Справа № 741/1506/16-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 741/1506/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Киреєв О.В. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

02 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Носівського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області про визнання неправомірним і скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області, у якому просив: визнати неправомірним рішення управління Пенсійного фонду України в Носівському районі щодо відмови у поверненні йому незаконно утриманих з пенсії відрахувань та скасувати його; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області здійснити перерахунок та повернути йому незаконно утримані відрахування у сумі 9 986,60 грн.; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області з 1 грудня 2016 року виплачувати йому пенсію у повному розмірі без урахування іншого доходу і не обмежувати будь-якими обставинами; стягнути з управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області на його користь судові витрати.

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання неправомірним рішення управління Пенсійного фонду України в Носівському районі щодо відмови у поверненні йому незаконно утриманих з пенсії відрахувань, зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області здійснити перерахунок та повернути йому незаконно утриманні відрахування за період з 1 квітня 2015 року по 21 травня 2016 року залишено без розгляду.

Постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити, при цьому вказує на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Вирішуючи спір, місцевий суд установив, що ОСОБА_2 з 24 червня 2009 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 80 % від заробітної плати, що станом на 1 листопада 2016 року становить 3328,87 грн. При цьому позивач продовжує працювати охоронником КП «Стоматологія Дніпровського району міста Києва».

Починаючи з 1 квітня 2015 року пенсія позивачу виплачується у розмірі 85 % від призначеної, як працюючому пенсіонеру.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень, здійснюючи нарахування позивачу пенсії в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, як працюючому пенсіонеру, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, додаткових пояснень до апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

1 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким внесено зміни до статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З урахуванням внесених змін вказаною статтею зокрема передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Аналогічні положення відображено у статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

У подальшому, з 1 січня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, пунктом 22 якого внесено зміни до частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням яких передбачається, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Зазначена правова норма, якою визначено порядок виплати пенсій для працюючих пенсіонерів в період з 01.01.2016 по 31.12.2016, такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) у встановленому законом порядку не визнавалася.

В рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 року зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

У межах спору предметом розгляду є вимоги позивача за період починаючи з 22 травня 2016 року відповідно до ухвали від 20 грудня 2016 року.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність установлено: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1208 гривень.

Судом першої інстанції установлено та матеріалами справи підтверджується, що у 2016 році позивач є працюючим пенсіонером, розмір його пенсії перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. У 2016 році йому виплачується пенсія у частині 85% призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідач у межах спірних правовідносин діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Носівського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області про визнання неправомірним і скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення, а постанову Носівського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 3 лютого 2017 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.