Справа № 366/249/17
Суддя: Слободян Н. П.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №366/249/17
Провадження №2-а/366/13/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

1 лютого 2017 року суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши у скороченому провадженні в с.м.т. Іванків адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області про визнання дій протиправними та про зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі про визнання протиправним порушення з боку УПФУ відносно позивачки вимог ст. 22 та 46 КУ, якими відповідно до п. 2 Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (зареєстровано в МЮУ 15.01.2015 № 41/26486) зобов'язаний керуватися УПФУ у своїй діяльності, а також пп. 7 та 8 п. 4 цього положення, згідно яких відповідач призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, для чого забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок державного бюджету України; зобов'язати УПФ негайно поновити конституційні права, визначені ст. 22 та 46 КУ, отримувати державні пенсії як ліквідатору наслідків ЧК в розмірі не меншому ніж 8 мінімальних пенсій за віком з розрахунку 75% втрати професійної працездатності, для чого зобов'язати відповідача негайно здійснити відповідний перерахунок та забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій за рахунок державного бюджету України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилається на те, що вона 26.05.2009 року отримала експертний висновок №273, який встановив зв'язок її захворювань, які призвели до втрати працездатності, з дією іонізуючого випромінювання під час ліквідації Чорнобильської катастрофи.

Діючим на той час законодавством України були встановлені державні гарантії призначення та виплати їй, як інваліду ЧАЕС, в якості відшкодування шкоди здоров'ю, втрати професійної працездатності, державних пенсій в розмірі не меншому ніж 8 мінімальних пенсій за віком з розрахунку 75 % втрати професійної працездатності.

Позивачка подала до УПФ заяву про призначення державної пенсії.

Відповідно до імперативу частини 3 статті 22 Конституції України, цей розмір не може бути зменшений в подальшому ні при яких змінах в законодавстві України. Але УПФ нараховує та сплачує належні їй пенсії в розмірах, значно менших, ніж це визначено статтями 22 та 46 Конституції України. Такі дії посадових осіб УПФ вона вважає протиправними, такими, що порушують основи державного ладу України, визначені статтями 22 та 46 Конституції України, а тому вона звернулася до УПФ з вимогою негайно поновити її конституційні права, здійснити перерахунок належної державної пенсії як ліквідатору наслідків Чорнобильської катастрофи в розмірі не меншому ніж 8 мінімальних пенсій за віком з розрахунку 75 % втрати професійної працездатності, та здійснити всі передбачені законодавством України заходи для того, щоб вона своєчасно і в повному розмірі отримувала належну їй державну пенсію, як ліквідатор наслідків Чорнобильської катастрофи, в розмірі, визначеному редакцією Закону України «про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №769-ХІІ від 28.02.1991 року на час виникнення у неї права на державну пенсію як інваліда ЧАЕС.

28.12.2016 року позивачка отримала від УПФУ немотивовану відмову.

Відповідачем по справі на адресу Іванківського районного суду Київської області було подано заперечення, в якому просить відмовити у задоволенні позову, з тих підстав, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки розмір пенсій визначається на законодавчому рівні, пенсійний фонд не є розпорядником коштів,а має статус одержувачів, крім того, Конституція України та Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» уповноважує КМУ приймати підзаконні нормативні акти, які більш детально регулюють вищезазначений закон. Відповідно, УПФУ, діяв на підстав, в межах і у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності зі ст.183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами, заперечення відповідача, оцінивши докази в їх сукупності вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1, виданим 07.07.2009 року та вкладкою до нього НОМЕР_2 від 07.07.2009 року. 2 група інвалідності їй встановлена 26.06.2009 року, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК серії КИО-1 № 331471 та експертним висновком МЕКС від 26.05.2009 року.

15.12.2016 року (вх.№202/1-І1) Позивач звернулась до УПФУ в Іванківському районі Київської області із заявою про прийняття до виконання Постанови Іванківського районного суду від 18.04.2011 р. № 2-а-3895/2011р., якою зобов'язано здійснити перерахунок та виплату перерахованої основної пенсії відповідно до ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з 07.10.2010 року та додаткової пенсії відповідно до ст. 50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 07.10.2010 року.

