Справа № 826/18330/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2017 року № 826/18330/14

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі у складі колегії суддів: головуючого судді Качура І.А., суддів Данилишина В.М., Келеберди В.І. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Адвокатського об`єднання «Головань і Партнери» до Кабінету Міністрів України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецмаш» про визнання нечинним розпорядження, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся позивач Адвокатське об`єднання «Головань і Партнери» з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецмаш», в якому просить суд:

- визнати нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядженнгя Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053»;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України відповідно до п. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.20144 року, який набрав чинності 15.10.2014 року розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» доповнений пунктом 9-3, який передбачає звільнення від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платників єдиного внеску, визначених у ст.. 4 цього Закону, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст.. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», розпочата відповідно до Указу Президента України «Про Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року» «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 року, на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до зазначених населених пунктів належить м. Донецьк.

Позивач, як вказано у позові, перебуває на обліку у ДПІ у Калінінському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області, тому, на думку позивача, поширювалася дія п. 9-3 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо звільнення від виконання обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 цього Закону.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Крім того, позивач у своєму позові вказує, що він є суб`єктом правовідносин, у яких застосовано розпорядження КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р, оскільки внаслідок прийняття цього розпорядження позивач не має можливості застосувати п. 9-3 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо звільнення від виконання обов`язків визначених ч. 2 ст. 6 Закону, що, на думку позивача, є порушенням його прав.

Також позивач зазначає, що у відповідності до Закону України «Про Кабінет Міністрів України» КМУ не має таких повноважень, як зупинення дії власних актів.

Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року адміністративний позов Адвокатського об`єднання «Головань і Партнери» задоволено частково.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2015 року апеляційна скарга Кабінету Міністрів України залишена без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.09.2015 року касаційна скарга Кабінету Міністрів України задоволена частково. Постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2015 року скасовані. Справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.10.2015 р. адміністративна справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду.

15 березня 2016 року на адресу суду надійшла заява Приватного підприємства «Терра» про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору з посиланням на те, що постанова суду у вказаній адміністративній справі може вплинути та їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, однак колегія суддів під час розгляду справи прийшла до висновку щодо недоцільності залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спора Приватного підприємства «Терра», оскільки судове рішення по вказаній адміністративній справі не зачіпає права, свободи та інтереси вказаного підприємства, а у випадку, якщо Приватне підприємство «Терра» вважає, що Кабінетом Міністрів України порушені його права, свободи або інтереси, воно має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду з відповідним позовом.

Під час розгляду справи представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволенні відмовити у повному обсязі, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у письмових запереченнях проти позову та у додаткових письмових запереченнях проти позову.

До судового засідання представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, справу просив розглянути за відсутністю представника позивача.

Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю на адресу суду не надходило.

В судовому засіданні за згодою представника відповідача ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України та відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Пунктом 5 ст.11 «Прикінцевих та перехідних положень» того ж Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14.04.2014 р., у період з 14.04.2014 р. до її закінчення.

30.10.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнято Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до вказаного переліку також входить м. Донецьк.

05.11.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнято Розпорядження №1079-р, яким було зупинено дію Розпорядження №1053-р від 30.10.2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 113 КМ України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Аналогічна норма регламентована й у положеннях ст.1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» .

Частиною 1 ст.4 Закону №794 передбачено, що КМ України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

У відповідності до положень ст.117 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Акти КМ України підписує Прем'єр-міністр України.

Частинами 1 та 3 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що Кабінет Міністрів України має право приймати акти, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України, однак відповідно до норм Закону України «Про Кабінет Міністрів України», повноважень щодо зупинення дії власних розпоряджень КМУ не має.

Крім того, слід зазначити, що Кабінет Міністрів України не може зупиняти свої попередні рішення, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між суб'єктом владних повноважень і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Аналогічна за змістом правова позиція відображена в абз.2 п.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №1-зм від 13.05.1997 р. (у справі щодо несумісності депутатського мандата) та мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 р. у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46, ч.1, ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ( справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) щодо інших суб'єктів.

Також, колегія суддів звертає увагу, що ч.1 та ч.2 ст.50 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що право ініціативи у прийнятті актів Кабінету Міністрів України мають члени Кабінету Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями. Аналогічна за змістом норма зафіксована в Регламенті Кабінету Міністрів України, що затверджений постановою КМУ №950 від 18.07.2007 р. (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного розпорядження) (надалі - Регламент №950).

