Справа № 813/1368/16
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року № 876/8188/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судових засідань: Чопко Ю.Т.

представника позивача - Микитин А.І.

представників відповідачів - Балабанської Г.В., Салабай Л.Б.

представник третьої особи - Карпа Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Члена греко-католицької громади с. Дмитрів Радехівського району Львівської області Співака Олексія Миколайовича на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом Члена греко-католицької громади с. Дмитрів Радехівського району Львівської області Співака Олексія Миколайовича до Департаменту з питань культури, національностей та релігій Львівської обласної державної адміністрації, Львівської обласної державної адміністрації, треті особи: Релігійна громада Української православної церкви Київського патріархату у с. Дмитрів Радехівського району Львівської області, Релігійна громада Української греко-католицької церкви у с. Дмитрів Радехівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

встановив:

20.04.2016 член греко-католицької громади с. Дмитрів Радехівського району Львівської області Співак О.М. звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання протиправним та скасування розпорядження Львівської обласної державної адміністрації від 23.12.2014 № 746/0/5-14 «Про передачу у власність культової будівлі - церкви Воздвиження Чесного Животворящого Хреста с. Дмитрів релігійній громаді УПЦ КП у селі Дмитрів Радехівського району Львівської області».

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що передаючи у власність спірне майно відповідачем не враховано факт належності культової будови Українській греко-католицькій церкві, що стверджується архівною довідкою. Відтак ця передача у власність порушує його права як члена греко-католицької громади с. Дмитрів Радехівського району. Позивач стверджує, що тривалий нерозгляд відповідачем питання реєстрації статуту греко-католицької громади с. Дмитрів Радехівського району Львівської області, призвів до незаконної, на його думку, передачі у власність спірної церкви релігійній громаді УПЦ КП с. Дмитрів Радехівського району, як єдиній громаді котра претендувала на цю будову.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2016 в задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з неповним з'ясуванням судом обставин справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що на момент прийняття Львівською обласною державною адміністрацією (далі - ЛОДА) розпорядження від 23.12.2014 № 746/0/5-14 вже почався процес реєстрації релігійної громади УГКЦ с. Дмитрів та з'явився законний претендент на будівлю церкви Воздвиження Чесного Животворящого Хреста с. Дмитрів. Крім того, ЛОДА прийняла неправомірне розпорядження про передачу у власність будівлі, яка вже перебувала у такій власності, про що в матеріалах справи є свідоцтво про право власності.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Представники відповідачів у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили та просили залишити її без задоволення. Крім того, представник відповідача Львівської обласної державної адміністрації подав письмові заперечення.

Представник третьої особи релігійної громади Української православної церкви Київського патріархату у с. Дмитрів Радехівського району Львівської області у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив.

Представник третьої особи релігійної громади Української греко-католицької церкви у с. Дмитрів Радехівського району Львівської області повторно не з'явився в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. У відповідності до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття інших осіб, які беруть участь у справі не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки релігійна громада Української греко-католицької церкви с. Дмитрів Радехівського району Львівської області, членом якої, як стверджує позивач, він є, зареєстрована 11.07.2016. Отже, на момент передачі у власність спірної церкви релігійна громада УГКЦ с. Дмитрів Радехівського району Львівської області не існувала, а відповідно єдиним претендентом на спірну культову споруду була лише релігійна громада УПЦ КП с. Дмитрів Радехівського району Львівської області. При цьому, учасниками процесу не надано, а судом не встановлено факту звернення до відповідача з заявами, на підставі статті 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», інших релігійних громад з приводу спірного майна.

Крім того, оскільки передача культових споруд та майна у користування та власність здійснюється лише релігійним організаціям (громадам), то відповідно спірне рішення про передачу у власність могло зачіпати права лише релігійної громади в цілому, як юридичної особи, однак з зазначеним вище позовом в суд звернувся член греко-католицької громади с. Дмитрів Радехівського району Львівської області Співак О.М. Відтак, суд першої інстанції не знаходить факту порушення відповідачем прав позивача, як фізичної особи.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки такі зроблені без належного з'ясування того, чи належить цей спір розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Згідно із ч. 4 ст. 13 Основного Закону держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Конституція України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом спору, є розпорядження Львівської обласної державної адміністрації від 23.12.2014 № 746/0/5-14 «Про передачу культової будівлі - церкви Воздвиження Чесного Животворящого Хреста у с. Дмитрів у власність релігійної громади УПЦ КП у селі Дмитрів Радехівського району Львівської області».

Цим розпорядженням культову будівлю церкву Воздвиження Чесного Животворящого Хреста с. Дмитрів передано у власність безоплатно релігійній громаді УПЦ КП с. Дмитрів Радехівського району Львівської області (а. с. 20).

Однак, у матеріалах справи наявне свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно від 01.09.2009, виданого на підставі рішення виконкому Дмитрівської сільської ради від 09.06.2009 № 18, з якого видно, що культова будівля церква вже належить на праві колективної власності Релігійній громаді Української православної церкви Київського патріархату у с. Дмитрів Радехівського району Львівської області (а. с. 108).

У суді апеляційної інстанції встановлено, що це свідоцтво ніким не оскаржене і не скасоване, вказаний вище нерухомий об'єкт, на час прийняття рішення судом першої інстанції, вже належав третій особі Релігійній громаді УПЦ КП с. Дмитрів Радехівського району Львівської області на праві колективної власності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанцій виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Суд апеляційної інстанції вважає, що такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на таке.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Зміст та спрямованість правосуддя випливає із обов'язку держави по забезпеченню прав і свобод людини. Завдання будь - якого судочинства відображає його спрямованість, тобто кінцеву мету.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Спір у справі, що розглядається, стосується визнання незаконним та скасування розпорядження Львівської обласної державної адміністрації № 746/0/5-14 від 23.12.2014, яким передано у власність релігійної громади УПЦ КП с. Дмитрів Радехівського району культову будівлю - церкву Воздвиження Чесного Животворящого Хреста, яка на момент прийняття розпорядження вже перебувала у власності цієї релігійної громади, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 01.09.2009. Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо вирішення цього спору в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу майна релігійної громади у володіння і користування (яке вже перебуває у власності релігійної громади) виникають цивільні права і обов'язки, отже оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права на володіння та користування майном релігійної громади має вирішуватися у порядку цивільного судочинства.

Ці правові позиції узгоджуються з висновками Верховного Суду України, викладені у постанові від 17.05.2016 у справі № 21-331а16.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спір про визнання незаконним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, згідно з яким вирішено питання щодо права власності на культову споруду - церкву, має розглядатися у порядку цивільного судочинства, оскільки виникає спір про цивільне право.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування і закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Члена греко-католицької громади с. Дмитрів Радехівського району Львівської області Співака Олексія Миколайовича задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року у справі № 813/1368/16 - скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала в повному обсязі складена та підписана 06.02.2017.