Справа № 825/42/17
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 січня 2017 року м.Чернігів Справа № 825/42/17

Чернігівський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

представника позивача Даниленка В.Д.,

представника відповідача Мазяра А.Й,

представника третьої особи Полтєва Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство оборони України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі-військова частина НОМЕР_1 ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство оборони України (далі- третя особа) про визнання протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні позивача з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту з 24.09.2016 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що станом на момент звернення позивача до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення 03.06.2016 року, особливий період в Україні не діяв, оскільки Укази Президента України про мобілізацію вичерпали свою дію виконанням, час проведення мобілізації минув, а воєнний час чи частково відбудовний період після закінчення воєнних дій у країні відсутні.

Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги довірителя підтримав та просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в адміністративному позові.

Представник військової частини НОМЕР_1 на судовому засіданні позов не визнав. Просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII передбачено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абз.2 частини третьої цієї статті та частини восьмої статті 26 цього Закону. При цьому зазначив, що в даному випадку укладення нового контракту та додаткової угоди до контракту на продовження строку його дії, вказаною нормою не передбачено. Вважає, що з моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 року "Про часткову мобілізацію" в Україні настав особливий період, зокрема Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду, закінчення періоду мобілізації не припиняє існування особливого періоду, його закінчення пов`язане виключно з виданням Президентом України Указу про демобілізацію, а тому підстави для розірвання контракту, укладеного між позивачем та Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України та звільнення позивача відсутні.

Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що продовження строку проходження позивачем військової служби в умовах часткової мобілізації зумовлено необхідністю захисту національної безпеки та територіальної цілісності держави.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив таке.

24.09.2013 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі Тимчасово виконуючого обов`язки командувача Сухопутних військ укладено контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки, який набрав чинності 24.09.2013 року.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Часткову мобілізацію в Україні було оголошено та проведено у декілька етапів, зокрема Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року №303/2014, починаючи з 18.02.2014 року по 02.05.2014 року; Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 06.05.2014 року № 454/2014, починаючи з 07.05.2014 року по 20.06.2014 року; Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 21.07.2014 року № 607/2014, починаючи з 24.07.2014 року по 06.09.2014 року; Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 року № 15/2015, починаючи з 20.01.2015 року по 17.08.2015 року.

03.06.2016 року позивач звернувся до Командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення на підставі закінчення строку дії контракту.

12.07.2016 року Командир військової частини НОМЕР_1 надіслав позивачу лист-відповідь за № 5492/ОКП, в якому повідомив, що законних підстав для звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту на даний час немає, оскільки відповідно до Указу Президента України № 303-214 від 17 березня 2014 року на території України оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з цим та відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку" з моменту прийняття рішення про мобілізацію настає особливий період. Отже, згідно з пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону № 2232-XII у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходження військової служби понад встановлені строки на період до оголошення мобілізації.

Не погоджуючись з висновками відповідача, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 19 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ) військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-ХІІ), особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Положеннями пункту 2 частини дев`ятої статті 23 Закону № 2232-XII передбачено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абз.2 частини третьої цієї статті та частини восьмої статті 26 цього Закону.

Отже, законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання.

Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію" постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію; Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.

Крім того, пунктом 5 Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 зобов`язано Кабінет Міністрів України перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність.

Отже, з моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію" в Україні настав особливий період, зокрема, Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду, а в подальшому Указом Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 переведено національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.

Враховуючи, що особливий період настав під час дії контракту позивача, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин застосовуються вимоги частини 9 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", тобто дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації. При цьому в даному випадку укладення нового контракту або додаткової угоди до контракту на продовження строку його дії, вказаною нормою не передбачено.

Зазначена правова норма обмежує продовження дії контракту понад встановлені строки щодо певної категорії осіб, визначених частиною восьмою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Частина восьма статті 26 вказаного Закону містить перелік випадків, коли військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії особливого періоду. Зокрема, згідно з підпунктом "б" пункту 3 частини восьмої вказаної статті звільнення військовослужбовців у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом здійснюється після прийняття рішення про демобілізацію.

Таким чином, підстави для звільнення позивача з військової служби за контрактом до оголошення демобілізації, відсутні.

Суд критично ставиться до доводів позивача про те, що на момент звернення до Командира військової частини А-3730 з рапортом про звільнення 03.06.2016 року, особливий період в Україні не діяв, оскільки Укази Президента України про мобілізацію вичерпали свою дію виконанням, час проведення мобілізації минув, а воєнний час чи частково відбудовний період після закінчення воєнних дій у країні відсутні, з огляду на таке.

Приписами статті 1 Закону № 3543-XII передбачено, що особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

Відтак, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Водночас статтею 1 Закону № 3543-ХІІ надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду зробити висновок, що закінчення мобілізації не припиняє існування особливого періоду, а його закінчення пов`язане виключно з виданням Президентом України Указу про демобілізацію.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання контракту, укладеного між позивачем та Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України від 24.09.2013 року.

Також слід відмовити у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби, оскільки питання звільнення військовослужбовців з військової служби є виключною компетенцією військових органів з врахуванням видів служби та статусу військовослужбовця.

Згідно з частиною другою статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб`єкт владних повноважень, на виконання вимог частини другої статті 71 КАС України обґрунтував свою правову позицію у встановленому порядку.

Відповідно, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко