Справа № 802/2065/16-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 січня 2017 р. Справа № 802/2065/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: Бершадської районної державної адміністрації

до: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась Бершадська районна державна адміністрація з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо прийняття постанови про накладення штрафу № 52337752 від 11.11.2016 року.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі. Окремо зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явилась, проте надала клопотання про розгляд справи без її участі. Окремо зазначила, що просить відмовити в задоволенні позовних вимог з урахуванням письмових заперечень, згідно яких представник зазначає, що постанова про накладення штрафу від 11.11.2016 року винесена відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстав для її скасування немає.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.08.2016 року постановою Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 802/714/16-а адміністративний позов задоволено частково, зобов'язано Бершадську районну державну адміністрацію Вінницької області повторно розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою про відведення земельних ділянок за кадастровими номерами :001:0150 та :03:001:0151 ОСОБА_1 та ОСОБА_2, цільове призначення яких змінюється з ведення особистого селянського господарства на експлуатацію основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані із користуванням надрами на території Бирлівської сільської ради, Бершадського району, Вінницької області, за наслідком чого прийняти відповідне рішення. Вказане рішення набрало законної сили 02.09.2016 року.

На виконання постанови від 09.08.2016 року Вінницьким окружним адміністративним судом 14.09.2016 року видано виконавчий лист № 802/714/16-а.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області № 52337752 від 27.09.2016 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 802/714/16-а. Вказану постановою Бершадській РДА надано строк для добровільного виконання рішення до 03.10.2016 року.

Оскільки станом на 28.10.2016 року Бершадською РДА рішення суду виконано не було, відповідачем сформовано вимогу державного виконавця від 28.10.2016 року № 8338/02.2-27/7, згідно якої відповідач вимагав виконати виконавчий лист № 802/714/16-а, виданий 14.09.2016 року Вінницьким окружним адміністративним судом, до 09.11.2016 року. У визначений строк позивачем рішення суду виконано не було.

За невиконання рішення суду у справі № 802/714/16-а, відповідачем винесено постанову про накладення штрафу від 11.11.2016 року № 52337752, якою на позивача накладено штраф у розмірі 5100 грн.

Не погоджуючись з діями відповідача та постановою про накладення штрафу від 11.11.2016 року № 52337752, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) (далі - Закон) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом

Частиною 1 ст. 17 Закону визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 1 ч. 2 цієї статті Закону встановлено, що такими документами є: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

За приписами ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Таким чином, державний виконавець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі вживати заходів щодо виконання судового рішення.

Як свідчать матеріали справи, вказуючи на поважність причин невиконання постанови суду у справі № 802/714/16-а, позивач зазначає про те, що ним подано апеляційну скаргу на вказане рішення до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Суд не погоджується з даними доводами позивача, оскільки поважними причинами невиконання рішення суду відповідно до норм чинного законодавства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Матеріали справи свідчать, що судове рішення у справі № 802/714/16-а набрало законної сили 02.09.2016 року, у зв'язку з чим 14.09.2016 року Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 802/714/16-а. Отже, відповідно до ст. 124 Конституції України постанова у справі № 802/714/16-а є обов'язковою до виконання.

При цьому, станом на момент набрання законної сили вказаним рішенням та видачі виконавчого листа, апеляційна скарга до Вінницького окружного адміністративного суду на постанову від 09.08.2016 року у справі № 802/714/16-а не надходила.

Разом з тим, оцінюючи правомірність оскаржуваної постанови державного виконавця про накладення штрафу суд зауважує, що спірні правовідносини повинні регулюватись Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, що діяв на момент відкриття виконавчого провадження з виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2016 року у справі №802/714/16-а. В той же час, відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, що суперечить приписам ст. 58 Конституції України.

Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Роз'яснення вказаної норми наведено в рішенні Конституційного Суду України N 1-рп/99 від 09.02.1999 року, зі змісту якого слідує, що ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватись до правовідносин, які існували раніше.

Так, відповідно до розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, визначено, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім пункту 7 цього розділу цього Закону, який набирає чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Закон № 1404-VIII набрав чинності 05.10.2016 року, у зв'язку з чим Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV втратив чинність 05.10.2016 року.

Разом з тим, п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як зазначено вище, постановою від 27.09.2016 року відкрито виконавче провадження №52337752, зазначена постанова супровідним листом №7281/02.2-27/7 від 27.09.2016 року направлена боржнику Бершадській РДА для виконання. При цьому, у згаданій постанові №52337752 від 27.09.2016 року відповідач повідомив позивача про наслідки, які очікують останнього у випадку ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення суду в наданий державним виконавцем строк для самостійного виконання відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV.

З матеріалів справи слідує, що у строк, визначений частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2016 року в повному обсязі не виконано, у зв'язку з чим державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення.

Так, на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження наслідки невиконання рішення суду в добровільному порядку визначались нормами ст. 75, ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV.

Згідно з частинами 1 - 2 статті 75 Закону України № 606 після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, розмір штрафу за невиконання в повному обсязі без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду в даному випадку повинен становити від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в межах від 680 грн. до 1020 грн.

Разом з тим, Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року, що вступив в дію 05.10.2016 року, розмір штрафних санкцій за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду визначено ст. 75, якою встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження була прийнята в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, а тому і відповідні санкції за її невиконання мали застосовуватись згідно з даним Законом, тобто в розмірі, визначеному ст. 89 Закону № 606-ХІV.

Крім того, суд звертає увагу на те, що станом на момент прийняття оскаржуваної постанови, заяви від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Бершадської РДА про вчинення дій, які зобов'язано вчинити позивача рішенням суду у справі № 802/714/16-а не надходило, натомість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 лише 15.11.2016 р. надіслали заяви про затвердження проекту землеустрою про відведення земельних ділянок за кадастровими номерами :001:0150 та :03:001:0151 (а.с. 121).

Саме ці обставини можуть бути такими, які свідчать про поважність причин невиконання рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Згідно ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Перевіривши фактичну та юридичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані ними докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що постанова Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 11.11.2016 року ВП №52337752 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. прийнята з порушенням законодавства України про виконавче провадження та всупереч принципу дії закону в часі, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення ним оскаржуваної постанови, то суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Результатом оскаржуваних позивачем дій стало прийняття відповідачем рішення у формі постанови від 11.11.2016 року ВП №52337752 про накладення штрафу. При оскарженні такого рішення, суд перевіряє правомірність дій щодо його винесення (прийняття) і у випадку встановлення протиправності в таких діях, скасовує відповідне рішення. Вказане свідчить про те, що скасування рішення охоплює в собі й визнання протиправними дій при його прийнятті, а тому питання протиправності дій, у даному випадку, окремого окреслення судовим рішенням не потребує.

Відтак, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 3 ст. 94 КАС України).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу № 52337752 від 11.11.2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Бершадської районної державної адміністрації сплачений судовий збір у сумі 1378 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ ОСОБА_3

Згідно з оригіналом/

Суддя:

Секретар: