБА_1 була звільнена 05.09.2016 з посади заступника начальника управління-начальника відділу соціального обслуговування населення згідно з пунктом 7-2 статті 36 КЗпП України. Підставою прийняття наказу став висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 закону України «Про очищення влади» № 10791/17-16-13-06-09 від 22.08.2016 (а.с.35).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 №1682-VII (надалі - Закон України №1682-VII), очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України №1682-VII, очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_5, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах:

верховенства права та законності;

відкритості, прозорості та публічності;

презумпції невинуватості;

індивідуальної відповідальності;

гарантування права на захист.

Частиною 3 статті 1 Закону України №1682-VII передбачено, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Пунктом 10 частини 1 статті 3 Закону України №1682-VII визначено, що заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Частиною 8 статті 3 Закону України №1682-VII встановлено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

За приписами частини 1 статті 4 Закону України №1682-VII, особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

В силу приписів пункту 2 частини 5 статті 5 Закону України №1682-VII, перевірці підлягає достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Таким чином, інформація про недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаних у декларації, або виявлених органами державної фіскальної служби у процесі проведення перевірки, є підставою для застосування заборони лише з урахуванням обов'язкових умов, що таке майно (майнові права) було набуте за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини 1 статті 2 Закону України №1682-VII, і його вартість не відповідає доходам, отриманим із законних джерел.

Як вбачається з оспорюваного висновку, в основу його прийняття покладено твердження відповідача 1 щодо встановлення під час перевірки недостовірності відомостей, зазначених у пункті 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади», вказаних у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, яке полягало у тому, що сума доходів декларанта за період з ІV кварталу 2001 року по ІІІ квартал 2012 року складає 143593,01 грн., членів сім'ї декларанта за період з ІV кварталу 2005 року по ІІІ квартал 2012 року - 14870 грн., що є недостатньою на придбання легкового автомобілю Hyundai Elantra, 2012 року випуску, та про невідповідність вартості даного майна наявній податковій інформації про доходи, отримані позивачем із законних джерел

Процедура проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки достовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1 - 11 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, за формою, встановленою Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» визначена Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.11.2014 року №1100, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 04.11.2014 року за №1385/26162 (надалі - Порядок №1100).

Відповідно до п. 2 Порядку №1100, перевірки проводяться апаратом Державної фіскальної служби України, а також її територіальними органами (державними податковими інспекціями) за місцем проживання особи, стосовно якої проводиться перевірка.

Згідно з п. 3 Порядку №1100, перевірка включає такі стадії:

1)отримання від керівника відповідного органу запиту про проведення перевірки достовірності відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також копії декларації цієї особи;

2)одержання у разі необхідності від державних органів, органів місцевого самоврядування, банків, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації, копій підтвердних документів, які стосуються відомостей, зазначених у декларації, у тому числі копії трудової книжки (послужного списку) особи, стосовно якої проводиться перевірка;

3)проведення перевірки, що фактично полягає в: аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з'ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації; порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з'ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності; порівняльному аналізі наявної інформації з метою з'ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел;

4)повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей;

5)одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обов'язкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку;

6)підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", за встановленою формою (далі - висновок про результати перевірки) та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Пунктом 4 Порядку №1100 визначено, що при проведенні перевірки використовується наявна в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкова інформація, інформація, що міститься в податкових деклараціях платників податків (у разі їх подання відповідно до законодавства), інша інформація, що надійшла до контролюючих органів. При перевірці контролюючим органом використовується інформація, надана особою, стосовно якої проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом контролюючого органу, а також інформація, що надходить від суб'єктів інформаційних відносин та платників податків (фізичних та юридичних осіб) в установленому законом порядку.

Абзацами 6-10 пункту 6 Порядку №1100 передбачено, що отримана та узагальнена податкова інформація порівнюється на предмет її достовірності з даними, вказаними в декларації. За результатами такого порівняння встановлюється відсутність/наявність недостовірностей та/або невідповідностей між податковою інформацією та вказаними в декларації відомостями, а також відсутність/наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел. Недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо особою, стосовно якої проводиться перевірка, не вказано або вказано неповну інформацію про таке майно (майнові права) у декларації. Наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо вартість такого майна (майнових прав) перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел. Про встановлення недостовірності відомостей, які підлягали перевірці згідно з пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону, вказується у висновку про результати перевірки у разі, якщо вартість майна (майнових прав), набутого (набутих) особою, стосовно якої проводилася перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел.

