Справа № 522/1736/16-а
Суддя: Іванова О. В.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 522/1736/16-а
Номер провадження: 2-а/511/1/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванова О . В .

секретаря судового засідання Кирилової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції України, треті особи інспектори 3-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції України: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про скасування постанови ПС2 №863924 від 17.01.2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Роздільнянського районного суду Одеської області з Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю надійшов адміністративний позов позивача ОСОБА_1, який звернувся до Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції з позовом про скасування Постанови ПС2 №863924 від 17.01.2015 року, яким просив суд, визнати поважними причини пропуску та поновити строк на оскарження вищезазначеної постанови ПС2 № 863924 у адміністративній справі від 17.01.2016 року та скасувати вказану постанову, а адміністративне порушення закрити за відсутністю події адміністративного правопорушення.

Позов обґрунтований тим, що 17.01.2016 року о 03.30 год., він з його знайомим ОСОБА_5 пішки прибув на вул. Софіївська в м. Одеса, для огляду автомобіля його дружини ОСОБА_6, який був припаркований напроти будинку № 9 і не заводився ще з вечора 16.01.2016 року. Відкривши двері автомобіля він присів в нього, раптом підїхав автомобіль патрульної поліції. Працівники поліції поцікавившись, що вони робили біля автомобіля, потім запропонували надати посвідчення водія, на що він надав відповідь, а також предявив посвідчення. Через 10 хв. приїхав другий патрульний автомобіль та поліцейські наполягали на проходженні медичного огляду на стан алкогольного спяніння, на що він також погодився. Біля 05.30 год. після проходження медогляду, його повідомили про те, що він вільний, після чого він попрямував додому. Постанову у його присутності ніхто не складав та про її складання ніхто не повідомив. Отримав постанову він лише 25.01.2016 року, тому пропустив строк її оскарження. Просив суд, визнати причини пропуску оскарження постанови поважними та задовольнити його позовні вимоги, оскільки дії патрульних були незаконні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та суду пояснив, що 17.01.2016 року біля 03 години 30 хвилин ночі він був затриманий патрульною поліцією біля автомобіля НОМЕР_1, який був припаркований у м. Одеса по вул. Софіївській біля будинку № 9. Зазначав, що вказаним автомобілем він не керував, а автомобіль був припаркований та не рухався. Він прийшов до автомобіля разом з другом щоб перевірити його схоронність та почистити сніг. Інспектор патрульної служби почав наполягати на проходженні медогляду на стан алкогольного спяніння. На місці йому не пропонували пройти огляд, а він спочатку відмовлявся від проходження медогляду, а потім погодився на проходження медогляду і разом з патрульними проїхав до медичного закладу на вул. Воробйова, 9, м. Одеса, де на вимогу лікаря здав всі необхідні аналізи і його відпустили додому. Через вісім днів після описаних подій 17.01.2016 року за телефонним повідомленням він зявився у відділ поліції де йому було вручено постанову про адміністративне правопорушення за ст. 126 ч. 1 КУпАП, згідно якого його було притягнуто до відповідальності за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії. Проти викладених в постанові обставин заперечував повністю, вказував що в його присутності її ніхто не складав, він її не підписував. Просив при прийняті рішення по справі врахувати, що він був незаконно затриманий працівниками поліції, так як не керував транспортним засобом, йому не запропонували пройти обстеження на місці затримання, складена відносно нього постанова та висновок щодо результатів медичного обстеження лікарем КУ «ООМЦПЗ» не є належними доказами по справі, так як складені інспекторами поліції у його відсутність та не підписані свідками (понятими). Вважає постанову необґрунтованою та прийняту з перевищенням компетенції субєкта владних повноважень, оскільки при розгляді справи не були зясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність. Тому просив справу відносно нього закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 1 КУпАП. В подальшому представником позивача ОСОБА_7 була надана заява про підтримання позовних вимог та продовження слухання справи у відсутність представника позивача та позивача.

