Справа № 826/12599/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року Справа № 826/12599/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія-ВР» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія-ВР» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.06.2015 р. №№ , , .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія-ВР» (далі - ТОВ «Будівельна компанія-ВР») є юридичною особою та перебуває на податковому обліку ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві як платник податку на додану вартість (далі - ПДВ).

У період з 09.02.2012 р. по 31.12.2014 р. між позивачем і ТОВ «Трансекспресбуд», ТОВ «Арена-Буд», ТОВ «Треона Союз», ТОВ «Укркиївтранс», ПВКП «Калькутта», ТОВ «Буд Транс», ТОВ «Трансперспектива» було укладено ряд договорів, на підставі яких проведені відповідні господарські операції.

У період з 24.04.2015 р. по 12.05.2015 р. відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Будівельна компанія-ВР» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 09.02.2012 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої складено акт перевірки від 26.05.2015р. № 685/26-53-22-04-21-38013854.

Згідно з висновками зазначеного акту перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем пп. 138.1.1 п. 138.1, п.п. 138.2, 138.7 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 840848,00 грн. та заниження ПДВ на загальну суму 893501,00 грн.

Зазначені висновки акту перевірки обґрунтовані тим, що господарські операції позивача з ТОВ «Трансекспресбуд», ТОВ «Арена-Буд», ТОВ «Треона Союз», ТОВ «Укркиївтранс», ПВКП «Калькутта», ТОВ «Буд Транс», ТОВ «Трансперспектива» не мають реального характеру.

На підставі та на виконання акту перевірки відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення від 10.06.2015 р.:

1) № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 1051049,00 грн., з яких 840839,00 грн. - за основним платежем і 210210,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

2) № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 1116876,00 грн., з яких 893501,00 грн. - за основним платежем і 223375,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

3) № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ за грудень 2014 року на 27652,00 грн.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними ТОВ «Будівельна компанія-ВР» звернулося до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції, вчинені між позивачем і ТОВ «Трансекспресбуд», ТОВ «Арена-Буд», ТОВ «Треона Союз», ТОВ «Укркиївтранс», ПВКП «Калькутта», ТОВ «Буд Транс», ТОВ «Трансперспектива», є реальними та повністю підтверджуються належною первинною документацією.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України ( далі - ПК України ), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ( далі - Закон № 996-XIV ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 138.1, 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Пунктами 198.1-198.3, 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до п.п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що для встановлення правомірності нарахування платником податків його податкових зобов'язань з ПДВ та податку на прибуток належить з'ясувати реальність руху активів і коштів у процесі здійснення відповідних господарських операцій, а також господарську мету укладання відповідних договорів та економічний результат їх вчинення.

При цьому, зазначені обставини повинні підтверджуватися первинною документацією, складеною з дотриманням вимог ст. 9 Закону № 996-XIV.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що між ТОВ «Будівельна компанія-ВР» і ТОВ «Трансекспресбуд» було укладено договір від 16.08.2013 р. № 1130816 про надання послуг транспортними засобами і дорожньою технікою, на підставі якого зазначеним контрагентом позивачу було надано послуги бульдозера, трактора, автогрейдера, екскаватора та ін., що підтверджується відповідними актами надання послуг, довідками про вартість виконаних робіт, податковими накладними, талонами замовника і банківськими виписками.

Між позивачем і ТОВ «Укркиївтранс» було укладено договір від 03.12.2014 р. № 56 про надання послуг спеціальною технікою, включаючи послуги з прибирання і вивезення снігу, з відповідним додатком до вказаного договору.

Товарність операцій за вказаним договором підтверджується відповідним актом здачі-прийняття робіт, податковими накладними, довідками про виконані роботи/послуги, товарно-транспортними накладними і банківськими виписками.

Крім того, між позивачем і ТОВ «Арена-буд» було укладено договір від 11.04.2014 р. № 11-04/14 про надання послуг з перевезення гранту та договір підряду від 11.07.2014 р. № 14-07/14 (улаштування бетонної підлоги), реальність господарських операцій за якими підтверджується відповідними актами приймання виконаних робіт, договірними цінами, локальним кошторисом, підсумковими відомостями ресурсів, довідками про вартість, податковими накладними і банківськими виписками.

Також між позивачем і ТОВ «Трансперспектива» було укладено договори від 01.08.2013 р. № 28/13 про надання послуг транспортними засобами і дорожньою технікою і договір поставки від 15.07.2013 р. № 15071 (поставка бетону, бетонних виробів, конструкцій, інший товар), на підставі господарських операцій за якими складено відповідні акти надання послуг, видаткові накладні, талони замовника, довідку про вартість робіт, реєстр перевезень, товарно-транспортні, видаткові та податкові накладні, банківські виписки.

Між позивачем і ПВПП «Калькутта» укладено договір купівлі-продажу товару на умовах попередньої оплати від 17.10.2014 р. № 002-1710, товарність операцій за яким підтверджується податковими, видатковими, товарно-транспортними накладними і банківськими виписками.

Крім того, між позивачем і ТОВ «Буд Транс» укладено договір від 04.06.2014 р. № 04/06/14 про надання послуг будівельних машин та устаткування (спецтехніки) і договір поставки від 27.08.2014 р. № 27/08/14 (будівельні матеріали), на підставі операцій за яким складно відповідні акти надання послуг, реєстри перевезень, довідки про виконані роботи, реєстри перевезень, банківські виписки, податкові, видаткові, товарно-транспортні накладні і банківські виписки.

Також у червні 2014 року позивач перебував у правовідносинах з ТОВ «Треона-Союз» на підставі усного договору. Товарність господарських операцій з вказаним контрагентом підтверджується відповідним актом здачі-прйняття робіт від 25.06.2014 р. № 177, видатковою і податковими накладними, банківською випискою.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що товарність операцій позивача з вищезазначеними контрагентами підтверджується відповідними первинними документами, які складені у відповідності з вимогами ст. 9 Закону № 996-XIV.

Крім того, колегія суддів зазначає, що предмет вказаних договорів, укладених між позивачем і ТОВ «Трансекспресбуд», ТОВ «Арена-Буд», ТОВ «Треона Союз», ТОВ «Укркиївтранс», ПВКП «Калькутта», ТОВ «Буд Транс», ТОВ «Трансперспектива», відповідає основному виду його економічної діяльності за КВЕД (будівництво інших споруд, інші роботи із завершення будівництва) та матеріалами справи підтверджується використання позивачем результатів робіт/послуг, товарів, отриманих в результаті операцій із зазначеними контрагентами в його господарській діяльності, зокрема при виконанні зобов'язань перед ТОВ «АВП ПЛЮС», ТОВ «Українська будівельно-інвестиційна компанія «Укрбудінвест», ТОВ «Будівельна інвестиційна компанія «Новобуд», ТОВ «Проектдорсервіс», МПП Фірма «Ерідон» та іншими суб'єктами господарювання, що в сукупності підтверджує господарську мету вказаних операцій та їх економічну доцільність.

Таким чином, оскільки спірні господарські операції позивача із вказаними контрагентами підтверджуються відповідними первинними документами, відображені у податкових накладних, зареєстрованих належним чином, розрахунки між сторонами доведені, зазначені контрагенти на момент вчинення таких операцій були належним чином зареєстровані як платники ПДВ та юридичні особи, господарська мета їх проведення та економічна доцільність підтверджені, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо реальності таких операцій і безпідставності та необґрунтованості висновків податкового органу про їх безтоварність.

При цьому, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним

Доводи апелянта про те, що контрагентів позивача відсутня спроможність для виконання ним зобов'язань за відповідними договорами та на показники їх податкової звітності в АІС, колегія суддів вважає не обґрунтованими з наступних підстав.

Так, статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями його контрагента і, тим більше, контрагента контрагента, тобто третьої особи у ланцюгу постачань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.11.2015 р. у справі № 2а-14377/12/2670, висновки якої, у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норми права, а також мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Крім того, схожа правова позиція застосовується й у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні від 22.01.2009 р. по справі ««Булвес» АД проти Болгарії» Європейським судом зазначено, що платник податків не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

При цьому, згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, апеляційний суд відзначає й те, що податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 р. у справі 2а-10463/10/0870.

Посилання апелянта на показники роботи автотранспорту контрагентів позивача є не обґрунтованими і не підтверджуються належними та допустимими доказами, а засновані на припущеннях податкового органу.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а отже, апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч з вимогами ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів правомірності прийняття ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від від 10.06.2015 р. №№ , , та не переконав суд у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, у відповідності до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 01 лютого 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.