Справа № 817/1496/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2017-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2017 р.Р і в н е 817/1496/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т АН О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.09.2016 № та №.

В обґрунтування позову зазначає, що висновки контролюючого органу щодо невірно задекларованого коду товару згідно з УКТЗЕД, дати першої реєстрації транспортного засобу, ввезеного на територію України, а також неправильного застосування коефіцієнта щодо ставки акцизного податку, ґрунтуються на помилковій оцінці працівниками відповідача інформації, викладеної в листі офіційного дистриб'ютора виробника Opel в Україні ТзОВ ОСОБА_2 Груп стосовно дати виготовлення та дати продажу клієнту вантажного автомобіля. Однак, позивач стверджує, що використання вищезазначених документів під час проведення перевірок платників податків не передбачено чинним законодавством України, а тому оскаржувані рішення є безпідставними та підлягають скасуванню.

Представники позивача в судовому засіданні 09.12.2016 позов підтримали з наведених у ньому підстав та просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 управління ДФС у Рівненській області позов не визнав, подав письмове заперечення (а.с.69-71). Представник відповідача в судовому засіданні 09.12.2016 пояснила, що в ході документальної невиїзної перевірки контролюючий орган виявив заниження сплати позивачем митних платежів при митному оформленні вантажного автомобіля внаслідок невірно задекларованої дати реєстрації вказаного вантажного автомобіля, що вплинуло на помилкове визначення ставки акцизного податку як для вантажного автомобіля, що був у використанні до 5 років. Зазначила, що підставою для такого висновку про порушення позивачем вимог Митного кодексу України став лист офіційного дистриб'ютора виробника Opel в Україні ТзОВ ОСОБА_2 Груп з інформацією щодо дати виготовлення вантажного автомобіля та дати продажу клієнту, яка не співпадає з відомостями, які вказані позивачем в митній декларації від 01.07.2015 №204050001/2015/007910. Таким чином, на думку відповідача, на момент митного оформлення транспортного засобу необхідно було застосувати коефіцієнт 40 до ставки акцизного податку, як для вантажного автомобіля, що використовувався від 5 до 8 років. На підставі викладено оскаржувані рішення вважає правомірними та просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі за безпідставністю вимог.

Представники позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представник відповідача ОСОБА_6 прибули в судове засідання призначене на 20.01.2017. Судом поставлено на обговорення питання щодо розгляду справи у порядку письмового провадження. Представники позивача та представник відповідача не заперечили проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

За таких обставин, заслухавши думку представників сторін, відповідно до ч.4 ст.122 КАС України, суд перейшов до розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

01.07.2015 декларантом Приватного підприємства АЛЬЯНС АВТО-БРОКЕР ОСОБА_7 подано до митного оформлення декларацію ІМ40ДЕ №204050001/2015/007910 (а.с.79), якою заявлено до митного оформлення ввезений з Республіки Австрія громадянином України ОСОБА_8, за дорученням громадянки ОСОБА_1, вантажний автомобіль марки Opel, модель Vivaro, ідентифікаційний номер (кузова) W0LF7BJA6AV619055, загальна кількість місць для сидіння, включаючи місце водія - 3, призначення: для використання по дорогах загального користування (для перевезення вантажів), номер двигуна - G9UB6 (маркування), тип двигуна - дизельний, робочий об'єм циліндрів двигуна 2464 см3, вантажопідйомність 1,185 т, маса у разі максимального завантаження - 2,985 т, тип кузова фургон, в наявності стаціонарна перегородка між кабіною водія та вантажним відділенням, відсутні вікна в бокових панелях, відсутні доступні отвори для кріплення сидінь та встановлення пристроїв безпеки, відсутні в задній частині декоративне оздоблення та ознаки комфорту, календарний рік виготовлення 2010, модельний рік виготовлення 2010, не виготовлений на базі кузова легкового автомобіля.

Загальна фактурна вартість 21152,47грн. (або 900 євро), заявлена декларантом загальна митна вартість в сумі 95186,10грн. (або 4050 євро).

При митному оформленні вищевказаного транспортного засобу сплачені наступні митні платежі:

мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами (код платежу - 121) 10% - 9518,61грн.;

додатковий імпортний збір на товари, що ввозяться на митну територію України фізичними особами (код платежу - 122) 5% - 4759,31грн.;

податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України фізичними особами (код платежу - 128) 20% - 22124,45грн.;

акцизний податок (код платежу - 185) 0,02 EUR 1158,22грн.

ОСОБА_3 управлінням ДФС у Рівненській області на підставі наказу №510 від 18.08.2016 Про проведення документальної невиїзної перевірки, відповідно до п.7 ч.1 ст.336, п.1 ч.2 ст.351 Митного кодексу України, проведено документальну невиїзну перевірку дотримання фізичною особою громадянкою ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, вимог законодавства з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України з поданням митної декларації від 01.07.2015 №204050001/2015/007910.

За результатами вказаної перевірки контролюючим органом складено акт №205/17-00-13-02/НОМЕР_1 від 30.08.2016 (а.с.19-23), відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення законодавства України з питань державної митної справи платником податків ОСОБА_1, внаслідок декларування невірної дати виготовлення транспортного засобу та дати початку використання товару за МД типу ІМ40ДЕ від 01.07.2015 №204050001/2015/007910, що призвело до заниження бази оподаткування та порушення вимог ст.257, ч.1 ст.377 Митного кодексу України; п.190.1 ст.190, пп.215.3.5 п.215.3 ст.215, п.218.1 ст.218, пп.222.2.1 п.222.2 ст.222 Податкового кодексу України, а також, як наслідок, до несвоєчасної та не в повному обсязі сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товару з поданням митної декларації типу ІМ40ДЕ від 01.07.2015 №204050001/2015/007910 на суму 54204,45грн., в тому числі: податок на додану вартість 9034,07грн., акцизний податок на транспортні засоби, які ввозяться на митну територію України 45170,38грн.

У звязку з виявленими порушеннями на підставі акта№205/17-00-13-02/НОМЕР_1 від 30.08.2016 ОСОБА_3 управлінням ДФС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення рішення:

№ від 12.09.2016, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів на 11292,59грн., в тому числі за основним платежем на 9034,07грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 2258,52грн.;

№ від 12.09.2016, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем акцизний податок з товарів (транспортні засоби, крім мотоциклів і велосипедів), ввезених на митну територію України фізичними особами на 56462,98грн., в тому числі за основним платежем на 45170,38грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 11292,60грн. (а.с.25,26).

Не погоджуючись з вказаними рішеннями позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 Митного Кодексу України (далі - МК України) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (ч.2 ст.1 МК України).

Згідно із ч.1 ст.50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до ч.1 ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ч.1 ст.52 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості (п.4, п.5 ч.5 ст.54 МК України).

Згідно із ч.6 ст.265 МК України декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.

Відповідно до ч.1 ст.266 МК України декларант зобов'язаний, зокрема, у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу (п.4); у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів (п.5).

Згідно із ч.1 ст.293 МК України особою, на яку покладається обов'язок із сплати митних платежів, є декларант.

Особою, на яку покладається обов'язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків (ч.2 ст.293 МК України).

Як встановлено з митної декларації від 01.07.2015 №204050001/2015/007910, особою відповідальною за фінансове врегулювання зазначено ОСОБА_1.

Пунктом 8 ч.1 ст.336 МК України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів в тому числі і направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.

Відповідно до частини 1 статті 345 МК України, документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи (ч.3 ст.345 МК України).

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов'язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України (ч.6 ст.345 КМ України).

Згідно із ч.1 ст.351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Відповідно до ч.2 ст.351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться, зокрема, у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів (п.1 ч.2 ст.351 МК України); надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України (п.2 ч.2 ст.351 МК України).

Статтею 352 МК України передбачено, що посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.354 МК України результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу доходів і зборів та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Рішення про визначення грошових зобов'язань підприємства, що перевірялося, приймається керівником органу доходів і зборів або особою, яка виконує його обов'язки, з урахуванням результатів розгляду заперечень підприємства (у разі їх наявності). Керівник підприємства або уповноважена ним особа можуть бути присутні під час прийняття такого рішення (ч.11 ст.354 МК України).

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (надалі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно із п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є, зокрема, будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України,

Базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу (п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України).

