Справа № 377/9/17-а
Суддя: Орел А. С.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

іменем України

Справа №377/9/17-а

Провадження №2-а/377/2/17

31 січня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С., при секретарі Маряхіній І.В., за неявки сторін чи їх представників, розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу поліції зони Чорнобильської АЕС головного управління Національної поліції в Київській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

УСТАНОВИВ :

29 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з названим позовом до відповідача з вимогами: визнати неправомірними його дії щодо видачі довідки про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 26.04. по 26.06.1986 р., всього за 27 днів без нарахування та виплати додатково коштів за: роботу в зоні відчуження за цей період - премія - 500 крб.; за радіоактивне переопромінення за цей період більше 50 мзв - 500 крб.; добові - 3,50 крб.х27 дн. - 94,5 крб.; за харчування - 2,85 крб.х27 дн. - 76,95 крб.; за переопромінення за 1986-1990 р. в 25 бер в цей період - одноразова винагорода - 1000 крб.; разом 2171,45 крб.; зобов'язати відповідача провести розрахунок, нарахувати недосплачену суму коштів та видати нову довідку про грошове забезпечення на роботах у зоні відчуження в період з 26.04. по 26.06.1986 р., всього за 27 днів з урахуванням нарахованих раніше (посадового окладу/грошового забезпечення) з урахуванням коефіцієнту 4,3,2,1 та збереженого заробітку) та додатково нарахованих коштів за: роботу в зоні відчуження за цей період - премія - 500 крб.; за радіоактивне переопромінення за цей період більше 50 мзв - 500 крб.; добові - 3,50 крб.х27 дн. - 94,5 крб.; за харчування - 2,85 крб.х27 дн. - 76,95 крб.; за переопромінення за 1986-1990 р. в 25 бер в цей період - одноразова винагорода - 1000 крб.; разом 2171,45 крб..

Вимоги обґрунтовував тим, що є учасником ЛНА на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи з причини захворювання, пов'язаного з ЛНА і має право на пільги, передбачені законодавством. Відповідно до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 23.11.2011 р. № 1210, він має право на обчислення пенсії виходячи з заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків. На час аварії на ЧАЕС він працював в Чорнобильському РВ УВС Київської області на посаді помічника чергового, знаходився і працював у зоні відчуження, де брав безпосередню участь у ЛНА з 26.04.1986 р. по 26.06.1986 р. з перервами згідно з наказом УВС Київської області. Пенсію одержував згідно з довідкою Чорнобильського РВВС з коефіцієнтом 2,3,4 із заробітної плати 150,00 крб.. Недавно дізнався, що відповідно до постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.86 р. № 524-156, розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 р. № 964-рс та від 23.05.1986 р. № 1031-рс його заробітна плата за періоди роботи на ЛНА повинна бути подвійною. Головним управлінням МВС України в Київській області згідно наказу МВС СРСР № 0149 від 26.05.86 р. всім працівникам ОВС, які працювали в зоні відчуження, виплатили премію в розмірі 500,00 крб.. Крім того, за отриману дозу опромінення 516,1 мзв він повинен додатково отримати одноразову винагороду 500,00 крб.. Крім того, згідно постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради профспілок № 207-7 від 10.06.1986 р. за кожен день роботи йому повинні були виплатити добові по 3,50 крб. та за харчування по 2,85 крб., всього 6,35 крб. щодоби. Крім того, згідно розпорядження КМУ від 25.11.1993 р. № 1006 при дозі опромінення 25 бер повинна бути виплачена одноразова винагорода в сумі 1000 крб. за вказаний період роботи в зоні відчуження. Всього повинно бути нараховано і виплачено 2171,45 крб.. У серпні 2016 року він звернувся до відповідача з проханням видати довідку про грошове забезпечення з урахуванням зазначених виплат, проте відповідач своїм листом від 19.10.2016 р. відмовив у цьому проханні та видав довідки № 311 та № 312 від 19.10.2016 р. без урахування зазначених виплат. З відмовою відповідача він не згоден через невідповідність законодавству та обмеження його права на отримання пенсії у належному розмірі.

У судове засідання позивач не з'явився, подавши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач, будучи двічі належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив без повідомлення причин, що за правилами ч. 4 ст. 128 КАС України не є перешкодою для розгляду справи за його відсутності на підставі наявних доказів.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами за правилами ст. 41 КАС України не здійснювалось.

З матеріалів справи суд встановив, що позивач ОСОБА_1 належить до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з числі учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), а також є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.1, 8).

Протягом спірного періоду позивач проходив службу в органах внутрішніх справах на посаді помічника чергового Чорнобильського РВВС УВС Київського облвиконкому і мав спеціальне звання (а.с. 16-17).

За період з 27.04.1986 р. по 20.08.1986 р. доза його радіоактивного опромінення склала 51,61 бер, що відповідає 516,1 мзв (мілізівертів) (а.с.9,10).

Згідно розрахунку позивача його фактична заробітна плата - грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження за 26-30.04.1986 р. (5 днів) становить 1046,75 крб. з розрахунку: зарплата з урахуванням кратності - 15 крб.; добові 3,50х5=17,5 крб.; за харчування 2,85х5=14,25 крб; премія - 500 крб.; за радіоактивне переопромінення більше 50 мзв - 500 крб; одноразова винагорода за переопромінення в 25 бер - 1000 крб. (а.с.11).

За розрахунком позивача його фактична заробітна плата - грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження за 26.04-26.06.1986 р. (27 днів, в т.ч. квітень - 5 днів; травень - 11 днів; червень - 11 днів) становить 2649,85 крб., з яких нараховано та виплачено 478,40 крб.; не нараховано і не виплачено 2171,45 крб. (а.с. 12).

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 17 серпня 2016 року, де просив видати довідку про виплату заробітної плати за період роботи в зоні відчуження з урахуванням зазначених у п. 1-5 заяви, донарахувати та виплатити не нараховані та не виплачені суми, а також видати довідку про участь у заходах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (а.с. 13-14).

Листом від 19.10.2016 р. з додатком на 4 аркушах відповідач надіслав довідку про зарплату позивача в зоні відчуження за період з 26.04.1986 р. по 26.06.1986 р. згідно даних його розрахункового листа за 1986 рік та довідки про підтвердження участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС без урахування зазначених у заяві сум, оскільки немає підстав для нарахування та включення цих сум у довідку.

В обґрунтування відмови відповідач у листі зазначив, що довідка видається відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 р. № 207-7 на підставі довідки про підтвердження факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і розрахункового листа, який є первинним документом нарахування грошового забезпечення за період роботи в зоні ЧАЕС. Розрахунок проводиться, виходячи із середньоденної тарифної ставки (посадового окладу) та фактично відпрацьованих днів у зоні відчуження. Згідно з розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.06.1986 р. № 964 оплата праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій та першій зонах небезпеки проводиться відповідно в 4,3,2 - кратному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з посадового окладу і окладу за спеціальним званням, за місцем проходження служби. Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу працівника в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. У його розрахунковому листі за 1986 рік відсутні дані про нарахування та виплату премії 500 крб., а також одноразової винагороди за опромінення в сумі 1000 крб. До середнього заробітку включаються всі елементи грошового забезпечення за умови, що вони не носять разового характеру, тобто одноразова винагорода до середнього заробітку для обчислення пенсії не включається. Відповідно до розрахункового листа за 1986 рік добові та кошти на харчування йому не нараховувались (а.с.15, 16-17, 18-19, 20).

Не погодившись з відмовою відповідача позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

При вирішенні публічно-правового спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язати діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання спірних відносин з урахуванням дії законів та інших нормативно-правових актів в часі здійснювалось, зокрема:

-постановою Ради Міністрів СРСР від 7 травня 1986 року № 524-156;

-розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964;

-розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031;

-постановою Ради Міністрів СРСР від 5 червня 1986 року № 655-195;

-постановою Ради Міністрів УРСР від 8 травня 1986 року № 168-5;

-постановою Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7;

-відомчими нормативно-правовими актами, - наказами МВС СРСР, МВС УРСР, зокрема від 19 березня 1984 року № 090, від 05.05.1986 р. № 020 лс, від 11 травня 1986 року № 0130, від 26 травня 1986 року № 0149, від 30 червня 1986 року № 0189 та іншими.

Так, пунктом 1 постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради

СРСР, Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 7 травня

1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств та організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» було надано право

керівникам підприємств та організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо

зайнятих на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, по підвищеним на 100 процентів тарифним ставкам (відрядним розцінкам) та посадових окладах, конкретні розміри яких встановлюються з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт.

Абзацом другим цього пункту було передбачено виплату військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадових окладів та окладів за спеціальним званням в подвійному розмірі.

Абзацом третім цього пункту було передбачено особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, начальницькому та рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати крім того добові та забезпечувати їх безкоштовним харчуванням.

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів УРСР від 8 травня 1986 року № 168-5 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції»» доведено до відома міністерств, відомств УРСР, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів про прийняття постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156, а пунктом 3 цієї постанови на міністрів, керівників відомств, голів обл(міськ)виконкомів покладено персональну відповідальність за виконання зазначеної постанови.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 964 рс від 17 травня 1986 року «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» надано право голові урядової комісії з ліквідації аварії виплачувати працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення одноразову винагороду в розмірі до 1000 руб; дозволено керівникам міністерств і відомств, які беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії з ліквідації аварії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п'ятикратному розмірі у порівнянні з установленими діючим законодавством нормами, в II зоні - в чотирикратному і в I зоні - в трикратному розмірі (абзац перший). У тих випадках, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода в розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового забезпечення за посадою і військовому або спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб. (абзац другий).

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 1031 рс від 23 травня 1986 року «Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» поширено: а) на військовослужбовців, начальницький і рядовий склад органів внутрішніх справ, зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, порядок і розміри підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964. При цьому грошове забезпечення в підвищених розмірах виплачувати виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також з окладу на військовим або спеціальним званням (абзац перший).

Постановою Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 5 червня 1986 року № 665-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища» надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964. Оплата праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, проводиться відповідно у чотири, - три- і двократному розмірах, понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), установленому за основним місцем роботи (абзац третій і четвертий пункту 1).

Пунктом 2 цієї постанови дозволено міністерствам і відомствам виплачувати працівникам, в тому числі військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, військовозобов'язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, зазначені у пункті 1 цієї постанови, добові в розмірі 3 руб. 50 коп., а також забезпечувати їх безкоштовним триразовим гарячим харчуванням (з розрахунку 2 руб. 85 коп. на добу) та безкоштовним житлом (абзац 1).

Постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10 червня 1986 року № 207-7 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та попередженням забруднення навколишнього середовища» доведено до відома міністерств, відомств УРСР, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів, республіканських комітетів, обласних і Київської міської ради професійних спілок про прийняття постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195, а пунктом 2 цієї постанови зобов'язано міністрів, керівників відомств, голів облвиконкомів, Київського та Севастопольского міськвиконкомів, голів республіканських комітетів, обласних та Київської міської ради профспілок забезпечити виконання зазначеної постанови.

Слід звернути увагу на те, що для правової системи колишнього СРСР було характерним те, що правові норми з вищою юридичною силою, як правило, не були нормами прямої дії, оскільки вони не встановлювали конкретні права і обов'язки учасників суспільних відносин і тому не застосовувались безпосередньо, а встановлювали лише певні правові рамки, в межах яких надавали право або дозволяли суб'єктам правового регулювання нижчого рівня в межах їх компетенції визначати конкретні права та обов'язки учасників суспільних відносин шляхом прийняття локальних (відомчих) нормативно-правових актів, актів управлінського та розпорядчого характеру чи правових актів індивідуальної дії, які підлягали безпосередньому застосуванню.

У цьому контексті не було винятком і правове регулювання відносин, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Так, названою постановою ЦК КПРС, ПВР СРСР, РМ СРСР, ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156 було, зокрема, надано право керівникам підприємств і організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії, у підвищеному на 100 відсотків розмірі, а також передбачено виплату військовослужбовцям та працівникам органів внутрішніх справ, які виконували службові обов'язки в зоні ЧАЕС, посадових окладів та окладів по військовому та спеціальному званню у подвійному розмірі і виплачувати добові та забезпечувати їх безкоштовним харчуванням.

У подальшому правовому регулюванні вказані положення постанови зазнали змін та уточнень.

Так, названим розпорядженням РМ СРСР № 964 рс від 17 травня 1986 року було надано право голові урядової комісії з ліквідації аварії приймати рішення про виплату працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення одноразову винагороду в розмірі до 1000 руб., а також дозволено керівникам міністерств і відомств, які брали участь у ліквідації аварії, за погодженням з головою урядової комісії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих у відповідних зонах небезпеки, у кратному розмірі (5, 4, 3) у порівнянні з установленими чинним законодавством нормами (абзац перший). Крім того, цим же розпорядженням було передбачено, зокрема, виплату працівникам органів внутрішніх справ одноразової винагороди 500 руб. у випадку отримання максимально допустимої дози радіації, у зв'язку з чим він не допускався для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки (абзац другий).

Розпорядженням РМ СРСР № 1031 рс від 23 травня 1986 року порядок і розміри підвищеної оплати праці, передбачені названим розпорядженням, було поширено, зокрема, також на працівників органів внутрішніх справ.

Постановою РМ СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195 надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у відповідних зонах небезпеки у кратних розмірах (4, 3, 2) понад середньомісячній зарплату за основним місцем роботи, а також їм дозволено виплачувати працівникам, в тому числі працівникам органів внутрішніх справ, добові у розмірах 3,50 руб. та забезпечувати безкоштовним триразовим гарячим харчуванням з розрахунку 2,85 руб на добу та безкоштовним житлом.

Відповідні положення були передбачені наказом МВС СРСР від 26.05.1986 р. № 0149, наказом МВС СРСР від 30.06.1986 р. № 0189, яким вони були частково змінені та доповнені, іншими наказами МВС СРСР та МВС УРСР.

З аналізу норм зазначених нормативно-правових актів випливає, що положення постанови ЦК КПРС, ПВР СРСР, РМ СРСР, ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156 щодо подвійних розмірів оплати праці та розпорядження РМ СРСР від 17.05.1986 року щодо кратних розмірів оплати праці не можуть застосовуватися одночасно, оскільки останнім розпорядженням були введені нові, а не додаткові умови оплати праці, які змінили попередні.

Таким чином, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 р. № 964 робота на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС оплачувалась у кратному розмірі до тарифної ставки (посадового окладу) за місцем роботи відповідно до зони небезпеки, у якій вона виконувалась, тобто без застосування підвищення на 100 відсотків тарифів та подвійних посадових окладів і окладів за спеціальним званням, які раніше були передбачені постановою ЦК КПРС, ПВР СРСР, РМ СРСР, ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156.

Як встановлено судом, позивачеві було нараховано і виплачено грошове забезпечення за дні роботи на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у спірний період з урахуванням кратності у відповідних зонах небезпеки, які відображені у його розрахунковому листі і включені до довідки для обчисленні пенсії, що ним не заперечується.

Права на додаткове нарахування цього самого грошового забезпечення у подвійному розмірі позивач не має, оскільки це суперечить наведеним нормам діючого на той час законодавства.

Аналогічна правова позиція зазначена і у постанові Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2016 року (справа № К/800/38136/15) та в ухвалі від 21 січня 2016 року (справа № К/800/43268/15).

Вирішуючи спір в частині донарахування та виплати премії 500 крб., одноразової винагороди у розмірі 500 крб. та розмірі 1000 крб. за переопромінення, добових у розмірі 3,50 крб. та компенсації за харчування 2,85 крб. за добу роботи суд виходить з наступного.

Виплата премії за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС жодними нормативно-правовими актами не передбачена і могла мати місце відповідно до прийнятих у відомстві положень з питань преміювання.

Виплата одноразової винагороди у розмірі до 1000 руб. проводилась за рішенням голови урядової комісії з ліквідації аварії і лише тим працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт згідно розпорядження РС СРСР № 964 рс від 17.05.1986 р. та не поширювалась на працівників органів внутрішніх справ розпоряженням РМ СРСР № 1031 рс від 23.05.1986 р..

Не була вона передбачена і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року № 1006-р, яким було дозволено МВС України перерахувати грошове забезпечення співробітників апарату МВС - учасників ЛНА на ЧАЕС, віднесених до категорії 1, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, за період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Розпорядженням РМ СРСР № 964 рс від 17 травня 1986 року було передбачено виплату особам молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (до якого належав позивач) у розмірі 500 руб. лише в тому випадку, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації в у зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи у відповідних зонах небезпеки.

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС виплата добових у розмірі 3 руб. 50 коп. дозволялась за рішенням міністерств та відомств.

Виплата грошової компенсації замісць безкоштовного харчування з розрахунку 2 руб. 85 коп. за добу зазначеною постановою не передбачалась взагалі.

Таким чином, частина спірних виплат не була передбачена чинним на той час законодавством, а інші не мали обов'язкового характеру і могли здійснюватися за наявності відповідних рішень органів управління.

Як видно з довідки про грошове забезпечення позивача за спірний період рішення про виплату йому спірних сум не приймались, оскільки ці виплати у розрахунковому листі позивача не зазначені.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військкоматами).

Згідно пункту 2.1. розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (із змінами) для підтвердження заробітної плати за період до 1 липня 2000 року пенсіонером подається довідка про заробітну плату із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Таким чином, відповідач мав право видати позивачеві довідку про розмір грошового забезпечення за спірний період лише на підставі даних розрахункового листа.

Згідно статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України (частина перша).

За правилами статті 71 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (частина 1).

Як встановлено судом, відповідач видав позивачеві довідку в межах своїх повноважень і відповідно до вимог законодавства на підставі даних розрахункового листа та за відсутності законних підстав для донарахування спірних виплат, тобто діяв правомірно і не допустив обмеження прав позивача на отримання пенсії у розмірі, передбаченому чинним законодавством, на яку він має право, а позивач не довів правомірності своїх вимог.

За відсутності законних підстав для задоволення позову його необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 2, 4-6, 17-20, 160-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена сторонами до Київського апеляційного адміністративного суду через Славутицький міський суд. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом десяти днів з дня одержання копії постанови у повному обсязі.

Постанова у повному обсязі складена 3 лютого 2017 року.

Суддя А. С. Орел