Справа № 821/1469/16
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року м. Одеса Справа № 821/1469/16

Категорія: 8.3.5 Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов'язання повернути товар, -

ВС ТА Н О В И В

04.10.2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про:

1) визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.09.2016 року:

- № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення п.1 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у розмірі 1 грн.;

- № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" у розмірі 80758 грн.;

- № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України у розмірі 510 грн.

2) зобов'язання відповідача повернути безпідставно вилучений 19.08.2016 року під час фактичної перевірки товар (алкогольні напої) на загальну суму 45 599 грн.

3) стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07.11.2016 року у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказану постанову Херсонського окружного адміністративного суду.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що постанова суду ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт посилалась на те, що договірні відносини між нею (Орендарем) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області (Орендодавцем) щодо оренди приміщення магазину «Прибій» закінчились 24.05.2016 року.

Таким чином, апелянт посилається на те, що з 24.05.2016 року приміщення магазину «Прибій» вона не орендувала, найманих працівників не мала, а нереалізований товар, що залишився був переданий нею на зберігання ФОП ОСОБА_3 на підставі договору зберігання від 01.06.2016 року. Також позивач посилалась на те, що особа, яка, як зазначає відповідач, здійснила продаж товару у магазині «Прибій» (ОСОБА_4) не перебуває з нею у трудових відносинах, реалізацією товару не займалась, а проходила випробувальний строк з метою працевлаштування у ФОП ОСОБА_3 у якості прибиральниці.

На думку позивача посадові особи ГУ ДФС у Херсонській області безпідставно провели фактичну перевірку начебто ФОП ОСОБА_2, під час якої незаконно вилучили 599 одиниць товару (алкогольних напоїв) на суму 45 599 грн., які, як посилається позивач, є її власністю та неправомірно застосували до неї штрафні санкції.

Крім того, позивачка посилалась на те, що 18.11.2016 року постановою Генічеського районного суду Херсонської області у справі № 653/3603/16-п, провадження відносно неї за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення; а також зобов'язано ГУ ДФС у Херсонській області повернути їй товар (алкогольні напої) вилучені відповідно до додатку до протоколу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного ставиться питання про скасування прийнятої постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 07.11.2016 року та постановлення нового рішення, яким визнати протиправними та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення, стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть учать у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів зазначає наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що 19.08.2016 року посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області було проведено фактичну перевірку магазину, який розташований за місцем фактичного провадження діяльності, за адресою: АДРЕСА_1 платника податків ФОП ОСОБА_2

За результатами проведення фактичної перевірки складено акт від 19.08.2016 року.

Під час проведення перевірки встановлено порушення:

- п.1 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", що виразилось у проведенні розрахункової операції з реалізації пива "Bavaria premium Beer" 4,9 % алк. за ціною 20 грн. без застосування РРО (встановлено, що РРО відсутній взагалі);

- ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", що виразилось у реалізації алкогольних напоїв без придбання ліцензії;

- п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, що виразилось у ненаданні обов'язкових документів до перевірки, а саме: книги обліку розрахункових операцій, контрольних стрічок, довідки про опломбування РРО.

До акту перевірки відповідачем додано акт відмови від підпису направлення на перевірку, акту контрольної розрахункової операції, від підпису акту фактичної перевірки від 19.08.2016 року № 270, а також акт проведення контрольної розрахункової операції від 19.08.2016 року № 269.

На підставі акту фактичної перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 08.09.2016 року:

- № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення п.1 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у розмірі 1 грн.;

- № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" у розмірі 80758 грн.;

- № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України у розмірі 510 грн.

Не погоджуючись з даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржила їх до суду першої інстанції, посилаючись на їх необґрунтованість та протиправність.

Позивач посилалась на безпідставність проведення відповідачем фактично перевірки. Так, позивач зазначила, що договір оренди магазину, у якому проводилась перевірка закінчився 24.05.2016 року, а тому вона не здійснювала господарської діяльності за місцем проведення перевірки. Зазначила, що 01.06.2016 року між нею та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір зберігання, відповідно до якого вона передала ФОП ОСОБА_3 алкогольні напої у кількості 599 пляшок. Таким чином, приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, з 01.06.2016 року фактично використовував для зберігання майна інший суб'єкт - ФОП ОСОБА_3

Також позивач вказувала на те, що на момент проведення перевірки у приміщенні магазину були відсутні її уповноважений представник або особа, яка фактично проводила розрахункові операції. Особа, яка вказана в акті фактичної перевірки в якості особи, що нібито проводила розрахунки - ОСОБА_4 - працювала прибиральницею та знаходилась у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3

