Справа № 822/316/17
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/316/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі :головуючого-судді суддівПетричковича А.І. Лабань Г.В. Божук Д.А.
при секретарі за участі:Яворській І.Ю. представника відповідача 1 - Тимощук М.В. представника відповідача 2 - Вірстюка Д.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_7 до Апеляційного суду Хмельницької області (Відповідач - 1) , Державної судової адміністрації України (Відповідач - 2), про визнання незаконною невиплати і стягнення одноразової вихідної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 17.01.2017 року суд відкрив провадження у справі за адміністративним позовом від 16.01.2017 року, в якому позивач вказує на порушення відповідачами Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", практику Європейського суду з прав людини та його прав і просить визнати незаконною невиплату ОСОБА_7 одноразової вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, та стягнути з Апеляційного суду Хмельницької області та Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_7 271150,00 гривень одноразової вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку.

Позивач в судове засідання не з'явився, однак у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності.

Представник Відповідача - 1 у суді в задоволенні позову просила відмовити, про що надала письмові заперечення від 27.01.2017 року, які підтвердила у суді.

Представник Відповідача - 2 просив в задоволенні позову просив відмовити, однак письмових заперечень до суду не надав. Пояснив, що на час звільнення позивача з посади судді виключено статтю Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, а тому у позивача відсутнє право на отримання такої допомоги.

Заслухавши представників відповідачів, перевіривши докази і оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

Згідно з Розрахунком стажу роботи позивача, який складено головним спеціалістом відділу служби управління персоналом Апеляційного суду Хмельницької області, ОСОБА_7 22.06.1987 року був обраний народним суддею Хмельницького районного народного суду, а 16 липня 1993 року ОСОБА_7 переведений на посаду судді Хмельницького обласного суду ( стор. 8 справи).

08 вересня 2016 року постановою Верховної Ради України № 1515-VIII "Про звільнення суддів" позивача звільнено з посади у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Листом Апеляційного суду Хмельницької області від 05.01.2017 року №01.10/2, позивача на його заяву від 05.01.2017 року про виплату одноразової вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат в зв'язку із виходом у відставку, повідомлено, що підстав для здійснення такої виплати не вбачається, оскільки норма Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що передбачала таке право, була виключена з цього Закону на підставі Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року №1166-VII ( стор. 10 справи).

У відповідь на заяву позивача щодо виділення Апеляційному суду Хмельницької області необхідних грошових коштів на виплату одноразової вихідної допомоги, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області листом від 19.01.2017 року №48/17 вих. повідомило, що Апеляційний суд Хмельницької області, також є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та запропоновано з зазначеним питанням звернутися до Апеляційного суду Хмельницької області (стор. 13, 20 справи).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 4 ч.5 ст. 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Згідно з ч.1, 3, 5 статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 року (далі - Закон №2453-VI), в редакції від 08.06.2016 року, яка діяла на час прийняття постанови Верховною Ради України "Про звільнення суддів" від 08 вересня 2016 року №1515-VIII , суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 Закону №2453-VI повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

На час звільнення ОСОБА_7 з посади судді, стаття 136 Закону №2453-VI, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, була виключена, відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року, який набрав чинності 01 квітня 2014 року.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім цього, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У п.23 рішення Європейського суду з прав людини "Кечко проти України" від 8 листопада 2005 року зауважено, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство.

Європейський суд з прав людини у п.26 рішення від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії", також констатував, що реалізація соціальних та економічних прав здебільшого залежить від ситуації, особливо фінансової, яка склалася в даній державі.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, внесення змін у законодавство стосовно припинення виплат суддям, які вийшли у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, могло бути обумовлено необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України.

Крім цього, суд враховує, що рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №2453-VI Конституційним Судом України не приймалось, що підтверджує Постанова Пленуму Верховного Суду України №24 від 25 грудня 2015 року "Про відмову в зверненні до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо конституційності підпункту 1 пункту 28 Закону України від 27 березня 2014 року №1166-УІІ "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (далі - Пленум ВСУ №24 від 25.12.2015 року).

Пленумом ВСУ №24 від 25.12.2015 року, також у п.2 (3-ій абзац) стверджено: "... положення підпункту 1 пункту 28 Закону №1166, з приводу конституційності якого звернувся Житомирський окружний адміністративний суд, наразі не є чинним, а чинним Законом №2453-VI не передбачено здійснення виплат вихідної допомоги судді при виході у відставку.".

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача - 08 вересня 2016 року.

Також, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Таким чином, виключення законодавцем норм статті, що передбачала вихідну допомогу судді у зв'язку з виходом у відставку не може бути розцінено як звуження конституційних гарантій незалежності судді, порушення принципу передбачуваності Закону №2453-VI, та, відповідно, не створює обов'язку держави для виплати вихідної допомоги судді без правових підстав.

Отже, зважаючи на те, що на час звільнення позивача Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI не містив норму про виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, суд приходить до висновку, що у ОСОБА_7 відсутнє право на отримання такої допомоги.

Крім цього, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що він набув право на отримання вихідної допомоги ще задовго до виходу у відставку (у 2003 році), оскільки норма статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI (в редакції, чинній до 1 квітня 2014 р.) пов'язувала право на вихідну допомогу не із набуттям певного стажу, а із юридичним фактом виходу у відставку, який у спірних правовідносинах виник вже після виключення статті 136 із Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI.

Частиною 1 ст. 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, підсумовуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позивач не довів позовні вимоги, а суб'єкти владних повноважень, які заперечують проти позову, довели, що діяли у межах Закону №2453-VI і не порушили прав ОСОБА_7, відмовивши йому у виплаті вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку з посади судді, тому позов залишається без задоволення.

Також, суд залишає без задоволення клопотання позивача від 24.01.2017 року про повернення помилково сплаченого судового збору, оскільки не погоджується із твердженням позивача, що вихідна допомога охоплюється поняттям "заробітна плата" у розумінні п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" і вважає, що не має підстав визначених ст. 94 КАС України для стягнення судових витрат на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст.98 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Враховуючи викладене, керуючись Законами України "Про судоустрій і статус суддів", "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і ст.ст. 4-15, 70-71, 86, 94, 99, 158-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_7 від 16.01.2017 року, залишити без задоволення.

Копії постанови надати сторонам, повний текст якої виготовлено 03.02.2017 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Головуючий суддя судді/підпис/ /підпис/ /підпис/А.І. Петричкович Г.В. Лабань Д.А. Божук
"Згідно з оригіналом" Суддя А.І. Петричкович