Справа № 805/12661/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року м. Київ К/800/57087/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В., Кобилянського М.Г., Мойсюка М.І. (доповідач),

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя Донецької області про скасування рішення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2013 року,-

у с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя Донецької області (далі - УПФУ), в якому просив скасувати рішення про сплату недоїмки та застосування штрафних санкцій.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що є пенсіонером за вислугою років, знаходиться на обліку в УПФУ як платник єдиного внеску - фізична особа-підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування, а тому відповідно до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати за себе єдиного внеску. Вважає, що оскаржуваним рішенням суб'єкта владних повноважень порушено його права, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року позов задоволено частково. Скасовано вимогу УПФУ про сплату недоїмки № Ф-1920 від 5 липня 2013 року на суму 8358,92 грн, рішення про застосування штрафних санкцій від 27 червня 2013 року № 2740 і № 3738.

Оскаржуваною постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано і в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що позивач не є пенсіонером за віком, а також не досяг пенсійного віку, що дає право на пенсію за віком, то на нього не розповсюджуються положення частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Судами встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі - ФОП), перебуває на обліку в УПФУ та отримує довічну пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Так, право чоловіків на пенсію за віком, що передбачене частиною першою статті 12 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та частиною першою статті 26 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакціях, чинних на час виникнення спірних відносин) пов'язується, зокрема, з досягненням 60 років.

Згідно зі статтею 1 Закону № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за вислугу років, за віком, за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або організаційними заходами, які на день звільнення досягли 45-річного віку, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є ФОП, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами частини четвертої статті 4 цього Закону (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом № 3609-VI, які набрали чинності 6 серпня 2011 року) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції на підставі аналізу зазначених норм права дійшов висновку, що ФОП, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII і які обрали спрощену систему оподаткування, не звільняються від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VІ. Тобто, від сплати за себе єдиного внеску звільняються лише ті ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена була висловлена, в постановах Верховного Суду України № 21-59а14 та 21-102а14 від 15 квітня 2014 року, № 21-75а14 від 22 квітня 2014 року, 21-118а15 від 12 травня 2015 року.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку стосовно правомірності дій відповідача при вирішенні ним питання про прийняття рішення про сплату недоїмки та застосування штрафних санкцій.

З огляду на викладене, рішення суду апеляційної інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: М.І. Мойсюк

М.Г.Кобилянський

С.В. Головчук