Ставки податку встановлюються від бази оподаткування в розмірі 20 відсотків (п.193.1 ст.193 Податкового кодексу України України).

Згідно із п.206.1 ст.206 Податкового кодексу України під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Відповідно до абз.5 п.215.1 ст.215 Податкового кодексу України до підакцизних товарів належать серед іншого і транспортні засоби для перевезення вантажів.

Ставки податку встановлюються цією статтею і є єдиними на всій території України (п.215.2. ст.215 Податкового кодексу України).

Так, акцизний податок справляється з таких товарів та обчислюється за такими ставками: моторні транспортні засоби для перевезення вантажів, що використовувалися з кодом товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_2 за ставкою податку у твердій сумі з одиниці реалізованого товару (продукції) (специфічні) 0,02 євро за 1 куб.см обєму циліндрів двигуна (п. 215.3.5-2 ст.215 Податкового кодексу України). При цьому передбачено, що ставки податку для транспортних засобів, що відповідають коду 8704 згідно з УКТ ЗЕД, застосовуються для автомобілів, що використовувалися з 5 до 8 років з коефіцієнтом 40 для автомобілів.

Відповідно до п.п. 14.1.163 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України перша реєстрація транспортного засобу - це реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше.

Транспортні засоби, що використовувалися, - це транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби (п.п.14.1.251 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388.

Згідно з вказаним Порядком, якщо на транспортні засоби уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право їх експлуатувати, вони вважаються використовуваними. Датою початку користування (вводу в експлуатацію) транспортних засобів, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, вважається дата їх першої реєстрації, визначена в реєстраційних документах, які видано уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці транспортні засоби на постійній основі. У разі відсутності реєстраційних документів першої реєстрації транспортних засобів датою початку використання транспортного засобу вважається календарна дата його виготовлення (день, місяць, рік).

Як встановлено з митної декларації від 01.07.2015 №204050001/2015/007910, ввезений вантажний автомобіль марки Opel, модель Vivaro, ідентифікаційний номер (кузова) W0LF7BJA6AV619055, загальна кількість місць для сидіння, включаючи місце водія - 3, призначення: для використання по дорогах загального користування (для перевезення вантажів), номер двигуна - G9UB6 (маркування), тип двигуна - дизельний, робочий об'єм циліндрів двигуна 2464 см3, вантажопідйомність 1,185 т, маса у разі максимального завантаження - 2,985 т, тип кузова фургон, в наявності стаціонарна перегородка між кабіною водія та вантажним відділенням, відсутні вікна в бокових панелях, відсутні доступні отвори для кріплення сидінь та встановлення пристроїв безпеки, відсутні в задній частині декоративне оздоблення та ознаки комфорту, календарний рік виготовлення 2010, модельний рік виготовлення 2010, не виготовлений на базі кузова легкового автомобіля.

Датою першої реєстрації вказаного автомобіля є 17.09.2010, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, виданого уповноваженим органом країни продавця (а.с.16-17, 64-67). Зазначений документ був долучений до вказаної митної декларації.

Відповідачем не надано суду доказів того, що під час проведення документальної невиїзної перевірки, від позивача вимагалося подати вказаний документ разом із його офіційним перекладом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС України).

Як встановлено судом, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугував висновок контролюючого органу про те, що ввезений вантажний автомобіль відповідає коду УКТ ЗЕД 8704, як такий, що використовувався від 5 до 8 років, що підтверджується листом офіційного дистриб'ютора виробника Opel в Україні ТзОВ ОСОБА_2 Груп, в якому зазначено, що дата першої реєстрації транспортного засобу вантажного автомобіля марки Opel, модель Vivaro, ідентифікаційний номер (кузова) W0LF7BJA6AV619055 18.05.2010 (а.с.75-76).

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що, згідно п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України, п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 ПК України, отримання інформації від виробників товарів, може бути підставою для проведення документальної невиїзної перевірки платника податків, в даному випадку й позивача, за результатами митного оформлення товару згідно з митною декларацією від 01.07.2015 № 204050001/2015/017910.

Відповідачем не доведено суду те, що інформація, отримана від ТзОВ ОСОБА_2 Груп є офіційною інформацією виробника товару, а також те, що вказане товариство є володільцем та розпорядником інформації про дату первинної реєстрації транспортного засобу (дозволу на першу експлуатацію).

