Справа № 810/321/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

20 січня 2017 року 810/321/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши позовну заяву

Товариства з обмеженою відповідальністю "Сидера Кемікел"

до Головного управління ДФС у Київській області

про скасування Акта і податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Сидера Кемікел" з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просить: скасувати податкові повідомлення - рішення № , № від 19.10.2016 та Акт невиїзної перевірки від 03.10.2016 № 005/6/10-36-14-10/38890907 на підставі якого, були винесені податкові повідомлення - рішення.

Відповідно до приписів статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сидера Кемікел" до Головного управління ДФС у Київській області про скасування Акта Головного управління ДФС у Київській області про результати проведення документальної невиїзної перевірки від 03.10.2016 № 005/6/10-36-14-10/38890907, - не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з таких підстав.

Як встановлено судом, посадовими особами Головного управління ДФС у Київській області проведено документальну невиїзну перевірку з питань державної митної справи щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товару "засоби захисту рослин: гербіцид Примус", який оформлено Товариством з обмеженою відповідальністю "Сидера Кемікел" за митними деклараціями від 24.04.2014 № 125130003/2014/502379, від 06.05.2014 № 125130003/2014/502569 та від 06.05.2014 № 125130003/2014/502571 за результатами якої було складено Акт перевірки.

З позовної заяви вбачається, що позивач не погоджується з висновками даного Акта, згідно якого встановлені порушення:

- правила 3 (b) пояснень до УКТ ЗЕД Основних правил інтерпретації класифікації товарів Закону України від 05.04.2001 № 2371-ІІІ; УКТ ЗЕД, викладеній у додатку до Закону України від 19.09.2013 № 584-VІІ «Про Митний тариф України»; частини 1 та пункту 5 частини 8 статті 257 МКУ, що стосується невірної класифікації товарів;

- пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податку на додану вартість.

В результаті вищевказаних порушень Товариству з обмеженою відповідальністю «Сидера Кемікел» було занижено податкові зобов'язання загальною сумою 476 307, 46 грн., у тому числі з ввізного мита на суму 396 922, 88 грн. та з ПДВ на суму 79 384, 58 грн.

Таким чином, враховуючи зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, підприємство фактично оскаржує Акт перевірки по суті.

З огляду на зазначене слід зазначити про таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Відповідно до частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з визначенням, наведеним у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

За приписами статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, з наведених процесуальних норм випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Водночас, висновки Акта перевірки не мають самостійного правового значення, оскільки не є остаточним волевиявленням владного суб'єкта; в подальшому з урахуванням вчинених дій податковим органом може бути прийнято рішення стосовно прав та обов'язків позивача.

З наведеного вбачається, що рішення суб'єкта владних повноважень можуть бути виражені у формі нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії.

Визначальною ознакою як нормативно-правового акта так і акта індивідуальної дії є обов'язковість його приписів для відповідного суб'єкта (кола суб'єктів), дотримання яких забезпечується правовими механізмами.

Акти перевірки не є рішеннями суб'єкта владних повноважень, не спричиняють виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб чи суб'єктів владних повноважень, а, отже, не породжують правовідносин, що можуть бути предметом спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що формування і оформлення висновків за результатами проведення перевірки у формі акта є функціональним обов'язком відповідача.

При проведенні перевірки і складанні Акта перевірки посадова особа органу податкової служби вправі робити на підставі наявних матеріалів та за внутрішнім переконанням власні висновки щодо обставин та підстав виникнення порушень законодавства.

В контексті наведеного суд зазначає, що саме рішення (податкове повідомлення-рішення), прийняте податковим органом на підставі висновків Акта перевірки, має правове значення та, відповідно, покладає на платника податків певні обов'язки.

Суд дійшов висновку, що акт перевірки, по-перше, не є рішенням суб'єктом владних повноважень, по-друге, не є таким рішенням відносно до позивача.

Саме в процесі розгляду справи про скасування податкового повідомлення-рішення суд вправі перевіряти обґрунтованість висновків податкового органу.

Таким чином, якщо предметом спору є скасування Акта перевірки суб'єкта владних повноважень повністю, або в певній його частині, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

Аналогічна правова позиція викладена також у Постанові Верховного Суду України від 07.07.2015 № 21-334а15, в якій суд встановив, що акт перевірки не є рішеннями владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не викликає виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що позивач оскаржує Акт перевірки, такі позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За правилами пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного України, звернення до адміністративного суду з позовом, який не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 109, статтями 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

1. У відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сидера Кемікел" до Головного управління ДФС у Київській області в частині позовних вимог про скасування Акта невиїзної перевірки від 03.10.2016 № 005/6/10-36-14-10/38890907, - відмовити.

2. Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Панова Г.В.