Справа № 521/19712/16-а
Суддя: Мурзенко М. В.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/521/66/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року

Малиновський районний суд м.Одеси у складі

головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Кіліян О. В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Шумік І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дії відповідача неправомірними щодо скасування з 07.11.2015 року надання позивачу пільг по 50-відсотковій знижці з оплати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо та зобов'язати відповідача поновити з 07.11.2015 року позивачу та членам його родини право на 50-відсоткову знижку з оплати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 02.02.2017 року замінено неналежного відповідача Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на належного - Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Позов мотивовано тим, що з 01.12.1993 року по 15.12.2003 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, був звільнений за станом здоров'я, являється інвалідом ІІ групи у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в ОВС. Отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Після звільнення з ОВС за позивачем та членами його сім'ї були збережені пільги з надання 50% знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг та палива, відповідно до діючого на той час ЗУ «Про міліцію» від 20.12.1990 року №565-ХІІ. Проте, з 07.11.2015 року вказані пільги скасовано. 07.11.2016 року, позивач звернувся до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про роз'яснення підстав скасування вказаних пільг та прийняти заходи щодо їх поновлення. 21.11.2016 року, позивач отримав відповідь, про відмову в поновленні наданні пільг та втрати права на отримання їх, у зв'язку із втратою чинності ЗУ «Про міліцію».

Вказану відмову позивач вважає протиправною. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. З урахуванням уточнених позовних вимог. Позивач просив суд визнати неправомірними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо скасування з 07.11.2015 року надання йому пільг по 50% знижці з оплати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо, зобов'язати відповідача поновити з 07.11.2015 року позивачу та членам його сім'ї право на 50% знижку з оплати за користування житлом та комунальними послугами, та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також палива, яка гарантована йому ст..22 ЗУ «Про міліцію» , в редакції станом на 25.10.2006 року та вчинити необхідні дії, відповідно до постанови КМУ від 29.01.2003 року № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб. які мають право на пільги» без урахування середньомісячного сукупного доходу сім'ї позивача та без обмежень норм споживання, також просив встановити судовий контроль за виконанням рішення суду (а.с.52-53)

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що скасування надання пільг є протизаконними і такими, що порушують його конституційні права.

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Надала до суду заперечення проти адміністративного позову в яких зазначила, що позивач перебував на персоніфікованому обліку в базі єдиного державного автоматизованого реєстру пільговиків Малиновського району за пільговою категорією «міліціонер на пенсії» та відповідно до ЗУ «Про міліцію» мав право користуватись 50% пільгою з оплати житлово-комунальних послуг у межах норм споживання. Проте з 07.11.2015 року, позивач втратив вказане право на пільги, оскільки відповідно до п.1. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію» з 07.11.2015 року втратив чинність ЗУ «Про міліцію». Зі змісту ЗУ «Про Національну поліцію» випливає, що даний правовий факт не містить норм, які б передбачали пільги. Компенсації і гарантії не тільки для колишніх міліціонерів, а й для тих, які виходять на пенсію після вступу цього закону в силу(а.с.21-24)

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач перебував на персоніфікованому обліку в базі єдиного державного автоматизованого реєстру пільговиків Малиновського району за пільговою категорією «міліціонер на пенсії» та відповідно до ЗУ «Про міліцію» мав право користуватись 50% пільгою з оплати житлово-комунальних послуг у межах норм споживання.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, був звільнений за станом здоров'я, являється інвалідом ІІ групи у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в ОВС, позивачу та членами його сім'ї були збережені пільги з надання 50% знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг та палива, відповідно до ЗУ «Про міліцію» від 22.12.1990 року №565-ХІІ, що підтверджується копією довідки від 25.10.2006 року № 93/21064 (а.с.11), копією довідки до акта огляду медико-соціального експертною комісією серії 10ААВ №753834 від 02.04.2015 року (а.с.10) та копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с.9)

Проте, з 07.11.2015 року вказані пільги скасовано, вказане визнано сторонами в судовому засіданні.

07.11.2016 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про роз'яснення підстав скасування вказаних пільг та прийняти заходи щодо їх поновлення, що підтверджується копією заяви (а.с.12)

У відповідь на свою заяву, позивач отримав лист від 17.11.2016 року, з якого вбачається, що позивач втратив вказане право на пільги, оскільки з прийняттям ЗУ «Про Національну поліцію» з 07.11.2015 року втратив чинність ЗУ «Про міліцію». Також ВРУ 23.12.2015 року внесла зміни у прикінцеві та перехідні положення Закону «Про Національну поліцію» щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників внутрішніх справ та членів їх сімей. Зокрема, за колишніми міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їх сімей, зберігаються пільги, компенсації та гарантії, передбачені Законом «Про Національну поліцію» для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Проте пільги на житло-комунальні послуги вказаним законом не передбачені(а.с.13)

Відповідно ст. 17 Конституції України, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст. 19 Конституції України , органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України , конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Під час проходження служби в ОВС (міліції) позивачем та під час звільнення зі служби за станом здоров'я , згідно з ч.1,2 ст. 22 ЗУ «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565 ХІІ( в редакції чинній на момент призначення пільг) було передбачено, що держава гарантує працівникам міліції соціальний захист. Працівники міліції користуються пільгами при розподілі житла, встановленні квартирних телефонів, влаштуванні дітей у дошкільні заклади, вирішенні інших питань соціально-побутового забезпечення у порядку, передбаченому законодавством України також передбачено, що працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом (ч. ч. 4,6 ст.22 ЗУ «Про міліцію»)

У справі щодо пільг, компенсацій і гарантії, Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 Конституційний Суд України вважає, необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Також багато пільг, встановлених законами України "Про міліцію" , "Про прокуратуру" тощо, є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів. Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення їх соціального захисту та їхніх сімей (у тому числі знижка плати за користування житлом (квартирної плати), паливом, телефоном та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія), зумовлений не втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім'ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум.

Здійснення таких заходів не залежить від розміру їх доходів чи наявності фінансування із бюджету, а має безумовний характер (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 у справі щодо права на пільги; від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій; від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004 у справі про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів).

Позбавлення певних категорій громадян пільг та компенсацій означає не лише суттєве обмеження прав особи, звуження їх змісту та обсягу, а й дискримінацію непрацездатних, приниження людини, зневажання її честі й гідності, повагу до яких закріплено на конституційному рівні.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України від 5 жовтня 2000 року № 2017-І 11 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання.

Аналіз наведених норм права з урахуванням ретроспективного правового регулювання відносин у сфері соціального захисту громадян та системного і логічного з'ясування змісту цих норм дає підстави для висновку, що безпосередньому забезпеченню і судовому захисту підлягають законодавчо закріплені права громадян, зокрема й ті, які встановлюють певні соціальні пільги. Відшкодування витрат, пов'язаних із наданням пільг працівникам міліції, звільнених за віком, хворобою або вислугою років, має здійснюватися без обмежень норм споживання.

Вказане відповідає правовій позиції, викладені в постанові Верховного суду України від 10.05.2016 року справа № 0870/5751/12, який також зауважив, що обмеження (звуження) соціально-економічних прав учасників відносин із надання комунальних послуг, установлених законом, посилаючись на неспроможність їх фінансового забезпечення не допускається.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.96 року зазначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Ураховуючи наведене, при наданні пільг позивачу мають застосовуватися норми, що визначають розмір та порядок пільг позивача, які діяли на момент їх призначення.

Враховуючи викладене, адміністративний позов в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо припинення надання ОСОБА_1 пільг, передбачених ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» в редакції станом на 07.11.2015 р. та зобов'язання відповідача поновити позивачу з 07.11.2015 р. надання пільг, передбачених ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» підлягає задоволенню.

Водночас суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача вчинити необхідні дії, відповідно до постанови КМУ від 29.01.2003 року № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб. які мають право на пільги» без урахування середньомісячного сукупного доходу сім'ї позивача та без обмежень норм споживання, оскільки зазначений спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, не є самостійним та ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., оскільки задоволення позову шляхом зобов'язання відповідача відновити позивачу надання відповідних пільг передбачає вчинення відповідачем всіх необхідних дій для відновлення його права.

Також не підлягає задоволенню позов в частині зобов'язання відповідача поновити відповідні пільги членам родини позивача, оскільки зазначені особи самостійно з відповідними вимогами до суду не звертались, суд не вправі вирішувати питання щодо прав та обов'язків невизначених осіб, не залучених до участі у справі.

Відповідно до ст.94 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі в сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 6-12, 71, 86, 94, 98, 159-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо припинення надання ОСОБА_1 пільг, передбачених ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» в редакції станом на 07.11.2015 р.

Зобов'язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради поновити з 07.11.2015 р. надання ОСОБА_1 пільг, передбачених ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» в редакції станом на 07.11.2015 р.

В задоволенні адміністративного позову в іншій частині відмовити.

Стягнути в дохід держави за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Постанова можебути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції на протязі 10 днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М. В. Мурзенко