Справа № 815/3675/16
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/3675/16

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого - Милосердного М.М.,

суддів - Бітова А.І. та Ступакової І.Г.,

при секретарі - Шепель О.В.,

за участю: представника Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області - Грунь Сергія Олеговича, представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелект Груп Компані" - Півторака Ігоря Івановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелект Груп Компані" до Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтелект Груп Компані" (далі - ТОВ "ІГК") звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі - ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.04.2016 року:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 135698,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 67849,00 грн.;

- № № про визначення суми завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) кредиту у розмірі 37008,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначалося, що висновки акту перевірки, за якими винесено спірні податкові повідомлення-рішення, грунтуються лише на припущеннях та домислах.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелект Груп Компані" задоволено. Суд визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 05.04.2016 року № та №. Також, суд стягнув з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства витрати зі сплати судового збору у розмірі 3608,32 грн.

Не погоджуючись з постановою суду, представником ДПІ подана апеляційна скарга, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не з'ясовані усі обставини що мають значення у справі, тому постанова підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 15 березня 2016 року по 21 березня 2016 року, відповідно до наказу від 15.03.2016 року № 160 та направлення від 15.03.2016 року №29/15-54/14-01, на підставі п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, ст. 82 Податкового кодексу України, посадовою особою ДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "ІГК" з питань взаємовідносин з платниками податків ТОВ "Авантаж компані" та ТОВ "Гесада компані" за період грудень 2015 року.

За результатом перевірки складено акт від 22.03.2016 року №1044/15-54-14-01/35640252, яким встановлено, що ТОВ "ІГК" порушено вимоги п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від'ємного значення по податку на додану вартість у розмірі 37008,00 грн. та встановлено його заниження на суму 135698,00 грн. за грудень 2015 року.

На підставі складеного акту ДПІ прийнято, оскаржувані у даній справі, податкові повідомлення-рішення від 05.04.2016 року № , яким ТОВ "ІГК" визначено суму завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) кредиту у розмірі 37008,00 грн. та зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у вказаному розмірі і №, яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на 135698 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 67849 грн.

Вирішуючи справу та задавольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги ТОВ "ІГК" правомірні, документально підтверджені та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного податкового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, п 135.2 ст. 135 Податкового кодексу України передбачено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Відповідно до абз. "а" п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

За правилами п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, правоутворюючим фактом, з яким податкове законодавство пов'язує виникнення у платника права на формування даних податкового обліку, є реальне здійснення операцій з придбання та реалізації товарно-матеріальних цінностей, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у періоді, що перевірявся, між ТОВ "ІГК" (покупець) та ТОВ "Авантаж компані" (продавець) було укладено договір поставки обладнання від 15.12.2015 року № 15/01, відповідно до умов якого продавець зобов'язується здійснити поставку на протязі 112 календарних днів з дня отримання авансового платежу (з умовою можливості дострокової поставки обладнання), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити 100% вартості обладнання згідно переліку, викладеному у Додатку №1, загальною вартістю обладнання, з урахуванням ПДВ, 586234,00 грн. Продавець зобов'язується надати покупцю на обладнання наступні документи: рахунок на оплату, накладну, податкову накладну, паспорт (в разі наявності) та інструкцію по експлуатації, забезпечити контроль якості обладнання та матеріалів.

На підтвердження належного виконання вищевказаного договору з ТОВ "Авантаж компані" позивачем надано: видаткова накладна №88 від 28.12.2015 року; податкова накладна, виписана ТОВ "Авантаж компані" позивачу 28.12.2015 року та квитанція №1 про доставку документу до центрального рівня ДПС України від 28.12.2015 року; платіжне доручення №6 від 11.01.2016 року.

Також, у період, що перевірявся, між ТОВ "ІГК" (покупець) та ТОВ "Гесада компані" (виконавець) було укладено договір поставки обладнання від 01.12.2015 року № ГК01, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується здійснити поставку на протязі 112 календарних днів з дня отримання виконавцем авансового платежу (з умовою дострокової поставки обладнання), загальною вартістю обладнання, з урахуванням ПДВ, 171000,00 грн., а замовник зобов'язується прийняти та оплатити вартість обладнання згідно переліку, викладеному у Додатку №1, шляхом 100% передплати на рахунок виконавця. Виконавець зобов'язується надати замовнику на обладнання наступні документи: рахунок на оплату, накладну, податкову накладну, паспорт (в разі наявності) та інструкцію по експлуатації, забезпечити контроль якості обладнання та матеріалів.

