Справа № 753/17077/16-а
Суддя: Лужецька О. Р.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/16/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.

за участю секретаря - Кубів С.І.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_3, який був особою, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС, інвалідом І групи внаслідок захворювання, пов"язаного з ліквідацією аварії на ЧАЕС. Позивачка звернулася до відповідача із заявами про переведення її на пенсію у зв"язку з втратою годувальника, але їй повідомили про відмову у переведенні. Позивачка вважає дану відмову незаконною, у зв"язку з чим звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати дії відповідача щодо відмови у переведенні позивачки з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника - протиправними; зобов'язати відповідача перевести позивачку на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50 % пенсії по інвалідності, яку отримував ОСОБА_3, здійснивши перерахунок пенсії ОСОБА_2.

У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що позивачка, дійсно, звернулася до Управління із заявами про переведення її на пенсію у зв"язку із втратою годувальника, але при цьому нею не були надані всі належні документи.. Це стало підставою для відмови позивачці у переведенні на пенсію у зв"язку із втратою годувальника. На підставі викладеного представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи стороні відповідача необхідно довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 30 грудня 1978 року по день смерті чоловіка, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2010 року, яка набрала законної сили, зобов'язано Управління провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 згідно вимог стст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку не нижче 6 мінімальних пенсій за віком додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна становити 50% від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - з 01.01.2009 року.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом було встановлено, що ОСОБА_3 був особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідом ІІІ групи, захворювання ОСОБА_3 пов'язане з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС, отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно довідки серії АВ № 0081429 про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги ОСОБА_3 з 16.12.2013 року був інвалідом І групи по опорно-руховому апарату, захворювання пов'язане з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Відповідно до Експертного висновку № 5352 від 26.05.2014 року, наданого Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України, захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_3, пов'язано з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Крім того, письмові матеріали справи містять також й інші докази на підтвердження періоду участі ОСОБА_3 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що були надані позивачкою до Управління при подачі заяви.

З наданих позивачкою письмових доказів вбачається, що вона є дружиною померлого ОСОБА_3, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, категорії 1, а також надані докази дають підстави стверджувати, що є всі підстави для надання їй пільг і компенсацій, передбачених пунктами 5, 7, 8, 11, 12, 20, 23, 27 ст. 20, ст. 48, 52, 53, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Згідно із ст. 37 вказаного Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що пенсія в разі втрати годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), у розмірі, а саме, на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 процентів пенсії по інвалідності померлого годувальника.

Виходячи зі змісту наведених норм, можна зробити переконливий висновок про те, що отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що була призначена померлому годувальнику.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Абзацами 1, 8, 9 пункту 1 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523 (чинними на момент смерті годувальника) передбачено, що цей порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; пенсії за бажанням осіб можуть призначатися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків; у разі коли особа пропрацювала в зоні відчуження менше календарного місяця в 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час в одному з неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження.

Як встановлено при розгляді справи, на момент звернення позивачки до Управління із заявами про призначення пенсії у зв"язку із втратою годувальним механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи регулювався Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.

Як передбачалося Порядком № 523, так Порядком № 1210 встановлено, що пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках у розмірі відшкодування збитків, який визначається згідно з законодавством.

З урахуванням вищевикладеного, вирішуючи даний спір, суд приходить до обґрунтованого висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2, а тому про повне їх задоволення та зобов'язання Лівобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити переведення ОСОБА_2 на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Відмова відповідача з підстав наведених у листі є протиправною, оскільки не відповідає вимогам діючого законодавства.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 17 Кодексу визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що фізична чи юридична особа можуть оскаржити до адміністративного суду будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, шляхом подання адміністративного позову з вимогами, перелік яких міститься у частині четвертій статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки такий перелік не є вичерпним, особа може обрати й інші вимоги на захист своїх прав, свобод чи інтересів у сфері публічно - правових відносин, але, виходячи із закону, яким визначається порядок реалізації прав та свобод у сфері публічно-правових відносин, враховуючи компетенцію адміністративних судів (ст. 17 Кодексу), а також повноваження суду при вирішенні справи (ст. 162 Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до чинного закону, а саме чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду та вирішення справи.

Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Але під час розгляду справи відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було доведено правомірність своїх дій.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 18, 71, 93, 94, 99, 100, 104, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Лівобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії Лівобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови у переведенні ОСОБА_2 на пенсію по втраті годувальника - протиправними.

Зобов'язати Лівобережне об"єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві перевести ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50 % пенсії ОСОБА_3 на день його смерті.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА