Справа № 2а-5956/10/2570
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2010-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-5956/10/2570
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2010 р. м. Чернігів
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі :
Головуючої судді Баргаміної Н.М.
при секретарі Галенко Р. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

26.11.2010 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 належно виконати вимоги Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» в частині належної виплати грошового забезпечення та стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача суму матеріальної допомоги для соціально-побутових питань у розмірі 2608,75 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що він проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та в липні поточного року звернувся з рапортом до командира військової частини про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Але на даний час матеріальна допомога не виплачена, що призвело, на його думку, до порушення конституційного права на достатній рівень життя та конституційної гарантії на соціальний та правовий захист.
06.12.2010 року позивач надав суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік та зобов`язати відповідача виплатити на користь позивача матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 2608,75 грн.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, натомість через канцелярію суду надав заяву в якій просив дану справу розглядати без його участі.
Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнав, та зазначив, що на його думку вини військової частини НОМЕР_1 , щодо невиплати матеріальної допомоги ОСОБА_1 , не має, так як на рапорті позивача є погодження начальника фінансово-економічної служби військової служби НОМЕР_1 про можливість виплати матеріальної допомоги. Також на рапорті присутня відмітка командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 з клопотанням розглянути рапорт командиром військової частини НОМЕР_2 . Крім того, звертав увагу суду, що на день виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових ОСОБА_1 згідно наказу командувача Сухопутних військ Збройних сил України № 399 від 13.08.2010 року було звільнено з військової служби у запас.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що позивач проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 з серпня 2005 року по серпень 2010 року, про що свідчить довідка № 1765 від 16.09.2010 року, яка міститься в матеріалах справи.
Як вбачається із витягу з наказу № 172 від 31.08.2010 року матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік позивачу не виплачена (а. с. 24)
Згідно із статтею 2 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із частиною 2 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Слід зазначити, що саме на виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України видана Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністра оборони України 11 червня 2008 року № 260 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329.
Відповідно до пункту 30.3. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністра оборони України 11 червня 2008 року № 260 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329, виплата грошової допомоги військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Відповідно до пунктів 33.1 33.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністра оборони України 11 червня 2008 року № 260 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329, встановлено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Позивачем 05.07.2010 року подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про клопотання перед вищим командуванням про виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік, згідно наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 року в розмірі місячного грошового забезпечення в зв`язку з хворобою. На даному рапорті від 05.07.2010 року наявна вказівка начальнику фінансово-економічної служби «виплата матеріальної допомоги забезпечена коштами і межах Фонду грошового забезпечення, затвердженого у кошторисі в/ч та плану асигнувань на липень місяць. Розмір матеріальної допомоги становить 2608,75 грн.» (а.с.6).
Вищезазначений рапорт ОСОБА_1 направлено на розгляд командування військової частини НОМЕР_2 .
Як вбачається із витягу з протоколу № 4, затвердженого 10.09.2010 року, комісією військової частини НОМЕР_2 було повернуто до військової частини навчального центру рапорт ОСОБА_1 без реалізації на підставі п. 33.2 наказу МОУ № 260 від 11.06.2008 року, п. 9 наказу МОУ № 380 від 22.07.2010 року, наказ КСВ ЗСУ № 399 від 13.08.2010 року.
Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 від 22.10.2010 року № 1798 сума заробітної плати за липень 2010 року становила 2608,75 грн. (а.с. 9).
При прийнятті даного рішення суд приймає до уваги, що розмір матеріальної допомоги позивачу був визначений на рапорті ОСОБА_1 від 05.07.2010 року, який був забезпечений саме в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого у кошторисі військової частини та плану асигнувань на липень місяць, доказів своєчасності направлення даного рапорту для вирішення питання про виплату матеріальної допомоги позивачу під час проходження ним військової служби відповідачем не надано.
Стаття 17 Конституції України передбачає, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно із частиною 1 статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Таким чином, суд дійшов висновку, що вказані неправомірні дії саме в/ч НОМЕР_1 призвели до порушення права позивача на отримання у 2010 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення. Відповідачем належних та допустимих доказів на спростування позову не надано.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій та рішень.
Згідно із частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені неї документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст.17, 18, 104, 122, 160-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Визнати неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати матеріальної допомоги ОСОБА_1 для вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік в розмірі 2608,75 грн.

Постанова набирає законної сили та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок і строки, передбачені статтями 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Баргаміна Н.М.