Пунктом 12 Порядку №1100 передбачено, що у разі встановлення за результатами перевірки недостовірностей та/або невідповідностей у будь-якому з розділів декларації контролюючий орган, крім одержання в межах своїх повноважень від державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації та копій необхідних документів щодо зазначених відомостей, протягом трьох робочих днів з дня виявлення таких недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, повідомляє про них таку особу з метою отримання пояснень причин виникнення недостовірностей та/або невідповідностей та копій документів, які підтверджують зазначені у декларації відомості.

Судом досліджено, що у жовтні 2012 року позивачем був придбаний легковий автомобіль Hyundai Elantra, 2012 року випуску, об'ємом двигуна 1797 куб.см. Згідно з поясненнями ОСОБА_1 вартість даного автомобіля становила 214000 грн., який придбавався частково за рахунок коштів в сумі 150000 грн., позичених у сестри ОСОБА_6. Так, матеріалами справи підтверджено, що 15.08.2012 ОСОБА_1 дала розписку ОСОБА_6 про отримання від неї 150000 грн., які позивач зобов'язувалася повернути до 01.01.2020 (а.с.22).

При цьому, як зазначено в оспорюваному висновку, загальна сума доходів позивача та членів його сім'ї за період з ІV кварталу 2001 року по ІІІ квартал 2012 року складає 143593,01 грн., членів сім'ї декларанта за період з ІV кварталу 2005 року по ІІІ квартал 2012 року - 14870 грн.

Позивач у своїх поясненнях до декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік вказала, що розрахунок за придбаний автомобіль проводила з власних заощаджень та за рахунок позичених у своєї сестри - ОСОБА_6, яка проживає в Ізраїлі, грошових коштів, що підтверджується розпискою від 15.08.2012, яку додано до пояснень.

Зі змісту оспорюваного висновку слідує, що його прийнято з урахуванням пояснень, наданих позивачем, проте, останні не взято до уваги, оскільки сестра декларанта у декларації як член сім'ї не вказувалася, а інформація про оформлення офіційної позики або кредиту в фінансових офіційних або ліцензійних установах держави відсутня.

Суд не бере до уваги наведені доводи відповідача з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, розписка позичальника з огляду на її реальний характер є доказом не лише факту укладення договору позики, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частинами 1-2 статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Позиція аналогічного характеру наведена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року по справі №6-1967цс15.

Розписка, долучена позивачем до пояснень до декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік відповідає зазначеним умовам щодо визначення суми позики та терміну її повернення, а тому є належним підтвердженням факту передачі позивачу коштів у сумі 150000 грн.

Та обставина, що сестра позивача не була зазначена у її деклараціях як член сім'ї, на думку суду, не має значення при вирішенні даного питання, оскільки жодним чином не впливає на можливість отримання від неї коштів.

З огляду на наведене, висновки відповідача про недостовірність відомостей, зазначених у пункті 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади», вказаних у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік позивача не знаходять свого підтвердження наявними у матеріалах справи доказами, а відтак є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 8 статті 5 Закону України «Про очищення влади» день надсилання відповідних запитів та доданих до них документів, а також повідомлення до Міністерства юстиції України є днем початку проходження перевірки.

Частиною 11 статті 5 Закону України «Про очищення влади» передбачено, що орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов'язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки.

Враховуючи, що відповідні запити були надіслані фіскальним органом у липні-вересні 2015 року, а оскаржуваний висновок було складено лише 22.08.2016, суд констатує порушення відповідачем 1 визначеного Законом України «Про очищення влади» строку проведення перевірки, що додатково свідчить про протиправність оскаржуваного висновку.

Отже, оспорюваний висновок про результати перевірки достовірності відомостей передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» № 10791/17-16-13-06-09 від 22.08.2016 не відповідає критеріям правомірності та підлягає скасуванню судом.

