Справа № 132/3485/16-а
Суддя: Павленко І. В.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Калинівський районний суд Вінницької області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2017

Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

за участю секретаря Жовтої С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, платник податків, зареєстрований в державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, не працює, проживав та був зареєстрований в м.Калинівка Вінницької області. З 16.09.1998 року постійно проживає в Державі Ізраїль, де перебуває на Консульському обліку Посольства України в державі Ізраїль. 10.11.2016 року представник позивача звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області з заявою про призначення пенсії за віком, надавши всі необхідні документи в оригіналах та їх копії. Листом Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області від 25.11.2016 року №763/06-44/02 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки виникнення права на пенсію пов`язується з умовою постійного проживання заявника на території України (в м. Калинівка) або укладення Україною з Ізраїлем міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Позивач вважає вищезазначене рішення протиправним та просить суд зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області призначити, виплачувати та індексувати йому пенсію за віком з 05.06.2016 року в розмірах відповідно до чинного законодавства. Тому звернувся до суду з даним позовом.

Позивач та його представник на підставі довіреності ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, однак від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності його представника.

Представник управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи навне заперечення голови комісії з припинення діяльності управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі В.Джули, згідно якого просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідно ч.4 ст.122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав в АДРЕСА_1, 26.08.1998 року, виписаний за вище вказаною адресою, що підтверджується довідкою №1332 від 21.10.2016 року, виданою головою правління «ЖБК Харчовик» (а.с.14). ОСОБА_1 зареєстрований в реєстрі фізичних осіб- платників податків (а.с.2), з 16.09.1998 року постійно проживає в Державі Ізраїль за адресою:АДРЕСА_2, що підтверджується Свідоцтвом від 06.09.2016 року, виданим спеціалістом з консульських питань Посольства України в Державі Ізраїль (а.с.11).

Згідно паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 (а.с.4), який є дійсним до 25.06.2018 року з відміткою про консульський облік в посольстві України, ОСОБА_1 являється громадянином України. Паспорт (внутрішній ) зданий в органи МВС і знищений в установленоу порядку при виїзді на постійне місце проживання за межі України, що підтверджується довідкою №03.3/13958 від 12.10.2016 року УДМС України у Вінницькій області (а.с.5).

10.11.2016 року представник позивача - ОСОБА_3 звернулася до управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області з заявою про призначення пенсії за віком, починаючи з 04.11.2016 року (а.с.15).

Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області своєю відмовою у призначенні пенсії №762/06-44/02 від 25.11.2016 року відмовив у призначенні пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявником не надано документу, що підтверджує фактичне проживання ОСОБА_1 на території Калинівського району, крім того, виникнення права на пенсію пов`язується з умовою постійного проживання на території України (безпосередньо в м.Калинівка) або укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення - в разі проживання таких осіб в іншій країні (а.с. 43-44).

Суд вважає таку відмову неправомірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття, з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: п. 1.1 - громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, та інші особи, передбачені цим Законом;

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 45 даного Закону пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до постанови Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в п. 16 зазначено що особа, яка зверталася за пенсією повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Статтею 29 цього Порядку передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації).

Відповідно до ст. 30 вищезазначеного Порядку, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Відповідач, який не визнавав позов, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не проживає в Україні та між Україної і Ізраїлем не укладенено міжнародний договір, який би передбачав призначення та виплату пенсії особі під час постійного проживання в Ізраїлі, прийшов до помилкового висновку про відмову в призначенні та виплаті пенсії.

Так, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 №15-рп/2000 закони, правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність.

Верховний Суд України у конституційному поданні порушив питання про визнання неконституційними положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України. Реалізація конституційного права громадян на соціальний захист, як вважає суб'єкт права на конституційне подання, законодавчо поставлена в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Оспорюваними положеннями Закону створено правову ситуацію, у якій громадяни, які працювали на території України, сплачували страхові внески і отримали право на пенсію, але обрали постійним місцем проживання державу, з якою Україна не уклала міжнародний договір щодо виплати громадянам України пенсій, зароблених в Україні, позбавлені можливості їх одержувати.

Винятки встановлені для громадян, які проживають за кордоном, якщо пенсія їм призначена внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. У цих випадках пенсія виплачується і за відсутності міжнародного договору (частина 2 статті 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення»). При цьому держава визначила відповідний механізм виплати таких пенсій (Постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок переведення пенсій громадян, які виїхали на постійне проживання до інших країн» від 06.04.1993 № 258). Така диференціація на законодавчому рівні на різні категорії пенсіонерів, які проживають за межами України, не відповідає конституційним засадам соціального захисту громадян».

Згідно ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 було визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України. Положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

При цьому, в зазначеному рішенні Конституційного Суду України звернуто увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

Стаття 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Європейський суд з прав людини у п. 51 рішення у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 02.02.2014 року, зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист громадян, які перебувають за її межами ( ч.3 ст.25 Конституції України).

З урахуванням наведеного, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що призначити пенсію ОСОБА_1 немає законних підстав.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України і відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за наявності відповідного страхового стажу набула право на отримання пенсії за віком.

Відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності прийнятого ним рішення, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Крім того, відповідач зобов'язаний проводити індексацію пенсії за віком позивачу на загальних підставах.

Згідно ст. ст.2,4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» в разі, коли коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка пенсія підлягає обов'язковій індексації.

ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-12 і «Порядок проведення індексації грошових доходів населення», затверджений постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078, не становлять обмежень по проведенню індексації пенсій громадянам України, які проживають за її межами. Такої ж позиції дотримався Вищий адміністративний суд України у справах 213/1118/14-а від 15.04.2015 року та №213/1119/14-а від 03.02.2016 року.

При вирішення питання про розподіл судових витрат, у відповідності до вимог ч.1 ст.94 КАС України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати в розмірі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень управління Пенсійного фонду у Калинівському районі Вінницької області.

На підставі викладеного та керуючись Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-12, ст.ст. 2, 9, 69-71, 89, 94, 97, 163, 256, КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити .

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду у Калинівському районі Вінницької області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, починаючи з 05.06.2016 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області призначити , виплачувати та індексувати ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058, на момент призначення пенсії, як непрацюючій особі, та виплачувати пенсію в подальшому, з врахуванням змін в пенсійному законодавстві, на визначений пенсіонером банківський рахунок, починаючи з 05.06.2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду у Калинівському районі Вінницької області на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Постанову суду допустити до негайного виконання.

Обов'язок по виконанню постанови суду покласти на начальника управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області.

Зобов'язати начальника управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області в місячний строк, з дня дня одержання копії постанови суду, надати в суд звіт про виконання постанови.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Калинівський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ: