Справа № 803/1817/16
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2017-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2017 року Справа № 803/1817/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Масюк Г.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,

ВСТАНОВИВ:

Луцька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області) звернулася в суд із позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_4.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не допустив посадових Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області до проведення планової виїзної документальної перевірки 28 листопада 2016 року, 29 листопада 2016 року та щоденно з 6 грудня 2016 року по 9 грудня 2016 року, у звязку з чим 12 грудня 2016 року на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_4. Просить підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків.

Відповідач в поданому письмовому запереченні від 25 січня 2017 року предявленні позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71 встановлено, що у 2015-2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюється виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінально процесуального кодексу України. Таким чином, вважає, що позивачу правомірно та на законних підставах було відмовлено у проведенні перевірки.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених з позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представники відповідача, кожен зокрема, в судовому засіданні позову не визнали з мотивів, викладених у письмових запереченнях проти позову, просили в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 14 листопада 2016 року Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області прийнято наказ №1244 «Про проведення планової виїзної документальної перевірки» фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 22 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року. Перевірку заплановано провести з 28 листопада 2016 року терміном 10 робочих днів. Підставою для проведення перевірки зазначено пункти 77.1, 77.4 статті 77 Податкового кодексу України та план-графік проведення документальних перевірок субєктів підприємницької діяльності на IV квартал 2016 року.

28 листопада 2016 року Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області видано направлення №1200 та №1201 на проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

На підставі наказу Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області №1244 від 14 листопада 2016 року та направлень на перевірку №1200, №1201 від 28 листопада 2016 року, які були направлені на адресу позивача, посадовими особами Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області було здійснено вихід за місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, та за місцем розташування обєкту оподаткування бару «Пузатий двір»: Волинська область, місто Рожище, вулиця Шевченка, будинок 1а, субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_5, 28, 29 листопада 2016 року, 6, 7, 8 та 9 грудня 2016 року, з метою здійснення планової виїзної документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 22 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року.

Однак, як слідує з актів про недопуск та відмову до проведення документальної планової виїзної перевірки від 6 грудня 2016 року №1268/10/03-13-13-01, 7 грудня 2016 року №1269/10/03-13-13-01, від 8 грудня 2016 року №1283/10/03-13-13-01 та від 9 грудня 2016 року №1286/10/03-13-13-01 при виході за вищевказаною юридичною адресою (місцем проживання), де знаходиться приватний житловий будинок, постійно вхід був обмежений, вхідні хвіртка (ворота) були замкнуті, на телефонні дзвінки ніхто не відповідав. При виході за місцем здійснення торгівлі підакцизними товарами 6 грудня 2016 року бармен повідомила, що не володіє інформацією про місцезнаходження ОСОБА_4, а 9 грудня 2016 року бар «Пузатий двір» був зачинений.

Враховуючи обставини, зафіксовані в актах про недопуск та відмову до проведення документальної планової виїзної перевірки, заступником начальника Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 розділу ІІ Податкового кодексу України 12 грудня 2016 року прийняте рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Пунктом 3 розділу ІІ «;Прикінцеві положення» Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон №71-VIII) встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначене обмеження не поширюється з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Наведений припис Закону №71-VIII відповідає положенням підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), в силу якого підставою перевірки визначено, зокрема, рішення суду про призначення перевірки.

Втім, зазначена норма стосується лише проведення документальних позапланових перевірок, які не передбачаються у плані роботи контролюючого органу.

Щодо документальних планових перевірок, то вони проводяться відповідно до плану-графіка в порядку статті 77 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 11 серпня 2016 року у справі №К/800/52201/15.

Згідно із пунктом 77.1 статті 77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Відповідно до абзацу 3 пункту 77.2 статті 77 Податкового кодексу України порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Пунктом 77.4 статті77 Податкового кодексу України встановлено, що про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Згідно із підпунктом 16.1.9. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податку зобовязаний не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи;

Як встановлено пунктом 81.2 статті 81 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

У відповідності до статті 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;

Згідно із пунктом 94.5 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути повним або умовним. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Таким чином, з врахуванням встановлених судом обставин, зокрема, факту недопуску відповідачем посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, суд дійшов висновку, що Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області правомірно застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 згідно із рішенням від 12 грудня 2016 року, а тому вимога щодо підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника податків - фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (45101, Волинська область, місто Рожище, вулиця Куліша, будинок 1а, РНОКПП НОМЕР_1), застосованого рішенням Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 12 грудня 2016 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк

Постанова в повному обсязі складена 1 лютого 2017 року.