Справа № 826/11861/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 січня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Бєлової Л.В.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» ОСОБА_3 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» ОСОБА_3 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та просила скасувати пункт 2 резолютивної частини постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.07.2016 та постанову старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві Маріуци Т.В. про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені ним в оскаржуваній постанові, не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві Маріуцою Т.В. за результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого листа №825/3598/15-а, виданого 02.03.2016 Чернігівським окружним адміністративним судом, про зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Південкомбанк» ОСОБА_3 надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплат ОСОБА_5 відшкодування у розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладом, встановленого на дату прийняття такого рішення, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу від 10.06.2013 №2532Д-60ф, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.04.2016 (ВП №50972003), якою, зокрема, встановлено строк для самостійного виконання рішення до 05.05.2016.

В межах вказаного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві Маріуцою Т.В. було винесено наступні постанови:

- про стягнення виконавчого збору від 16.06.2016, якою у зв'язку з невиконанням боржником у встановлений строк рішення постановлено, стягнуто з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ !Південкомбанк» ОСОБА_3 (далі -боржника) виконавчий збір у розмірі 2040 грн.;

- про накладення штрафу від 30.06.2016, якою у зв'язку з невиконанням рішення на боржника накладено штраф у розмірі 680 грн.;

- про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, від 25.07.2016, якою стягнуто з боржника витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у сумі 391,86 грн.

В подальшому, постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві Маріуцою Т.В. від 25.07.2016 закінчено виконавче провадження №50972003, а постанови про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу винесено в окреме провадження.

Вважаючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.07.2016, а також винесення в окреме провадження постанов про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що як при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, так і при виділені постанов про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу в окреме провадження, відповідач діяв у межах та на підставі наявних у нього повноважень.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В свою чергу, відповідно до частини 6 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною 5 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Аналогічні за змістом положення також викладені в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (надалі - Інструкція №512/5), згідно з пунктом 3.7.4 якої, у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається. До виконання постанови про стягнення виконавчого збору не застосовуються положення статті 21 Закону.

У разі якщо виконавче провадження було завершено, а витрати на організацію та проведення виконавчих дій не були стягнуті, постанова про стягнення витрат на організацію та проведення виконавчих дій виділяється в окреме провадження в порядку, передбаченому підпунктом 3.7.4 пункту 3.7 цього розділу (пункт 3.13.2 Інструкції №512/5).

Після завершення виконавчого провадження з виконання рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, якщо виконавчий збір, витрати на організацію та проведення виконавчих дій, штрафи не стягнуто, державний виконавець відкриває виконавчі провадження за відповідними постановами та вживає заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом, шляхом звернення стягнення на кошти та інше належне боржнику майно (пункт 8.8 Інструкції №512/5).

З аналізу викладених положень вбачається, що після завершення виконавчого провадження, зокрема, з підстави фактичного виконання судового рішення, та одночасної несплати боржником виконавчого збору, витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, а також штрафу у державного виконавця наявне право на виділення вказаних постанов в окреме виконавче провадження з метою стягнення останніх.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.07.2016, виконавче провадження №50972003 закінчено у зв'язку з фактичним виконанням судового рішення, у відповідності до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, з матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження, копії яких наявні у матеріалах справи, не вбачається факту сплати позивачем (боржником у виконавчому провадженні) виконавчого збору, витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, та штрафу.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначаючи у постанові про закінчення виконавчого провадження від 25.07.2016 винесення в окреме провадження постанов про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що постанови Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення виконавчого збору від 16.06.2016, про накладення штрафу від 30.06.2016, про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, від 25.07.2016 позивачем не оскаржувалась, так само як і не оскаржуються в рамках даної адміністративної справи.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Тобто, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Крім того, відповідно до принципу диспозитивності сторони вільно розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими правами є насамперед: право на звернення до суду за захистом; право змінити свої вимоги або відмовитися від них; право визнати вимоги іншої сторони або не визнавати їх; право за взаємною згодою припинити спір (примиритися).

Таким чином, враховуючи зміст та обсяг заявлених позивачем позовних вимог, в даному випадку у суду відсутні повноваження на надання юридичної оцінки правомірності вищеозначених постанов державного виконавця та, як насідок, всі доводи апелянта в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім того, враховуючи, що ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції сторонами не надано доказів щодо відкриття відповідачем виконавчого провадження внаслідок виділення вказаних постанов в окреме виконавче провадження, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 31 січня 2017 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Мамчур Я.С

Бєлова Л.В.