Згідно з положеннями ч.1 ст. 51 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» постанови та розпорядження КМУ приймаються на засіданнях Кабінету Міністрів України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до ст.6 цього Закону.

Відповідно до п.1 та п.2 пар.24 гл.2 р.3 Регламенту №950, за результатами засідання Кабінету Міністрів складається протокол, який є офіційним документом.

У протоколі засідання зазначаються прізвища та ініціали членів Кабінету Міністрів, а також інших посадових осіб, які взяли участь у засіданні, питання, що розглядалися, та рішення, прийняті за результатами розгляду.

Відповідно до пп. «б» п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон №2464) було доповнено п.9-3 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого платники єдиного внеску, визначені ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14.04.2014 р., звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Водночас, у статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

У відповідності до статті 101 Податкового кодексу України та наказу Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577 «Про затвердження Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків», документом-підставою для прийняття керівником (заступником керівника) контролюючого органу рішення про списання безнадійного боргу, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), є відповідний сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України, що засвідчує настання форс-мажорних обставин у податкових правовідносинах та використовується при списанні безнадійного податкового боргу відповідно до статті 101 Податкового кодексу України.

Зі змісту повідомлення Донецької торгово - промислової палати від 23.10.2015 року № 147-4/12.12-03 вбачається, що Торгово - промислова палата України та регіональні торгово - промислові палати засвідчують настання форс - мажорних обставин виключно до чинного цивільного та господарського законодавства України. Стаття 6 та 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що під час проведення антитерористичної операції суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції звільняються від сплати за користування земельними ділянками та майном державної та комунальної власності. Вказані статті є нормами прямої дії і не потребують додаткового надання сертифіката про засвідчення форс - мажорних обставин.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У судовому засіданні встановлено, що Адвокатське об`єднання «Головань і Партнери» зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за № 1 024374 від 25.11.1996 року, 26.07.2007 року, місцезнаходження юридичної особи: 83003, Донецька область, м. Донецьк, Калінінський район, проспект Ілліча, будинок 21а, що підтверджується наданою суду копією Витягну з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до копії довідки про взяття на облік платника податків від 21.11.2012 року № 115/10/18-2-213-2, Адвокатське об`єднання «Головань і Партнери» перебуває на обліку у ДПІ у Калінінському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області, строк дії довідки «необмежений».

Як вбачається з наданої суду копії повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску від 29.11.2012 року № 5858, Адвокатське об`єднання «Головань і Партнери» взято на облік в Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька.

Відповідно до наданих Позивачем платіжних доручень (№1033 від 12.12.2014 р., №1034 від 12.12.2014 р., №1042 від 16.12.2014 р. та №1043 від 16.12.2014 р.) вбачається, що АО «Головань і партнери» перераховувало на рахунки в ГУ ДКСУ у Донецькій області єдиний внесок за листопад 2014 року.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що Розпорядження КМУ №1053-р від 30.10.2014 року безпосередньо стосується Позивача, оскільки в даному Розпорядженні зазначається перелік населених пунктів, в яких діє положення п.9-3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та в яких платники єдиного внеску які звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених ч.2 ст. 6 того ж Закону, оскаржуване Позивачем розпорядження зупиняє дію Розпорядження №1053-р, а тому суд погоджується із доводами Позивача, що оскаржуване Розпорядження №1079-р від 05.11.2014 року безпосередньо стосується прав та інтересів Позивача.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справа здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Станом на момент вирішення справи по суті оскаржуване позивачем Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053» втратили чинність на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання нечинним Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р «Про зупинення дії Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053» не підлягають задоволенню.

Крім того, стосовно позовних вимог АО «Головань і Партнери» про зобов'язання Кабінету Міністрів України відповідно до п.5 ст.11 Закону «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14.04.2014 р., у період з 14.04.2014 р. до її закінчення, колегія суддів приходить до висновку про їх необґрунтованість, оскільки станом на момент вирішення справи Розпорядження КМУ №1053-р від 30.10.2014 року та Розпорядження КМУ № 1079-р від 05.11.2014 року визнано такими, що втратили чинність на підставі Розпорядження КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до вказаного переліку відноситься м. Донецьк, вказаний перелік є чинним та не скасованим.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст.. 94 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача суми сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 122,158 - 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог Адвокатського об'єднання «Головань і Партнери» - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя І.А. Качур

Судді В.М. Данилишин

В.І. Келеберда