В судовому засіданні в режимі відео конференції представник Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_8 позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила в задоволені позову відмовити, підтримала письмові заперечення та суду пояснила, що документи відносно позивача складені у відповідності до діючого законодавства, постанова є правомірною. Зазначила також, що 17.01.2016 року приблизно о 03год.30хв. позивач ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_2, здійснив поворот з вул. Преображенської на вул. Софіївську не подавши перед цим сигналів світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП, а також на вимогу інспектора патрульної поліції не предявив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб . Правопорушення було виявлено ІПП ОСОБА_3 у звязку з чим була винесена постанова про адміністративне правопорушення ПС2 №863924, відповідно до якої позивач притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу у розмірі 852 грн., таким чином інспектором було прийнято рішення про накладення стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вважає дії інспектора Гупалюка Е.В. стосовно притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 правомірними, обґрунтованими та вчиненими на підставі чинного законодавства, в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, тому постанова по справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованою та законною, а її зміст не суперечить нормам законодавства. Доводи позивача стосовно протиправності цих дій та скасування постанови безпідставні, необґрунтовані та не підкріплені нормами законодавства. Зазначила, що позивач таким чином намагається уникнути встановленої законом відповідальності. Окрім того пояснила, що ОСОБА_4 був звільнений з поліції 06.06.2016р.(а.с.10-13).

В судовому засіданні в режимі відео конференції треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 суду пояснили, надавши аналогічні пояснення, що 17.01.2016 року приблизно о 03год. 30хв. вони здійснювали патрулювання по вул. Преображенській у м. Одеса, екіпаж «Благо 0304» в складі інспекторів 3-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції, до якого входив також ОСОБА_4 Інспектор Дремлюк В.В. побачив транспортний засіб ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_3, який здійснив поворот, але не увімкнув сигнали повороту. Включивши нагрудну відеокамеру він попросив предявити правопорушника документи на транспортний засіб та права. Водій з автомобіля вийшов, але документи не предявив, по зовнішньому вигляду вбачалось, що водій ОСОБА_1 знаходиться в нетверезому стані, на що було викликано підкріплення. До місця правопорушення прибув заступник командира 3-ї роти Гамула в спорядженні якого знаходився алкотест та 2-й екіпаж, лише після цього стало відомо, що правопорушником є ОСОБА_1 В подальшому вони запропонували ОСОБА_1 пройти медогляд на стан спяніння та поїхали на вул. Воробьова у м. Одеса до лікарні, де позивач здав аналізи та надалі, сівши в автомобіль, покинув місце пригоди, не підписавши протокол та постанову.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши сторони та свідків по справі, оглянувши диск з відеозаписом, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 січня 2016 року інспектор патрульної поліції 3-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Одеса ОСОБА_3 було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 852 гривень. (а.с.5).

Як зазначено в оскаржуваній постанові, позивач 17.01.2016 року, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2106, номерний знак НОМЕР_4, повертаючи праворуч не подав сигнали світловими показчиками повороту, а також керував не маючи при собі посвідчення водія, на праві керування транспортним засобом та без реєстраційного документа, чим порушив пп. «б» п.9.2 та пп «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху України.

Вказана постанова від 17.01.2016 року підписана тільки інспектором патрульної служби ОСОБА_9, підпису позивача, понятих або свідків не містить у тому числі щодо розяснення прав.Також відсутній і підпис про отримання копії постанови (а.с. 5).

Постановою Роздільнянського районного суду від 28.03.2016 року провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП закритона підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, вказана постанова набрала законної сили.(а.с.24).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно ч.1 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу та статтею 126 КУпАП.

Частиною 2 названої статті Кодексу визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Як встановлено частиною 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з пп. «а» п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі по тексту ПДР), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п.п. «б» п. 9.2 розділу 9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідальність за порушення пп. «а» п.2.1 ПДД передбачена ст. 126 ч.1 КУпАп, тоді як порушення п.п. «б» п. 9.2 ПДД передбачена ст. 122 ч.1 КУпАП.

Таким чином, складаючи оспорювану постанову інспектор зазначив порушення позивачем двох пунктів ПДД, тоді як визнав останнього винним тільки за ст. 126 ч. 1 КУпАП.

У відповідності до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребує названі документи та матеріали (ч.4 ст.71 КАС України).

Як вбачається зі змісту заперечень, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії.

Суд, вважає за необхідне вказати, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту відсутності у позивача посвідчення водія на момент зупинення його працівниками поліції або ненадання посвідчення водія на вимогу інспектора.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не складався.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Суд, зауважує, що відповідно до ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.255 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, зі змінами, внесеними Законом № 596-VІІ від 14.07.2015 року) у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) (частина перша статті 44, статті 44-1, 46-1, 46-2, 51, 51-2, 92, частина перша статті 106 1, стаття 106-2, частини четверта і сьома статті 121, частини третя і четверта статті 122, статті 122-2, 122-4, 122-5, частини друга і третя статті 123, стаття 124, частина четверта статті 127, статті 127-1, 130, частина третя статті 133, стаття 135-1, стаття 136 (про порушення на автомобільному транспорті), стаття 139, частина четверта статті 140, статті 148, 151, 152, 154, 155, 155-2 - 156-2, 159, 160, 162 - 162-3, 164 - 164-11, 164-15, 164-16, 165-1, 165-2, 166-14 - 166-18, 172-4 - 172-9, 173 - 173-2, 174, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, 178 - 181-1, 181-3 - 185-2, 185-4 - 185-9, 186, 186-1, 186-3, 186-5 - 187, 188-28, 188-47, 189 - 196, статті 204-1, 206-1, 212-6, 212-7, 212-8, 212-10, 212-12, 212-13, 212-14, 212-19, 212-20).

