Справа № 336/3854/16-а(2-а/336/188/2016)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2017 рокусправа № 336/3854/16-а(2-а/336/188/2016)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

за участю позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2016 року у справі № 336/3854/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання дій незаконними та зобов'язання здійснити призначення пенсії -,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, в якому, з урахуванням уточнень, просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Відповідача №77 від 01.06.2016 року щодо відмови в призначенні пенсії за віком;

- зобов'язати пенсійний орган призначити пенсію за віком відповідно до ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року та п.3 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 року з 21.06.2016 року;

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що для призначення пенсії за віком матері, яка виховує інваліда з дитинства не вимагають від неї підтвердження того, що дитина, яка стала інвалідом після досягнення нею шестирічного віку мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2016 року в задоволені адміністративного позову було відмовлено.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову.

В судовому засіданні позивач підтримала доводи адміністративного позову та апеляційної скарги, просила суд апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції - скасувати та прийняти рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір'ю інваліда з дитинства 3-ї групи по слуху ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК № 182369 від 12.04.2012 року та посвідченням серії НОМЕР_1 від 15.05.2012 року.

В травні 2016 року позивач звернулась з заявою до УПФ в Шевченківському районі м. Запоріжжя, в якій просила призначити їй дострокову пенсію за віком як матері інваліда з дитинства на підставі п. З розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Управління Пенсійного Фонду в Шевченківському районі м. Запоріжжя № 77 від 01 червня 2016 року позивачу було відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.

Зазначена відмова була обґрунтована тим, що визнання особи інвалідом з дитинства до шестирічного віку засвідчується випискою з акту огляду МСЕК чи медичним висновком установи охорони здоров'я. У разі якщо дитина признана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, надається висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Також зазначено, що в наданому висновку ЛКК № 512 від 15.04.2016 року, виданому КЗ Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено, що вона не може бути визнана інвалідом з дитинства до шестирічного віку.

Не погодившись з вказаним рішенням пенсійного органу, Позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що донька позивача визнана інвалідом з дитинства після досягнення шестирічного віку, а позивачем не надано висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що її дитина мала медичні показання для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку, у зв'язку з чим підстави для призначення позивачу дострокової пенсії за віком відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Пунктом 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належить також діти-інваліди віком до 16 років.

При цьому, відповідно до п.2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005, № 22-1, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Зі змісту зазначених норм вбачається, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. При цьому, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

В даному випадку, як вбачається з висновку ЛКК №512 від 15.04.2016 року, виданим КЗ «Центр первинної санітарної допомоги №2» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 є інвалідом дитинства з 31.03.2003 року, тобто з 9 річного віку, при цьому в висновку ЛКК чітко зазначено, що дитина не могла бути визнана інвалідом до шестирічного віку.

Отже, виходячи з зазначеного, підстави для призначення Позивачу дострокової пенсії відсутні, оскільки в даному випадку лікарсько-консультаційною комісією було встановлено факт неможливості визнання її доньки інвалідом до 6 річного віку, який в свою чергу спростований не був.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи позивача з приводу невірного застосування відповідачем при відмові в призначенні пенсії приписів п. 25 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005, № 22-1, оскільки станом на час винесення Рішення про відмову в призначенні пенсії від 01.06.2016 року вказаний пункт втратив чинність у зв'язку з викладенням Порядку в новій редакції.

Так, згідно із п. 25 Порядку, в редакції чинній до 07.07.2014 року, із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду N 23-1 від 15.10.2009, було передбачено, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком установи охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку надається висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

В подальшому Постановою Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року № 13-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 31 липня 2014 року за № 895/25672, було внесено зміни до Порядку та викладено його в новій редакції, згідно якої положення п. 25 Порядку викладено в п. 2.18 Порядку в такій редакції: «..визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності)..».

Порівняльний аналіз п. 25 Порядку, в редакції із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду N 23-1 від 15.10.2009, та п. 2.18 Порядку, в поточній редакції, вказує що аналізовані правові приписи є ідентичними в частині визнання за матір'ю дитини - інваліда права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на п'ять років лише за умови якщо інвалідність дитині було встановлено до досягнення шестирічного віку, або за умов наявності висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Отже, з урахуванням аналогічності п. 25 Порядку, в редакції із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду N 23-1 від 15.10.2009, та п. 2.18 Порядку, в поточній редакції, та враховуючи зміст довідки ЛКК №512 від 15.04.2016 року, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що помилкове посилання відповідача на норму Порядку в попередній редакції при відмові в призначенні пенсії не зумовило порушень законних прав та інтересів позивача у справі та необхідності їх відновлення в судовому порядку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2016 року була прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

На підставі наведеного, керуючись, ч. 3 ст. 160, ст. 196, ст. 198, ст. 200 ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2016 року у справі № 336/3854/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко