Справа № 806/1835/16
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гурін Д.М.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"01" лютого 2017 р. Справа № 806/1835/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ" на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "16" листопада 2016 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕРВІС" до Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк Світлани Василівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ" , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросервіс" (далі - ТОВ «Агросервіс») із позовом до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк Світлани Василівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агро-Інвест" (далі - ТОВ "Житомир-Агро-Інвест"), ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.11.2016 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк Світлани Василівни, індексний номер 31007308 від 18 серпня 2016 року в частині державної реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №15980963 про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди.

Стягнуто з Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк Світлани Василівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросервіс" 2756 грн 00 коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агро-Інвест звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В апеляційній скарзі третя особа посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Згідно з п.2 ч.1 ст.197 КАС України справа розгляжається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 31 березня 2004 року між ОСОБА_4 (Орендодавець) та ТОВ «Агросервіс» (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки №244, державний акт НОМЕР_2, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 3,1203 га, строком на 15 років (а.с.13-14). Вказаний договір оренди був зареєстрований в Андрушівському районному відділі Житомирської регіональної філії Центру ДЗК по Івницькій сільській раді 19 жовтня 2004 року за №244, що підтверджується наявними у матеріалах справи кадастровим планом земельної ділянки та Державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с.16).

Даний договір оренди земельної ділянки є чинним, строк дії договору оренди не закінчився, достроково договір не розірваний, записи про розірвання або припинення даного договору відсутні.

У подальшому, 11 липня 2016 року між ОСОБА_4 (Орендодавець) та ТОВ "Житомир-Агро-Інвест» (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки б/н, щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 3,1203 га, що знаходиться на території Івницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області, та яка є предметом договору оренди землі №244 від 31 березня 2004 року.

Договір, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ "Житомир-Агро-Інвест» зареєстровано рішенням приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк С.В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за індексним номером запису 31007308 від 18 серпня 2016 року (а.с.11-12).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Порядок та умови внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування регулюються правовими нормами Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон України №1952-IV). Законом України від 26 листопада 2015 року №834-VIII цей Закон викладено у новій редакції і введено в дію з 1 січня 2016 року.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України №1952-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтверджене державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 частини 2 статті 9 зазначеного Закону зобов'язано державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до пункту 8-1 частини 2 статті 9 Закону України №1952-IV під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

У статті 19 Закону України №1952-IV визначені підстави для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, відповідно до частини першої цієї статті держана реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного

користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Умови реєстрації договорів оренди та договорів суборенди земельних ділянок на час укладання вказаного договору оренди землі визначалися правовими нормами Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року №2073 (далі - Порядок - №2073).

Відповідно до вимог пункту 2 та пункту 3 Порядку №2073 така державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок та проводилася виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

У розумінні вимог пунктів 11 та 12 Порядку №2073 державна реєстрація засвідчувалася гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи на підставі висновку відповідного територіального органу земельних ресурсів про таку державну реєстрацію.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме нотаріус, як державний реєстратор, з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку та уникнення подвійної реєстрації повинен запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 1 січня 2013 року.

Згідно з частиною четвертою статті 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХIV «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 161-ХIV) невід'ємною частиною договору оренди землі є:

- план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду;

- кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів;

- акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

- акт приймання-передачі об'єкта оренди;

- проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Тобто, у разі подання заяви про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки уповноважена особа зобов'язана пред'явити органові державної реєстрації крім самого договору оренди усі зазначені вище документи.

Пунктом 6 частини 1 статті 24 Закону України №1952-IV встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України №1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Таким чином, подання для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку документів, зокрема тих, які є невід'ємною частиною договору оренди цієї ділянки, на підставі яких заявлене право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав за іншою особою, є передбаченою у статті 24 Закону № 1952-ІV підставою для відмови у державній реєстрації зазначеного права.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що відповідач під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень здійснив повторну реєстрацію договору оренди земельних ділянок, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду різним орендарям, адже право оренди у них виникло з моменту реєстрації договорів оренди земельних ділянок.

За наслідками розгляду справ колегія суддів Верховного Суду України в постановаах від 30 березня 2016 року №21-1434а15 та від 15 листопада 2016 року у справі №825/1287/15-а висловила правову позицію, яка полягає у тому, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону № 1952-ІV, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до ч.2 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк С.В. під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 серпня 2016 року №31007308 діяла не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а відтак рішення від 18 серпня 2016 року №31007308 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню у частині державної реєстрації права оренди на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 3,1203 га, що належать на праві власності ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що спірні правовідносини пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, а тому з урахуванням правової позиції Верховного Суду України у справі №826/4858/15/21-41а16 від 14 червня 2016 року провадження у справі підлягає закриттю відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України є помилковим.

Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією України чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиниою 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правоових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог Закону України "Про нотаріат" нотаріус, зокрема, здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нотаріус є державним реєстратором.

Позивач оскаржив дії відповідача (приватного нотаріуса) як суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права викладений у постанові від 14 червня 2016 у справі №826/4858/15/21-41а16 стосується кредитного та іпотечного договорів, тобто інших обставин справи та інших правовідносин, а тому не може бути врахований у даній справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального прав

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агро-Інвест залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "16" листопада 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросервіс" с.Івниця,Андрушівський район, Житомирська область,13420

3- відповідачу/відповідачам: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк Світлана Василівна вул.Леніна, 30-А,м.Боярка,Києво-Святошинський район, Київська область,08154

4-третій особі: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ" - вул.Васильківська,30,м.Київ 22,03022,

5-ОСОБА_4 - АДРЕСА_1

6- ОСОБА_6-представник 3-ї особи АДРЕСА_2,,