Справа № 365/52/17
Суддя: Денисенко Н. О.
Дата ухвалення: 2017-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 365/52/17
Номер провадження: 2-а/365/5/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

03.02.2017 смт. Згурівка Київської області

Згурівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Денисенко Н.О., розглянувши у приміщенні суду в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Згурівської районної державної адміністрації Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2017 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним адміністративним позовом, посилаючись на те, що він є учасником бойових дій та має право на щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік, встановлену Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», із змінами, внесеними Законом України від 25.12.1998 № 367-XIV «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" далі - Закон № 3551-XII), у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розмір мінімальної пенсії за віком становив 1130 грн. Відповідач нарахував та виплатив йому у 2016 році таку допомогу у розмірі 920 грн. На своє звернення від 18.10.2016 щодо доплати недоотриманої допомоги у розмірі 4730 грн отримав від відповідача відмову від 18.11.2016 за № 6 із посиланням на ч. 1. ст. 23 Бюджетного кодексу України щодо здійснення платежів лише за наявності коштів та на постанову Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - постанова КМУ від 02.03.2016 № 141), яка встановлює розміри зазначеної допомоги. Таку бездіяльність відповідача позивач просить визнати протиправною та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити 4730 грн щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до норм ст. 12 Закону № 3551-XII у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням проведених виплат.

У своїх письмових запереченнях проти позову поданих до суду 02.02.2017, відповідач посилається на те, що позивачу 13.04.2016 було виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік в розмірі 920 грн правомірно та в повному обсязі, з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141, яка встановлює розмір зазначеної допомоги. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 95 Конституції України видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір та цільове спрямування цих видатків встановлюється виключно Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, зокрема на 2016, який визначає, що виплата цієї допомоги здійснюється в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини, а саме, що позивач є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням, серії НОМЕР_1 від 16.10.2015, та доказами, наданими відповідачем.

Відповідач виплатив позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік в розмірі 920 грн на підставі постанови КМУ від 02.03.2016 № 141. Зазначені кошти було зараховано на поточний рахунок позивача в повному обсязі 13.04.2016, що підтверджується списком, наданим відповідачем, та відмовив позивачу листом від 18.11.2016 проведенні доплати .

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом № 3551-XII.

Відповідно до частини п'ятої ст. 12 Закону № 3551-XII щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно з п. 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Зазначені правові норми є чинними та не визнані Конституційним судом України не конституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

В силу вимог п. 1 частини першої № 141 постанови КМУ від 02.03.2016 установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

Згідно зі ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Розглянувши адміністративний позов, вбачається за необхідне відмовити в його задоволенні повністю, так як не доведено, що відповідач неправомірно здійснив нарахування та виплату позивачу як учаснику бойових дій щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі 920 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141, оскільки іншого розміру такої допомоги у 2016 році встановлено не було.

Отже застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №141, які неконституційними не визнано.

На підставі викладеного, керуючись ст. Конституцією України, Бюджетним кодексом України, ст.ст. 8, 9, 10, 11, 12, 17, 18, 69, 71, 86, 94, 99, 159, 160, 162, 183-2 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Згурівської районної державної адміністрації Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Київського адміністративного апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

ГОЛОВУЮЧИЙ Н.О.ДЕНИСЕНКО