Справа № 495/9817/16-а
Суддя: Боярський О. О.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/9817/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2017 м. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярський О.О, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_2, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_2, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну; визнати дії головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_2 незаконними; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській Області поновити дозвіл на імміграцію та документувати ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання в Україні.

В судове засідання позивач не з'явився, надав письмову заяву, відповідно до якої просить справу розглянути в його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача, у судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу у його відсутності.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України справа підлягає розгляду в письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідач викликався у судове засідання, однак не з'явився, жодних доказів на підтвердження правомірності свого рішення суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 29.11.2016 року №5/3/274888 скасовано рішення про надання позивачу, ОСОБА_1, дозволу на імміграцію в Україну та інформовано про можливість подання заяви відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про скасування вищевказаного дозволу.

ГУ ДМС України в Одеській області в своєму рішенні посилається на п. 1,6 статті 12 Закону України «Про імміграцію», як на підставу для скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Зазначене рішення прийнято на підставі висновку Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну, в якому зазначено, що дозволи на імміграцію в Україну ОСОБА_1 отримав згідно п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», як батько іммігранта, про те неповнолітня дитина заявника ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент прийняття документів не мала дозволу на імміграцію в Україну. Також, зазначено, що вимоги п.6 ч.7 ст. Закону України «Про імміграцію» щодо подання документу про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні, не могли бути виконані з урахуванням віку ОСОБА_3. Згідно обліків ГУ ДМС Украни в Одеській області неповнолітня дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 не мав дозволу на імміграцію в Україні. Крім цього відповідно до п.6 ч.7 ст.9 Закону України «Про імміграцію», для осіб зазначених у п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», подається нотаріально засвідчений документ про те, що іммігрант не заперечує проти імміграції батька та гарантує йому фінансове забезпечення на рівні, не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленому в Україні. Однак законодавством встановлено, що лише повнолітня дитина (з 18- річного віку) може нести фінансові зобов'язання перед батьком.

У зв'язку з цим, відповідач дійшов висновку, що громадянину КНР ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну надано з порушенням Закону України «Про імміграцію», посвідкою на постійне проживання він документований безпідставно та вважав за можливе керуючись вимогами п.6 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» скасувати дозвіл на імміграцію позивачу.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача на підставі наступного.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як зазначалось вище, підставою для винесення рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області зазначило п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» (висновки ГУ ДМС України від 29.11.2016).

При цьому, іншим випадком, в розумінні вказаної норми відповідач зазначає, що дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_1 надано з порушенням п.6 ч.2 ст.4, Закону України «Про імміграцію», як батькам іммігранта, оскільки у 2008 році його дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у громадянстві України не перебувала, а також через свій вік не могла виконати вимоги п.6 ч.7 ст.9 Закону щодо надання документу про те, що вона не заперечує проти імміграції батьків та гарантує їм фінансове забезпеченняна рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

Суд такі висновки відповідача вважає помилковими, оскільки пунктом 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» чітко визначено, що інші випадки для скасування дозволу на імміграцію мають бути передбачені законами України, тоді як у спірному рішенні Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області відсутня вказівка на відповідну норму Закону, на підставі якої виданий ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну підлягає скасуванню.

Порушення встановленого законодавством України порядку надання дозволів на імміграцію в Україну, в розумінні статті 12 Закону України «Про імміграцію», є підставою для скасування таких дозволів, якщо з'ясується, що їх надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність (п.1 ч.1 ст.12 Закону).

Надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області не встановлено.

Допущення міграційними органами помилки при прийнятті рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію, за відсутності у цьому вини останньої, не є визначеною Законом України «Про імміграцію» та іншими законами України підставою для скасування таких дозволів. Ч. 2 статті 19 Конституції України встановлено обов'язок органів державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскаржуване рішення відповідача від 29.11.2016 року є актом індивідуальної дії, в якому Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області не зазначило та не мотивувало, з якої визначеної законом підстави скасовано дозвіл ОСОБА_1 на імміграцію в Україну, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що оскаржуване рішення прийнято на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні судам необхідно здійснити перевірку того, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну є протиправним та підлягає скасуванню, а її права підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 128, 159-163 КАС України, ст. 19 Конституції України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_2, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 29.11.2016 року про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну.

Визнати дії головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_2 незаконними.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити дозвіл на імміграцію та документувати ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання в Україні.

Постанова може бути оскаржена в Одеський апеляційний адміністративний суд через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

У разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: