Справа № 180/12/17
Суддя: Нанічкіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.,

з секретарем Гащук І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, а саме: невиплату йому у 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі семи мінімальних пенсій за віком; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік у розмірі, передбаченому ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених виплат.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він є інвалідом III групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Згідно ст.13 закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни надаються такі пільги: ... Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: III групи - сім мінімальних пенсій за віком. У 2016 році він отримав вказану допомогу у розмірі 2 310 грн. Вказаний розмір допомоги встановлений постановою КМУ № 141 від 2 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»». Сім мінімальних пенсій за віком складають 7910 грн. Недоплачена допомога складає 5600 гривень. В листопаді 2016 року він звернувся до відповідача з проханням про виплату йому недоплаченої допомоги у розмірі 5600 гривень, однак відповідач листом відмовив йому у виплаті недоплаченої допомоги, вказавши, що разова грошова допомога йому виплачена у розмірі 2310 гривень згідно чинного законодавства України. Вважає бездіяльність відповідача протиправною, оскільки відповідач повинен був сплатити йому вищевказану допомогу у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, тобто 7910 гривень.

Представник відповідача Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заперечень на позовну заяву, а також заяв, клопотань від нього не надходило.

Відповідно до вимог ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи та матеріали, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з таких підстав.

Так, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи та користується пільгами, передбаченими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Дана обставина підтверджується наявним у матеріалах справи Посвідченням серії НОМЕР_1, виданим Марганецьким управлінням праці та соцзахисту населення.

В 2016 року позивачу виплачена разова грошова допомога до 05 травня як інваліду війни ІІІ групи в розмірі 2310 гривень.

У листопаді 2016 року позивач звернувся до відповідача з проханням про виплату йому недоплаченої допомоги у розмірі 5600 гривень, однак відповідач листом від 24 листопада 2016 року (а.с.8-9) відмовив йому у виплаті недоплаченої допомоги, з тих підстав, що в департаменті соціального захисту населення облдержадміністрації наявні тільки транзитні розрахункові рахунки за КПКВ 2501150 «Щорічна разова грошова допомога ветеранам війни», призначення яких - перерахування сум коштів Дніпропетровському обласному центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та децентралізованим місцевим (міським, районним) управлінням праці та соціального захисту населення, які мають реєстраційні особові розрахункові рахунки і безпосередньо виконують перерахування відповідних сум коштів фізичним особам. Виплата разової грошової допомоги здійснено згідно списків Пенсійного фонду України та на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Питання виплати разової грошової допомоги інвалідам війни до 5-го травня за 2016 рік регулюється:

- Законом України № 3551-ХІІ від 22.10.1993 р. «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ст.13, ст.17, ст.17-1;

- Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» викладені в новій редакції положення ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. наведені положення визнані неконституційними.

Отже, починаючи з 22 травня 2008 року, відновлено дію ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги інвалідам війни ІІІ групи має становити сім мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, абз.3 п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМ України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Тобто, в даному випадку на період виникнення спірних правовідносин, які є предметом спору у цій справі, були нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня.

Згідно ст.75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який б регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03.10.1997 р. зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Окрім цього, згідно висновків рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 р. передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Тобто, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На момент виникнення спірних правовідносин, а саме на дату нарахування і виплати позивачу органом соціального захисту відповідних коштів, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» були діючими, а відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2016 року позивачу, як інваліду війни IIІ групи була перерахована грошова допомога у розмірі 2310 гривень, тобто згідно Постанови КМУ від 02.03.2016 року № 141.

Частиною 1 Постанови КМУ від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: 1) інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: IІI групи - 2310 гривень.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011 щодо відповідності Конституції України п.3 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» підтверджено право КМУ, як державного органу, що має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, в тому числі встановлення порядку та розмір соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету.

У Рішенні №3-рп від 25.01.2012 р. Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допоміг, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, наведені вище норми дають підстави для висновку, що у 2016 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня позивачу, як інваліду війни ІІІ групи відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», повинна здійснюватися в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, дії відповідача по виплаті позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році в сумі 2 310 грн. здійснено в повному обсязі відповідно до вимог діючого законодавства, тому вимоги позивача є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 94, 158-163 КАС України суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Н. М. Нанічкіна