Згідно зі ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238), частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

У відповідності до п.1 розділу ІІ Інструкції № 1395 протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1) складається відповідно до статті 254 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення у разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу у разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп'яніння у разі проведення огляду на стан сп'яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення підписується також цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу про адміністративне правопорушення в ньому робиться відповідний запис, який засвідчується підписами двох свідків.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Таким чином, протокол є, зокрема, не лише засобом фіксації вчинення правопорушення, а й доказом дотримання (недотримання) посадовою особою, яка його складає, процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, суддів відмічає, що в оскаржуваній постанові відсутній підпис позивача щодо розяснення йому положень ст.ст.307, 308 КУпАП, прав, передбачених статтею 268 КУпАП, а також права, порядку і строків оскарження постанови згідно зі ст.ст.287-289 КУпАП.

З дослідженої судом відеоінформації, яка міститься на диску, який не ідентифікований (відсутні номер диску та інші дані щодо ідентифікації), вбачається, що транспортний засіб не рухався, тобто був припаркований, при затриманні ОСОБА_1 його права інспектором патрульної служби ОСОБА_3 правопорушнику не розяснювалися, будь-який протокол або постанова не складалися взагалі та відповідно й не підписувалися. Доказів того, що саме транспортний засіб ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_3 перебував на місці події не надано, оскільки відеоносій не містить зображення номерного знаку автомобіля. Вказане відео має дуже погане зображення та поганий звук, у звязку з чим частину змісту розмов взагалі не чутно (арк. справи 14).

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що без наявності протоколу про вчинення правопорушення з додатками, вказаний відеоносій є неналежним доказом по справі, оскільки не відображає в повній мірі всіх подій правопорушення та є фактично не ідентифікованим, що унеможливлює його прийняття судом в якості належного доказу.

Інших доказів того, що позивач дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, відповідачем до суду не надано.

Таким чином, судом встановлено, що відсутність протоколу про адміністративне правопорушення, неналежний відеозапис, та численні порушення під час складання постанови, а саме: відсутність будь-яких пояснень, підписів правопорушника та понятих, не розяснення прав правопорушнику; зазначення двох порушень правил ПДД, а притягнення тільки за однією статтею в сукупності не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП та Інструкцією № 1395, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому оспорювана постанова є такою, що підлягає скасуванню, так як є незаконною та протиправною.

Окрім того, позивачем ОСОБА_1 заявлена вимога щодо закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності події адміністративного правопорушення.

Суд наголошує, що КАС України не передбачено судового порядку розгляду питання щодо закриття провадження по адміністративній справі у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки дані питання відносяться до компетенції органів Національної поліції, в провадженні яких знаходяться справи про адміністративні правопорушення, тому вказана вимога не грунтується на вимогах законодавства та тому задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині закриття провадження задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 1 Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод, Україна повністю визнає на своїй території ст.. 46 Конвенції щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцією Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумаченням і застосування Конвенції. Отже, текст Конвенції з Протоколами до неї, а також її тлумачення та застосування, висловлені в рішеннях Європейського суд з прав людини, є частиною національного законодавства і є обов'язковими при правозастосуванні органами правосуддя.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, мають право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, що діяли як офіційні особи.

Строк звернення до суду позивача відповідно до ст.99 КАС України спливав 27.01.2016р., позивач звернувся до суду 04.02.2016р. Але, враховуючи той факт, що позивач вказану постанову на місці складання не отримав, доказів її отримання матеріали справи не містять, тому суд відповідно до ст.ст.100, 162 КАС України, вважає причини пропуску строку звернення до суду позивача поважними та такими, що підлягають поновленню.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 99, 102, 162,163,171-2 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з адміністративним позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції України, треті особи інспектори 3-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції України: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про скасування постанови ПС2 №863924 від 17.01.2016 року задовольнити частково.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №099599 від №863924 від 17.01.2016року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 852 гривень - скасувати.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги з дня проголошення постанови, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови, протягом 10 днів з дня отримання її копії в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_10