Справа № 803/1765/16
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року Справа № 803/1765/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 № 131758-13.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що 29.06.2016 Луцькою ОДПІ було винесене податкове повідомлення-рішення №131758-13 про нарахування позивачу транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн. Вказане рішення позивач оскаржувала в адміністративному порядку, однак це не призвело до його скасування.

Позивач не погоджується з зазначеним податковим повідомленням-рішенням, вважає його таким, що підлягає скасуванню з огляду на таке. Об'єктом оподаткування, відповідно до статті 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України), з врахуванням внесених 24.12.2015 змін, є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринокова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (станом на 01.01.2016 - 1033500,00 грн.). Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.10.2013 позивачем було придбано автомобіль Lexus RX 450h 3.5LCV W/G PREMIUM 2013 року випуску, за ціною 657406,00 грн., відтак даний автомобіль не є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Позивач також зауважує, що визначення відповідачем податкового зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік суперечить принципу стабільності, адже рішення №3/10 «Про встановлення транспортного податку в місті Луцьку», прийняте Луцькою міською радою 02.02.2016, а тому, з врахуванням вимог підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, може бути застосоване з початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом, тобто з 01.01.2017.

ОСОБА_1 також звертає увагу на той факт, що в порушення вимог ПК України, оспорюване податкове повідомлення-рішення було направлене позивачу лише 03.08.2016.

З наведених підстав позивач вважає податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 року № 131758-13 протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Крім того, зазначає, що при вирішенні цього спору необхідно також виходити із таких принципів податкового законодавства України, як стабільність та презумпція правомірності рішень платника податків, які були порушені відповідачем.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову (а.с.29-32) відповідач адміністративний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» встановлено транспортний податок з фізичних осіб з 2015 року. Ставка даного податку встановлена відповідно до статті 267 ПК України та становить 25000,00 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України. Зазначена ставка податку також визначена рішенням Луцької міської ради від 02.02.2016 №3/10 «Про встановлення транспортного податку у місті Луцьку», яке з урахуванням положень частини п'ятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», набрало чинності 03.02.2016. Відтак, відповідач зазначає, що саме 2016 рік і є базовим (звітним) періодом для оподаткування транспортним податком з об'єкту, який належить на праві власності позивачу.

Також відповідач зазначає, що факт невчасного надіслання позивачу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не спростовує факту несвоєчасної сплати позивачем грошового зобов'язання та не звільняє його від відповідальності за несплату або невчасну сплату грошового зобов'язання. Відтак, відповідач вважає, що вказане рішення винесене відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач у судове засідання не з'явився. Представником позивача 31.01.2017 подано клопотання, в якому він просить суд розгляд справи провести за його відсутності (а. с. 83).

Відповідач в судове засідання також не з'явився, однак у клопотанні від 31.01.2017, поданому представником відповідача, останній просив розгляд справи здійснювати без участі представника Луцької ОДПІ. Проти позовної заяви заперечує в повному обсязі з підстав, викладених в письмовому запереченні (а.с.81).

З урахуванням вимог частини першої статті 41, частини четвертої статті 122 КАС України, у зв'язку із поданням представниками сторін клопотань про розгляд справи без їх участі, судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити повністю, з таких підстав

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки LEXUS, модель RX 450H, 2013 року випуску, з об'ємом двигуна 3456 куб. см, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 (а.с.37).

29.06.2016 Луцька ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № 131758-13, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 25000,00 грн. (а.с.14).

На вказане рішення позивачем 25.08.2016 до Головного управління ДФС у Волинській області було подано первинну скаргу, за результатами розгляду якої рішенням від 18.10.2016 №727/ФОП/03-2010-03-06, оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення (а.с.15-17). ОСОБА_1 було подано повторну скаргу до Державної фіскальної служби України, за результатами розгляду якої 08.11.2016 прийнято рішення №11770/Ф/99-99-11-02-01-14, яким оскаржуване податкове повідомлення-рішення та рішення Головного управління ДФС у Волинській області №727/ФОП/03-2010-03-06 від 18.10.2016 залишено без змін, а повторну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення (а.с.18-20).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), згідно з яким, зокрема, статтю 267 ПК України викладено в іншій редакції.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України (в редакції Закону № 71-VIII) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. (підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України).

Згідно із підпунктом 267.3.1 пункту 267.3, пункту 267.4 статті 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Як передбачено підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 цього ж Кодексу, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За приписами підпунктів 267.6.1, 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

01.01.2016 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24.12.2015 № 909-VІІІ (далі - Закон № 909-VІІІ), згідно з яким підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України викладено у такій редакції: "Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті".

Пунктами 13-14 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66, передбачено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Пунктом 7 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону № 909-VІІІ рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

02.02.2016 Луцька міська рада прийняла рішення №3/10 «Про встановлення транспортного податку у м. Луцьку», яким встановила відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» на території міста Луцька транспортний податок, затвердила Положення про транспортний податок у місті Луцьку та вказала, що з 01.01.2016 втрачає чинність рішення Луцької міської ради від 28.01.2015 №69/5 «Про встановлення транспортного податку» (Положення №69/5). Згідно із пунктом 2.1 зазначеного Положення об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

При вирішенні питання щодо того, чи є належний позивачу автомобіль об'єктом оподаткування транспортним податком саме у 2016 році, суд виходить із наступних положень нормативно-правових актів.

Підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України передбачено, що до місцевих податків належить податок на майно, а згідно із пунктом 10.2 статті 10 цього ж Кодексу місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Пунктом 4.4 статті 4 цього ж Кодексу (зі змінами, внесеними Законом № 909-VІІІ) визначено, що установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Як передбачено підпунктами 12.1.1, 12.1.2, 12.1.4 пункту 12.1 статті 12 ПК України, Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає: перелік загальнодержавних податків та зборів; перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад; положення, визначені в пунктах 7.1, 7.2 статті 7 цього Кодексу щодо місцевих податків та зборів.

Повноваження міських рад щодо встановлення місцевих податків і зборів визначені статтею 12 ПК України. Так, згідно із пунктом 12.3, підпунктом 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно із підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Разом з тим, згідно із підпунктами 4.1.4, 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Відповідно до підпунктів 7.1.1 - 7.1.8 пункту 7.1 статті 7 ПК України під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Системний аналіз вказаних нормативно-правових актів дає суду підстави дійти висновку про те, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII з 01.01.2015 в Україні до переліку місцевих податків і зборів було віднесено обов'язковий новий вид місцевого податку на майно, а саме транспортний податок.

При цьому, до повноважень Верховної Ради України належить визначення переліку місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, та положень, визначених в пунктах 7.1, 7.2 статті 7 цього Кодексу щодо місцевих податків та зборів (тобто, щодо платників податку та об'єкту оподаткування), в той час як до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень належить прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Суд звертає увагу, що приймаючи рішення про встановлення місцевих податків та зборів (в т. ч. транспортного податку) міська рада повинна враховувати обмеження, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України (в частині офіційного оприлюднення рішення про встановлення місцевих податків та зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду) та підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 (в частині дотримання принципу стабільності: зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки).

За приписами підпункту 7.1.2 пункту 7.1 статті 7 ПК України об'єкт оподаткування є елементом податку.

Порівнюючи об'єкти оподаткування транспортним податком у 2015 та у 2016 році, необхідно дійти висновку, що вони є різними.

Так, у 2015 році згідно із підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України (зі змінами, внесеними Законом № 71-VIII), об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

В той же час, у 2016 році відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України (зі змінами, внесеними Законом № 909-VІІІ) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Таким чином, приймаючи рішення від 02.02.2016 №3/10 «Про встановлення транспортного податку у м. Луцьку», Луцька міська рада не дотримала обмежень, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 та підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України, оскільки внесла зміни до елементу транспортного податку (об'єкту оподаткування) без дотримання шестимісячного строку до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, та офіційно не оприлюднила відповідне рішення до 15 липня року, що передує бюджетному періоду.

Відтак, враховуючи правові наслідки порушення зазначених обмежень, які полягають у тому, що норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (підпункт 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України), застосування відповідачем положень статті 267 ПК України (зі змінами, внесеними Законом № 909-VІІІ) та рішення Луцької міської ради від 02.02.2016 №3/10 з метою оподаткування належного позивачу транспортного засобу транспортним податком не може мати місце у 2016 році.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно із пунктом 56.21 статті 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

На думку суду, чинні норми ПК України припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків контролюючих органів та платників податків в частині адміністрування та сплати транспортного податку в 2016 році, тому виходячи із положень пункту 56.21 статті 56 ПК України та закріпленого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України принципу презумпції правомірності рішень платника податків, при вирішенні цього спору рішення належить винести на користь платника податків.

Судом при вирішенні справи також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, та якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

З ініціативи суду станом на 31.01.2017 було здійснено розрахунок середньоринкової вартості автомобіля марки Lexus, модель RX 450H, 2013 року випуску, пробігом 70002 км на офіційному сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (згідно з Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66), відповідно до якого середньоринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 976012,65 грн.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 24.12.2015 № 928 з 01.01.2016 мінімальна заробітна плата становить 1378,00 грн. Відтак, транспортний засіб може бути об'єктом оподаткування в розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України, якщо його середньоринкова вартість складає понад 1033500,00 грн. (750 х 1378,00 грн. = 1033500,00 грн.).

Проте, ні на момент винесення податкового повідомлення-рішення, ні на момент судового розгляду справи відповідачем не доведено та не надано жодних доказів про те, що належний позивачу автомобіль був об'єктом оподаткування у 2016 році в розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України та що його середньоринкова вартість становила більше 1033500,00 грн.

При цьому, будь-яких доказів на підтвердження тої обставини, що Луцькою ОДПІ вживалися будь-які заходи для проведення звірки даних щодо вказаного об'єкта оподаткування, який перебуває у власності ОСОБА_1 суду не надано.

Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що належний позивачеві транспортний засіб марки LEXUS, модель RX 450H, 2013 року випуску, з об'ємом двигуна 3456 куб. см не є у 2016 році об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України, оскільки його середньоринкова вартість становить менше 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, у пункті 110 рішення Європейського Суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення. Відтак, визначення позивачу суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25000,00 грн. не відповідає положенням ПК України та є протиправним, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи встановлені обставини справи та вищезазначені положення чинного законодавства України, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а тому підлягають задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно присудити за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 551,20 грн., сплачений згідно квитанції №28 від 07.12.2016 (а.с.2).

Керуючись статтями 41, 122, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 29 червня 2016 року № 131758-13.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С. Денисюк