Справа № 813/3187/16
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року Справа № 876/8648/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року по справі № 813/3187/16 за позовом Дочірнього підприємства Савсервіс Карпати до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС України про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В C Т А Н О В И В:

ДП Савсервіс Карпати звернулося в суд з позовом до СДПІ з ОВП у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС про скасування податкового повідомлення рішення від 18.04.2016 року за №/4957.

На підтвердження позовних вимог покликається на те, що оскільки на товари, які досліджувались контролюючим органом під час перевірки, видавались свідоцтва про їх реєстрацію в якості медичних виробів, позивачем правомірно застосовано до таких товарів спеціальної ставки податку на додану вартість в розмірі 7%. Також, позивач вважає, що оскільки період, за який було визначено грошові зобовязання, був перехідним, то постанова Уряду дозволила використовувати два альтернативних шляхи для цілей класифікації товару як медичного виробу. Крім того, оскільки Державна фіскальна служба України та Міністерство охорони здоровя України підтвердили достатність наявності свідоцтва про державну реєстрацію медичних виробів для застосування 7% ставки податку на додану вартість, у спірних відносинах існує можливість подвійного трактування норм законів та, як наслідок, прийняття рішення на користь платника податків. Товари, які були предметом господарських операцій, відповідають визначенню медичний виріб, оскільки призначені для підтримання анатомії тіла та фізіологічних процесів, а також для профілактики шкірних захворювань. Позивач зазначає, що у фіскальних органів відсутні повноваження на класифікацію медичних виробів. Також, позивач вважає, що нарахування різниці в 13% податку на додану вартість для всього ланцюга постачання, в тому числі і без урахування можливого кредиту призводить до подвійного, потрійного і більше нарахування одного і того ж податку декільком платникам та до безпідставного збагачення бюджету.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано, прийняте Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС, податкове повідомлення рішення від 18.04.2016 року № /4957.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив відповідач, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС України, яка покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що під час перевірки не встановлювалось факту завищення або завищення податкового кредиту, оскільки такий виникає на підставі податкової накладної. Поняття медичний виріб на час отримання Свідоцтв про державну реєстрацію не є тотожним визначенню цього ж поняття у Технічному регламенті №753, яким і передбачено ставку податку на додану вартість при розмитненні товарів 7% тільки до зазначених в ньому товарів. Крім того, позиція Державної фіскальної служби України та Міністерства охорони здоровя України полягає в наступному перш за все вироби повинні відповідати визначенню поняття медичний виріб у значенні наведеному у підпункті 9 пункту 2 Технічного регламенту №753, а вже потім береться до уваги свідоцтво про державну реєстрацію медичного виробу. При цьому, товари, які були предметом господарських операцій позивача не відповідають поняттю медичний виріб. Також, відповідач вважає, що сам факт реєстрацію виробу медичного призначення не звільняє платника податків від оподаткування операцій за ставкою 20%. Більше того, навіть при наявності свідоцтв такі вироби повинні були оподатковуватись за ставкою 20%, оскільки не були включені до переліку медичних виробів.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що за результатами позапланової виїзної перевірки позивача з питань застосування ставки податку на додану вартість в розмірі 7% за операціями з придбання протягом липня вересня 2014 року у ТзОВ Проектер енд Гембул Трейдінг Україна виробів товарної позиції 9619 УКТЗЕД та подальшої реалізації цієї продукції іншим субєктам господарювання відповідачем складено акт від 06.04.2016 року за №106/28-06-14-00/30387458 та прийнято податкове повідомлення рішення від 18.04.2016 року за №/4957, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 11812791 грн. 56 коп., в тому числі за податковим зобовязанням - 7875194 грн. 37 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями 3937597 грн. 19 коп.

У висновках акта перевірки встановлено порушення ст.185, п.187.1 ст.187, п.193.1 ст.193 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 7875194 грн. 37 коп. (за липень, серпень, вересень 2014 року).

Оцінюючи правовідносини, що виникли між сторонами апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 185 ПК Укпраїни обєктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України, передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з положеннями п.193.1 ст.193 цього ж Кодексу, ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах, зокрема, 7 відсотків по операціях з:

постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України;

постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Апеляційним судом встановлено те, що ДП Савсервіс Карпати на підставі дистрибютерського договору № DА 1451-SAV Karpatx від 01 липня 2014 року протягом липня вересня 2014 року, проведені розрахунки з ТОВ Проктер енд Гембел Трейдінг України за придбання виробів товарної позиції 9619 УКТЗЕД та аналогічних виробів вітчизняного виробництва, а саме дитячих підгузок та засобів жіночої гігієни, із застосуванням ставки податку на додану вартість в розмірі 7 %.

Оскільки дитячі підгузки та засоби жіночої гігієни є медичними виробами, то позивач при придбанні вказаних товарів застосовував ставку ПДВ у розмірі 7 %.

У період за який контролюючим органом було здійснено збільшення суми грошового зобовязання діяла Постанова Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають обкладенню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків від 1 липня 2014 року №216 (втратила чинність 10.09.2014 року дата набрання чинності постановою Уряду України Про затвердження переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають обкладенню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків від 3 вересня 2014 року №410).

Як передбачено п.1 згаданого Переліку до цього переліку належать медичні вироби, для визначення яких вживаються такі терміни, зокрема,медичний виріб - у значенні, наведеному у підпункті 9 пункту 2 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 року №753.

Водночас, згідно п.3 цього ж Переліку, документами, які підтверджують належність продукції до медичних виробів, є, в тому числі, свідоцтво про державну реєстрацію медичного виробу або підтвердження про державну реєстрацію медичного виробу - для виробів, які пройшли процедуру державної реєстрації в установленому порядку.

Так, у відповідності до положень підпункті 9 пункту 2 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 року №753, медичним виробом вважається будь-який інструмент, апарат, прилад, пристрій, програмне забезпечення, матеріал або інший виріб, що застосовуються як окремо, так і в поєднанні між собою (включаючи програмне забезпечення, передбачене виробником для застосування спеціально для діагностичних та/або терапевтичних цілей та необхідне для належного функціонування медичного виробу), призначені виробником для застосування з метою забезпечення діагностики, профілактики, моніторингу, лікування або полегшення перебігу хвороби пацієнта в разі захворювання, діагностики, моніторингу, лікування, полегшення стану пацієнта в разі травми чи інвалідності або їх компенсації, дослідження, заміни, видозмінювання або підтримування анатомії чи фізіологічного процесу, контролю процесу запліднення та основна передбачувана дія яких в організмі або на організм людини не досягається за допомогою фармакологічних, імунологічних або метаболічних засобів, але функціонуванню яких такі засоби можуть сприяти.

Апеляційний суд зазначає, що оскільки на дитячі підгузки та засоби жіночої гігієни, які були предметом дистрибютерського договору № DА 1451-SAV Karpatx від 01 липня 2014 року та постачались протягом липня вересня 2014 року, видані свідоцтва про їх державну реєстрацію як медичних виробів, то така обставина свідчить про право позивача на застосування 7-відсоткової ставки ПДВ при постачанні такого товару.

Вказана позиція суду узгоджується з позицією Державної фіскальної служби України, висловленою у листі від 19.08.2014р. № 2316/7/99-99-19-03-02-17, у листах Міністерства охорони здоровя України від 03.07.2014 року №18.02-05/10/1050-14/3755/18333 та від 10.07.2014 року №18.02-05/4040/19458.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення - рішення від 18.04.2016 року №/4957 є протиправним, а тому його слід скасувати.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року по справі № 813/3187/16 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Я.С. Попко

ОСОБА_1

Повний текст складено 03.02.2017 року