Листом від 28.12.2016 року №2023/1-І1 управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні її заяви, у зв'язку з тим, що з 01.11.2011 року на законодавчому рівні, розмір пенсій приведено до норм чинного законодавства. Пунктом 7 частини І Прикінцевих положень Закону України „Про Державний бюджет України на 2011 рік" встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Тому, рішення судів, якими зобов'язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсій без обмеження строком, виконуються сторонами в межах покладених зобов'язань, а саме: виплати, призначення на виконання судового рішення, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення. Пенсійний фонд не є розпорядником грошових коштів.

Не погодившись із цим, позивачка звернулася до суду з позовом про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка встановлює державну пенсію особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, в редакції, чинній на час звернення позивачки до відповідача, визначено, що «пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Стаття 54 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2532-12 від 01.07.92, Декретом № 29-93 від 26.03.93, Законами № 3285-12 від 17.06.93, № 230/96-ВР від 06.06.96, № 3108-IV від 17.11.2005, № 107-VI від 28.12.2007; текст статті 54 в редакції Закону № 76-VIII від 28.12.2014 - щодо набрання чинності норм зазначеного Закону див. "Прикінцеві положення"».

Ст. 50 цього ж Закону, у редакції, що діяла на час звернення позивачки до відповідача, передбачено: «додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1:

Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Текст статті 50 із змінами, внесеними згідно із Законами № 2532-XII від 01.07.92, № 230/96-ВР від 06.06.96; в редакції Закону № 107-VI від 28.12.2007 - зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008; текст статті 50 в редакції Закону № 76-VIII від 28.12.2014 - щодо набрання чинності норм зазначеного Закону див. "Прикінцеві положення"\

Суд звертає увагу на те, що ще Законом України від 14 червня 2011 року № 3491- VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», доповнені Прикінцеві положення пункту 4, якими встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону від 14 червня 2011 року № 3491-VI, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Отже, в даному випадку застосування положень статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до 23 липня 2011 року здійснювалося у порядку та розмірах, встановлених наведеним законом, а з 23 липня 2011 року - у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року, норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України» на 2011 рік визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Окрім того, рішенням Конституційного суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012 за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, роз'яснено, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

1 січня 2012 року набрав чинності Закон України від 22 грудня 2011 року №4282-VІ «Про Державний бюджет України» на 2012 рік, пунктом 3 Розділу Прикінцеві положення якого передбачено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 № 5515-ІV, який набрав чинності з 01.01.2013, у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Таким чином, визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України, який постановами № 745 від 06.07.2011, № 1210 від 23.11.2011 та від 28.12.2011 № 1381 визначив розміри таких виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, починаючи з 23 липня 2011 року в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювалась виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно із судовим рішенням, дії УПФУ в Іванківському районі Київської області щодо призначення нового, на відміну встановленого рішенням суду від 18.04.2011 року у справі № 2-а-3895/2011, розміру пенсії з часу змін в законодавстві є правомірним, оскільки у позивача з цього часу виникають інші (нові) правовідносини.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, в Рішенні суду від 9 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії, в якому констатовано, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено у рішенні суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року. У рішеннях Європейського суду з прав людини в справі Аррас та інші проти Італії від 14 лютого 2012 року, Сухобоков проти Росії від 13 квітня 2006 року також зазначено, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Окрім того, в Ухвалі Європейського суду з прав людини від 3 червня 2014 року у справі Великода проти України Європейський суд з прав людини також зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулась держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою. Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

У даному Рішенні суду зазначено, що суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

Таким чином, Європейський суд з прав людини зазначив, що дія судового рішення, яким встановлено розмір пенсії, припиняється, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

Тобто, рішення суду від 18.04.2011 щодо перерахунку пенсії позивачки підлягала виконанню до моменту внесення у чинне законодавство України змін, що встановлюють новий порядок обчислення та нарахування цих соціальних виплат.

А з урахуванням внесення змін у профільний Закон, який регулює нарахування та виплату пенсії особам, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, підстав для нарахування і виплати їх у інших розмірах, немає, а тому,суд приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу, діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законодавством України.

За наведених обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 159,160,161-163, 183-2 КАС України, ст.ст.49,50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області про визнання дій протиправними та про зобов'язання вчинити дії.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Іванківський районний суд протягом 10 днів з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання апеляції, якщо вона не скасована, після прийняття рішення Київським апеляційним адміністративним судом.

Суддя Н.П.Слободян