Однак ТзОВ ОСОБА_2 Груп є дистриб'ютором виробника Opel в Україні. Дитриб'ютор - це фірма або агент промислового підприємства, які здійснюють реалізацію продукції й виступають як торговці за договором на основі угоди про право на продаж в окремому регіоні.

За таких обставин, наведена інформація офіційного дистриб'ютора не є інформацією, отриманою від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів.

Також вказана інформація не може бути визнана судом документально підтвердженою інформацію, отриманою від уповноважених органів іноземних держав про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірності відомостей, що в них містяться, які надійшли від уповноважених органів іноземних держав, в розумінні п. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 351 МК України.

В даному випадку, офіційною документально підтвердженою інформацією щодо дати першого допуску транспортного засобу до експлуатації (первинної реєстрації) є технічний паспорт на автомобіль, який входить до переліку обовязкових документів, що надаються митному органу при розмитненні транспортного засобу. Як встановлено судом вище, й не заперечено відповідачем, позивачем було долучено до митної декларації технічний паспорт на автомобіль марки Opel, модель Vivaro, ідентифікаційний номер (кузова) W0LF7BJA6AV619055 виданий уповноваженим органом країни продавця, згідно з яким дата першого допуску вказаного автомобіля до експлуатації 17.09.2010.

Таким чином, дані, які зазначені у технічному паспорті автомобіля, суд вважає достовірними та такими, що не можуть бути спростовані листом ТзОВ ОСОБА_2 Груп.

Окрім цього, за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності даних, наведених у реєстраційних документах на автомобіль, що видані іноземним державним органом, контролюючий орган мав би вжити передбачених ст.ст. 351, 352 МК України, ст. 83 ПК України заходів щодо отримання до проведення перевірки від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про неавтентичність поданих позивачем документів чи недостовірності відомостей, що в них містяться, а також згідно з п.73.3 ст. 73, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України запропонувати ОСОБА_1 надати пояснення та додаткові документи, в тому числі й офіційний переклад поданих документів, які б підтверджували правильність визначення бази та обєкта оподаткування при ввезенні на митну територію України транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.01.2015 в справі № 21-425а14.

Як встановлено судом, відповідач до призначення позапланової невиїзної перевірки, посилаючись на отримання інформації від виробника товару, не звертався до позивача з письмовим запитом про надання належним чином завірених копій документів, їх офіційного перекладу, в підтвердження дотримання вимог митного та податкового законодавства при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності згідно з митною декларацією від 01.07.2015 № 204050001/2015/007910.

Також, з огляду на доводи відповідача в обґрунтування правомірності податкових повідомлень-рішень, які є предметом оцінки в цій адміністративній справі, суд змушений вказати субєкту владних повноважень відповідачу у справі, на те, що одним з принципів податкового законодавства України відповідно до норм статті 4, пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України є принцип презумпції добросовісності дій, рішень платника податків, у зв'язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання фіскальному органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено належними та допустимими доказами, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких встановлена судом.

Відповідачем не подано суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що податкові повідомлення-рішення № та № від 12.09.2016 відповідають встановленим частиною 2 статті 19 Конституції України, пунктом 21.1 статті 21 Податкового кодексу України, частиною 3 статті 2 КАС України, критеріям правомірності рішення субєкта владних повноважень. Натомість, позивачем доведено суду поданими доказами дотримання ним вимог митного та податкового законодавства при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності згідно митної декларації від 01.07.2015 №204050001/2015/007910.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення № та № від 12.09.2016 прийняті відповідачем без встановленої законом підстави, передчасно та необґрунтовано за відсутності на час їх прийняття належних та допустимих доказів вчинення позивачем порушень митного та податкового законодавства України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати підлягаю присудженню позивачу у відповідності до ч.1 ст.94 КАС України.

Крім того, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір загальною сумою 2204,84грн., що є більшим ніж передбачено законом. Таким чином, з урахуванням ст.7 Закону України "Про судовий збір", надмірно сплачений судовий збір підлягає поверненню за клопотанням позивача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 12.09.2016 № та №.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 677,56грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.