Згідно з частиною 14 статті 5 Закону України №1682-VII керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Враховуючи те, що звільнення позивача відбулось на підставі частини 14 статті 5 Закону України №1682-VII, у зв'язку з отриманням висновку, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктом 2 частини 5 згаданої статті, а також, беручи до уваги попередній висновок суду про протиправність Висновку №10791/17-16-13-06-09 від 22.08.2016, наказ Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації №44-к від 05.09.2016 «Про звільнення ОСОБА_1», також підлягає скасуванню.

Щодо посилань позивача на порушення частини 4 статті 40 та частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 4 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Частиною 3 статті 184 Кодексу законів про працю України (далі по тексту -КЗпП України) визначено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Суд зауважує, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірні правовідносини, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Як встановлено судом вище, наказ Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації №44-к від 05.09.2016 «Про звільнення ОСОБА_1» прийнятий відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України.

Частиною 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до статті 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про очищення влади», внесені зміни до статті 36 Кодексу законів про працю України, а саме частину першу доповнено пунктом 7-2 такого змісту: з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», частину другу доповнено словами «а у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

Суд зауважує, що положення Закону України «Про очищення влади» не містять імперативних норм права щодо застережень чи виключень стосовно заборони звільнення жінок, які вагітні та перебувають на лікарняному, у період проведення очищення влади та, як наслідок, відповідного розірвання трудового договору з підстав, встановлених в пункті 7-2 статті 36 КЗпП України.

Таким чином, оскільки позивача було звільнено за п. 7-2 ст. 36 Кодексу законів про працю України з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади», тому суд вважає, що відповідачем не виявлено ініціативи щодо звільнення ОСОБА_1, в той же час, Департамент соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації лише виконував вимоги частини 14 статті 5 Закону України «Про очищення влади».

Таким чином, посилання позивача на дані обставини не є підставою для визнання протиправним та скасування спірного наказу про звільнення.

При цьому, суд прийшов до висновку про необхідність скасування вказаного наказу Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації №44-к від 05.09.2016 «Про звільнення ОСОБА_1» внаслідок встановленої протиправності та необґрунтованості прийняття висновку результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади», на підставі якого прийнятий наказ.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

При чому, суд зазначає, що останнім днем роботи позивача на посаді заступника начальника управління-начальника відділу соціального обслуговування населення є 05.09.2016, а відтак позивач підлягає поновленню на роботі з 06.09.2016.

Оскільки на час виникнення спору між сторонами та звернення до суду з даним повозом, ОСОБА_1 знаходилась на лікарняному у зв'язку з вагітністю і пологами до 24.12.2016 включно, тому суд приймає рішення про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме з 25.12.2016 по дату прийняття судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі за текстом - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації від 14.12.2016 №31 (а.с.60) заробітна плата позивача за червень та липень 2016 року (за фактично відпрацьовані місяці) становить 13932,56 грн. Відтак, середньоденна заробітна плата позивача складає 339,82 грн.(6966,28+6966,28 грн./19+22 робочі дні).

Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу позивача складає 18 робочих днів (з 25.12.2016 по 20.01.2017). Таким чином, сума заробітної плати за час вимушеного прогулу складає 6116,76 грн. (339,82 грн. х 18 днів).

Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тобто, відповідач 2 - роботодавець, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України зобов'язаний утримати з працівника при виплаті податок з доходів фізичних осіб та інші податки і обов'язкові внески, які встановлені на час здійснення виплат.

Відповідно до пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Питання щодо розподілу судових витрат не підлягає вирішенню судом, оскільки відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI, позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати висновок Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади" від 22.08.2016 року №10791/17-16-13-06-09, складений відносно ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації "Про звільнення ОСОБА_1" від 05.09.2016 року №44-к.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу соціального обслуговування населення Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації з 06.09.2016 року.

Стягнути з Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.12.2016 року по 20.01.2017 року (включно) в сумі 6116 (шість тисяч сто шістнадцять) грн. 76 коп. (сума вказана без урахування сплати податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику).

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу соціального обслуговування населення Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації з 06.09.2016 року та стягнення з Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.12.2016 року по 20.01.2017 року (включно) в сумі 6116 (шість тисяч сто шістнадцять) грн. 76 коп. (сума вказана без урахування сплати податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику) звернути до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.