Справа № 280/1643/16-а
Суддя: Щербаченко І. В.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/1643/16-а
Провадження № 2-а/280/24/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2017 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Щербаченко І. В.,

за участю секретаря судового засідання Бондаренко Н. С.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації про визначення протиправною відмову у встановленні статусу інваліда війни, зобовязання встановити статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни,

встановив:

До суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому просить: визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області у встановленні йому статусу «Інвалід війни»; зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області встановити йому статус «Інвалід війни» та видати посвідчення «Інвалід війни». В обґрунтування позову вказує, що в період проходження строкової військової служби у Збройних силах СРСР з травня 1979 року по жовтень 1980 року захворів на туберкульоз, внаслідок чого і був звільнений в запас по хворобі. Міжрайонною МСЕК міста Житомира 26 травня 2016 року йому було (повторно) встановлено другу групу інвалідності та визначено причину інвалідності: внаслідок захворювання в період проходження строкової військової служби. 04 листопада 2016 року представник позивача звернувся до відповідача про надання позивачу статусу «інваліда війни», проте відповідачем було відмовлено, оскільки позивачу необхідно надати відповідні документи, що він проходив військову службу з 1979 року по 1980 рік на території, де велися бойові дії. Однак позивач вказує, що у відповідності до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не є обовязковим, щоб інвалідність наступила внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини чи бойових дій або ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншими ураженням ядерними матеріалами.

Позивач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення просить врахувати письмові заперечення. Відповідно до письмових заперечень на позов, надісланих на адресу суду, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог виходячи з наступного. При попередніх зверненнях ОСОБА_1 останньому була надана повна обґрунтована відповідь з посиланням на законодавство України про неможливість відповідно до чинного законодавства України надати йому статус інваліда війни. Позивач не вірно розуміє і трактує положення статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач від дію частини 1 статті 7 вказаного Закону не підпадає, тому що вона відноситься до осіб з числа військовослужбовців діючої армії та флоту. Позивач в бойових діях участі ніде не приймав так як відсутні будь-які документи, які підтверджували б факт участі його в бойових діях.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, та наявності в матеріалах справи заяв з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе судовий розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справі, зясувавши позиції сторін, викладені у позовній заяві та в запереченнях на позовну заяву, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративного суду має право звернутись з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Згідно з пунктом 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що в травні 1979 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу та у жовтні 1980 року був звільнений в запас через хворобу /а.с.3/.

З копії посвідчення серії А3 №366990 від 12 вересня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 виплачується пенсія, вид пенсії інв. ІІ групи, інв. Армії /а.с.4/.

Захворювання отримано позивачем в період проходження військової служби, що підтверджується свідоцтвом про хворобу та довідкою до акта огляду МСЕК /а.с.6,7/.

11 листопада 2016 року відповідачем надано відповідь на звернення щодо встановлення статусу «інвалід війни» ОСОБА_1, з якої вбачається, що останньому 26 травня 2016 року встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання в період проходження строкової військової служби. Якщо ОСОБА_1 проходив строкову військову службу з 1979 по 1980 роки на території де велись бойові дії, йому необхідно надати відповідні документи для встановлення статусу /а.с.5/.

Виключний перелік осіб, які належать до інвалідів війни, визначено статтею 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За змістом частини першої і другої цієї статті до інвалідів війни віднесені особи, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій, у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Частиною п'ятою статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII передбачено, що строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни. Отже, за правилами цієї норми проходження строкової служби з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Надання статусу інваліда війни відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» безпосередньо пов'язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону. А відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Суд вважає, що інвалідність позивача не пов'язана з виконанням обов'язків військової служби в контексті статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (під час воєнних дій), а одержана внаслідок проходження військової служби. Таким чином ОСОБА_1 не може вважатися інвалідом війни.

На підставі викладеного, суд вважає, що дії відповідача, як суб'єкта владних повноважень є законними, вчиненими у відповідності до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат, то понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України у відповідності до положень частини 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 94, 122, 138, 160-163, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації про визначення протиправною відмову у встановленні статусу інваліда війни, зобовязання встановити статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Постанова, відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя І. В. Щербаченко