Справа № 2а-5568/10/2570
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2010-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-5568/10/2570
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2010 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Падій В.В.,
при секретарі Кондратенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

02.11.2010 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій командира військової частини НОМЕР_1 неправомірними щодо відмови у визначенні позивачу строку військової служби з 17 серпня 1977 року та зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 встановити позивачу початок проходження військової служби день зарахування до Мінського суворовського військового училища 17 серпня 1977 року; зарахувати строк навчання в Мінському суворовському військовому училищі до загального і безперервного стажу військової служби; внести зміни в усі відповідні документи для призначення пенсії; провести перерахунок вислуги років, вважаючи початком проходження військової служби день зарахування до Мінського суворовського військового училища 17 серпня 1977 року.
Свої вимоги мотивують тим, що у жовтні 2010 року позивач був ознайомлений з розрахунком своєї вислуги років, відповідно до якого строк навчання у Мінському військовому суворовському училищі у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби в Збройних Силах України не входить. 14 жовтня 2010 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з вимогою про зарахування строку навчання в Мінському суворовському військовому училищі у загальний строк військової служби та у строк безперервної військової служби в Збройних Силах України, внесення змін до відповідних документів та проведення перерахунку вислуги років. Однак, відповідач листом від 14.10.2010 року № 1860 повідомив позивача про те, що відповідно до вимог чинного законодавства термін навчання останнього в учбовому закладі типу військовий ліцей до строку служби не зараховується. Відповідач вважає вказану відмову такою, що не відповідає чинному законодавству і порушує його законні права та інтереси.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі та пояснив, що у відповідності до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а тому на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України „Про загальний військовий обов`язок і військову службу" в редакції від 25.03.1992 року за № 2232-ХІІ.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення, відповідно до яких пояснив, що з Постанови Кабінету Міністрів України від19.08.1992 року № 490 „Про реформу системи військової освіти" вбачається, що законодавець відрізнив поняття „військовий ліцей" та „ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою. Так, військовими ліцеями визначено: Київський військовий ліцей та Львівський військовий ліцей. Оскільки позивач мав статус учня Мінського суворовського училища, навчання в якому не віднесено до видів військової служби, встановлених законом, тому немає правових підстав для зарахування строку навчання в ліцеї в стаж перебування на військовій службі. Статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та п. 4 Розділу 1 "Тимчасового положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами", затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 року №174/93 вказано, що початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військового закладу (ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних. Позивачем не представлений як доказ припис військового комісаріату на навчання до Мінського військового суворівського училища, так як останньому, при вступі в училище не виповнилось 17 років. З огляду на вищевикладене, порушень чинного законодавства військовою частиною НОМЕР_1 при здійснення дій щодо відмови позивачу у визначенні строку військової служби з 17 серпня 1977 року допущено не було. Також, додаткового пояснив, що військова частина НОМЕР_1 не має повноважень проводити перерахунок вислуги років військовослужбовцям.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що 17 серпня 1977 року наказом начальника Мінського суворовського військового училища від 16 серпня 1977 року № 192 відповідно до наказу Міністра оборони СРСР від 1974 року № 268, позивача було зараховано до вищевказаного військово - навчального закладу. В червні 1979 року позивач закінчив Мінське суворовське військове училище та вибув у канікулярну відпустку з прибуттям до Ульяновського вищого танкового командного училища для подальшого проходження військової служби, що підтверджується архівною довідкою з центрального архіву Міністерства оборони республіки Бєларусь від 07.07.2008 року №2/7741 та атестатом про середню освіту серії НОМЕР_2 від 25 червня 1979 року (а.с. 7,8).
14 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням зарахувати строк навчання у Мінському суворовському військовому училищі з 17.08.1977 року по 26.06.1979 року до загального строку військової служби та до строку безперервної військової служби в Збройних Силах України та провести перерахунок вислуги років, вважаючи початком служби день зарахування до Мінського суворовського військового училища та внести зміни в усі відповідні документи.
Листом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини ОСОБА_2 від 14 жовтня 2010 року №1860 позивача було повідомлено, що у відповідності до вимог чинного законодавства термін навчання в учбовому закладі типу військовий ліцей до строку військової служби не зараховується, а тому підстав для зарахування вказаного терміну у загальну вислугу років немає.
Згідно з ст. 24 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ „Про загальний військовий обов`язок і військову службу" (в редакції чинній на момент його прийняття) (далі - Закон 2232-ХІІ), початком перебування на військовій службі вважається:
день прибуття до військового комісаріату для відправлення у військову частину - для призовників і офіцерів, призваних із запасу;
день від`їзду до місця служби, вказаний у розпорядженні, виданому військовим комісаріатом, - для військовозобов`язаних і жінок;
день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
Вказаний Закон набув чинності з 12.05.1992 року. Під час прийняття вказаного Закону в редакції від 25.03.1992 позивач продовжував виконувати обов`язки з військової служби.
Дане положення Закону діяло в період з 12.05.1992 року до прийняття змін до статті 24 Закону 2232-ХІІ. Відповідно до Закону України від 18 червня 1999 року № 766-ХІV Закон 2232-ХІІ викладено в новій редакції і відповідні зміни були внесені до пункту „в" ч. 1 ст. 24 Закону 2232-ХІІ, згідно якої початком перебування на військовій службі вважається день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу.
Суд звертає увагу на ч. 1 ст. 8 Закону № 2232-ХІІ (в редакції чинній на момент його прийняття), відповідно до якого підготовка громадян до військової служби включає допризовну підготовку, підготовку призовників з військово-технічних спеціальностей, підготовку до вступу у вищі військові навчальні заклади та вищі навчальні заклади, які мають військові навчальні підрозділи, військову підготовку студентів вищих навчальних закладів за програмою офіцерів запасу, фізичну підготовку, лікувально-оздоровчу роботу, підвищення рівня освітньої підготовки, вивчення державної мови, патріотичне виховання.
Крім того, статтею 9 Закону № 2232-ХІІ (в редакції чинній на момент його прийняття) визначено, що допризовна підготовка включає військову, прикладну фізичну, медико-санітарну, психологічну підготовку та підготовку з цивільної оборони і проводиться викладачами допризовної підготовки в навчально-виховних закладах: школах, гімназіях, ліцеях, інших видах загальноосвітніх закладів, починаючи з передвипускного класу, а також у професійних навчально-виховних закладах та вищих навчальних закладах: технікумах, коледжах, училищах в період здобуття загальної середньої освіти за програмами, затверджуваними Міністерством освіти України за погодженням з Міністерством оборони України.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Зазначена норма Конституції України є загальновизнаним принципом права.
Вказана позиція, також підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99, у справі № 1-7/99.
Крім того, стаття 22 Конституції України передбачає, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод в Україні.
Отже, Законом № 2232-ХІІ (в редакції чинній на момент його прийняття) навчання у суворовському військовому училищі прирівняне до служби в Збройних Силах України.
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, аналізуючи зміст наведених нормативно-правових актів, суд приходить до висновку, що на момент прийняття і набрання чинності Закону №2232 (офіційне опублікування в офіційному друкованому виданні „Голос України", 1992, 05, 12.05.92 № 86 та Відомості Верховної Ради України, 1992, № 27 (07.07.92), ст. 385) позивач закінчив навчання у Мінському суворовському військовому училищі, навчання у якому згідно з ст. 24 Закону №2232 вважалось початком перебування на військовій службі.
Суд також бере до уваги, що згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати дії командира військової частини НОМЕР_1 неправомірними щодо відмови у визначенні позивачу строку військової служби з 17 серпня 1977 року.
Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 :
встановити позивачу початок проходження військової служби день зарахування до Мінського суворовського військового училища 17 серпня 1977 року;
зарахувати строк навчання в Мінському суворовському військовому училищі до загального і безперервного стажу військової служби;
внести зміни в усі відповідні документи для призначення пенсії;
провести перерахунок вислуги років, вважаючи початком проходження військової служби день зарахування до Мінського суворовського військового училища 17 серпня 1977 року.

Порядок апеляційного оскарження постанови суду, передбачений ст. 185-186 КАС України.

< Поле для вводу тексту >

Суддя Падій В.В.