Справа № 174/690/16-а (2-а/174/39/2016)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2017 рокусправа № 174/690/16-а (2-а/174/39/2016)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Гімона М.М. Юрко І.В. ,

секретар судового засідання: Федосєєва Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2016 року у справі № 174/690/16-а (2-а/174/39/2016) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (Відповідач 1), Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (Відповідач 2) про визнання бездіяльності та відмови у вчиненні дії протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати бездіяльність Відповідача 2 щодо нарахування йому щорічної разової допомоги, як учаснику війни-учаснику бойових дій у розмірі, передбаченому спеціальним законом статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» неправомірною; визнати відмову відповідача щодо нарахування йому щорічної разової грошової допомоги, як учаснику війни-учаснику бойових дій у розмірі, передбаченому спеціальним законом статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» неправомірною; зобовязати відповідачів кожного в межах їх компетенції, здійснити дії щодо перерахунку, нарахуванню та виплати позивачу щорічної одноразової допомоги, як учаснику війни-учаснику бойових дій, яка вплачується щорічно до 5 травня, відповідно до положень статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 ст. 28 Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ст.. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 1 травня 2016 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2016 року позовну заяву повернуто заявникові на підставі статті 108 КАС України у зв'язку із не усуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року позовну заяву залишено без руху, оскільки є незрозумілим хто виступає у вказаній справі відповідачем.

Також, як підставу для залишення позовної заяви без руху судом першої інстанції зазначено, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що у 2016 році йому нараховано та виплачено відповідачем разову грошову допомогу у розмірі 920 грн.

До того ж, однією з підстав залишення адміністративного позову без руху, суд першої інстанції вказав на конкретизацію вимоги, зазначеної в п. 3 прохальної частини заяви.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції дійшов висновку про не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.

Проте колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Стаття 106 КАС України стандартизує структуру позовної заяви містить перелік загальних для всіх позовних заяв елементів (реквізитів), які дають необхідну інформацію для вирішення судом питання про відкриття провадження в адміністративній справі.

Проте апеляційний суд зазначає про формальний підхід суду першої інстанції у застосуванні норм статтей 105-106 КАС України, що обумовило безпідставне залишення адміністративного позову без руху.

Пунктом 3 частини 1 ст. 106 КАС України встановлено, що у позовній заяві зазначається, зокрема, імя (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також засобу звязку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі.

Залишаючи адміністративний позов без руху в цій частині, суд першої інстанції посилався на те, що позивач зазначив відповідачем УСЗН Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, а на підтвердження неправомірності дій останнього надав лист Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, а відтак вказаний факт підлягає уточненню.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Отже, право визначати відповідача за позовом належить позивачу (навіть у тому випадку, якщо суд вважає, що відповідач за позовом є неналежним) і суд не вправі, обмежувати право позивача на судовий захист.

Таким чином, пред'явлення позову не до тієї особи, яка, на думку суду, повинна відповідати за позовом є підставою для заміни неналежного відповідача чи залучення другого відповідача, відповідно до вимог ч. 1 ст. 52 КАС України, та не може вважатись недоліком позовної заяви.

Крім того, частиною другої статті 106 КАС України, передбачено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає докази, а в разі неможливості зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості їх подання, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Залишаючи позовну заяву без руху з цієї підстави, суд першої інстанції не враховував положення КАС України щодо дослідження доказів у сукупності, адже, відповідно до ч. 4 ст. 11 КАС України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Також, відповідно до ст. 49 КАС України сторони мають право надавати докази та брати участь у їх досліджені, а ст. 111 КАС України суду надана можливість у попередньому судовому засіданні з'ясувати докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 71 КАС України, в разі, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що не зазначення у позовній заяві позивачем доказів, про які йому відомо і які можуть бути використані судом, не може бути підставою для залишення адміністративного позову без руху, оскільки суд першої інстанції не позбавлений права на витребування таких доказів і у разі їх ненадання повинен вирішити справу на основі наявних доказів.

З приводу вимоги суду першої інстанції щодо конкретизації вимоги, зазначеної в п. 3 прохальної частини заяви, колегія суддів знову ж таки зазначає, що позивач викладає прохальну частину позовної заяви на власний розсуд та в залежності від того, як останній розуміє порушення своїх прав.

Крім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що ухвала Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23.11.2016 року про залишення адміністративного позову без руху позивачем не оскаржувалась, оскільки останній вважав вказане судове рішення незаконним та таким, що прийняте з порушенням з порушенням положень КАС України, а тому і не вбачав необхідності здійснювати дії на його виконання, з чим погоджується колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції допустив помилкове застосування норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо залишення адміністративного позову без руху, у зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена, оскаржена ухвала - скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду, вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Повний текст виготовлено 27 січня 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 160, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2016 року у справі № 174/690/16-а (2-а/174/39/2016) скасувати.

Справу № 174/690/16-а (2-а/174/39/2016) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності та відмови у вчиненні дії протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: І.В. Юрко