На підтвердження належного виконання вищевказаного договору з ТОВ "Гесада компані" позивачем надано: видаткова накладна №49 від 30.12.2015 року; податкова накладна, виписана ТОВ "Гесада компані" позивачу 18.12.2015 року та квитанція №1 про доставку документу до центрального рівня ДПС України від 18.12.2015 року; платіжне доручення №698 від 18.12.2015 року.

Також, між ТОВ "ІГК" (замовник) та ТОВ "Гесада компані" (підрядник) було укладено договір підряду щодо виконання монтажних робіт від 01.12.2015 року № ГК02, відповідно до умов якого підрядник приймає на себе зобов'язання власними та/або залученими силами по завданню замовника та на підставі проектної документації замовника виконати монтажні роботи згідно переліку, викладеному у Додатку №1, а замовник зобов'язується прийняти виконані роботи та у повному обсязі оплатити їх вартість, що складає 279000 грн., з урахуванням ПДВ, шляхом 100% передплати на рахунок виконавця.

На підтвердження належного виконання вищевказаного договору з ТОВ "Гесада компані" позивачем надано: акт №ГК-0000039 здачі-прийняття робіт (надання послуг)від 01.01.2016 року; податкову накладну, виписану ТОВ "Гесада компані" позивачу від 18.12.2015 року та квитанція №1 про доставку документу до центрального рівня ДПС України від 18.12.2015 року; платіжне доручення №698 від 18.12.2015 року.

Зазначені документи не мають дефекту форми, змісту або походження, котрі в силу ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а отже підтверджують належним чином здійснення господарських операцій між ТОВ "ІГК" та ТОВ "Авантаж компані" та ТОВ "Гесада компані".

Також, судом було встановлено, що ТОВ "ІГК" замовляло обладнання та виконання монтажних робіт у ТОВ "Авантаж компані" та ТОВ "Гесада компані" для виконання своїх зобов'язань перед ТОВ "ЕК ЕНЕРГОМОНТАЖ" та ТОВ "РЕМТЕХМОРПОРТ" відповідно до договорів підряду від 15.10.2015 року № 20/10/15 щодо "Будівництва станції розвантаження автомобілів №3 та ув'язка з існуючою технологічною лінією за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Сухолиманська, 58" та від 14.01.2016 року №140101 щодо поставки обладнання та виконання робіт з урахуванням демонтажу старого обладнання та прокладки кабельно-провідникової лінії по реконструкції завантажувально-розвантажувальної машини зернової ПРМЗ-900VІ, за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, вул. Сухолиманська, 58А, згідно відповідного проекту.

Операції з ТОВ "Авантаж компані" та ТОВ "Гесада компані" належним чином відображені у бухгалтерському обліку ТОВ "ІГК".

Отже, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що господарські операції позивача спрямовані на реальне настання правових наслідків, адже з досліджених судом документів вбачається, що будівельно-монтажні роботи та закупівля товарів були виконані контрагентами позивача у період грудень 2015 року, та підтверджують ведення господарської діяльності. Податковим органом, при цьому, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені поданими ПП "ІГК" документами. Не поставлено Контролюючим органом під сумнів і добросовісність позивача або його контрагентів як платників податків.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів також зазначає, що не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Слід також наголосити, що у податковому праві визнається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України, що перекликається з положеннями частини 2 статті 71 КАС України щодо покладення в адміністративному судочинстві при розгляді адміністративних справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягаря доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності на суб'єкта владних повноважень, якщо останній заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, фактичні обставини об'єктивно свідчать, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарських операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість та віднесення відповідних сум до складу витрат по взаєморозрахунках з вказаними контрагентами за період, що перевірявся, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, оскільки ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно приписів частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки встановлено невідповідність законодавству винесених податкових повідомлень-рішень від 05.04.2016 року № та №, вимоги щодо скасування останніх були обґрунтовано задоволені.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 2 лютого 2017 року.

Головуючий: М.М. Милосердний

Судді: А.І.Бітов

І.Г.Ступакова