З огляду на викладене позивач вважає викладені в акті фактичної перевірки обставини щодо порушення вимог чинного законодавства безпідставними, оскільки на момент фактичної перевірки магазину "Прибій" торгівля ніким не здійснювалась, алкогольні напої не реалізовувались, а саме приміщення використовувалось виключно для зберігання ФОП ОСОБА_5 товару за договором зберігання від 01.06.2016 р. Також, на думку позивача, посадовими особами ГУ ДФС у Херсонській області незаконно було вилучено 599 одиниць товару (алкогольних напоїв), які належать їй на праві приватної власності, жодного адміністративного протоколу складено не було.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість висновків контролюючого органу про встановлення порушення п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", п.44.3 ст.44 ПК України, у зв'язку з чим визнав правомірним застосування до ФОП ОСОБА_2 згідно податкових повідомлень-рішень від 08.09.2016 р. № , , фінансових санкцій за встановлені порушення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Приписами пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п.80.1 ст.80 ПК України).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Згідно п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки…; копії наказу про проведення перевірки…; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

В ході розгляду даної адміністративної справи було встановлено, що фактична перевірка у магазині за адресою: АДРЕСА_1 платника податків ФОП ОСОБА_2 проводилась на підставі наказу начальника ГУ ДФС у Херсонській області від 01.08.2016 року № 345 "Про проведення фактичних перевірок" та направлень на проведення перевірки від 16.08.2016 року №№ 1118, 1119.

При цьому, перед проведенням фактичної перевірки посадовими особами ГУ ДФС у Херсонській області, у відповідності до вимог п. 80.4 ст.80 ПК України, було здійснено контрольну розрахункову операцію, а саме: о 10.55 придбано пиво "Bavaria premium Beer" 4,9 % алк. за ціною 20 грн., про що складено відповідний акт від 19.08.2016 р. № 269. Реалізацію пива здійснено ОСОБА_4

Після чого розпорядчі документи, про які вказувалось вище, були пред'явлені для ознайомлення особі, яка проводила розрахунки, а саме - ОСОБА_4

Однак, вказана особа, після ознайомлення з наказом та направленнями на перевірку, відмовилася від підпису в направленні від 16.08.2016 року № 1119, про що згідно вимог ст. 81 ПК України, складено акт про відмову від 19.08.2016 року № 270.

Як вже зазначалось, відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України, акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Тому, після складання акту відмову від 19.08.2016 року відповідачем було проведено фактичну перевірку позивача та зафіксовано порушення, про які і зазначено в акті фактичної перевірки від 19.08.2016 року.

Посилання позивача на те, що на момент проведення перевірки у приміщенні магазину були відсутні її уповноважений представник або особа, яка фактично проводила розрахункові операції є безпідставними та не приймаються до уваги колегією суддів, з огляду на те, що наданими відповідачем письмовими доказами (акт проведення контрольної розрахункової операції, акт фактичної перевірки) підтверджено факт здійснення продажу товару, який належить ФОП ОСОБА_2 (належність товару підтверджує сам позивач), громадянкою ОСОБА_4

В свою чергу, згідно ст. 81 ПК України особу, яка здійснює розрахункові операції прирівняно до посадової особи платника податку, незалежно від того, чи оформлено з даною особою трудові відносини. При цьому, суб'єкт господарювання несе повну відповідальність за дотримання вимог чинного законодавства України у місцях, визначених ним для здійснення підприємницької діяльності як у разі особистого здійснення підприємницької діяльності, так і у разі залучення інших осіб.

Таким чином, в даному випадку відповідачем не було порушено порядку проведення перевірки, та вручено всі передбачені Податковим кодексом України документи, необхідні для початку проведення перевірки, особі, що здійснює розрахункові операції, що відповідає вимогам ПК України.

Що стосується суті виявлених порушень, слід зазначити наступне:

Як встановлено з акту фактичної перевірки та матеріалів справи, оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення були прийняті відповідачем у зв'язку із тим, що 19.08.2016 року, у порушення вимог п.1 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", у магазині "Прибій" ОСОБА_4 було реалізовано алкогольний напій, що належить ФОП ОСОБА_2, без застосування РРО та без наявності відповідної ліцензії. Крім того, при проведенні перевірки посадовим особам відповідача не були надані обов'язкові документи: книги обліку розрахункових операцій, контрольних стрічок, довідки про опломбування РРО.

Встановлено, що ФОП ОСОБА_2 здійснювала підприємницьку діяльність у магазині "Прибій" на підставі договору оренди від 23.07.2010 року № 820-10-065, укладеного з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області, додаткового договору від 18.03.2016 року, укладеного з ПАТ «Українська залізниця», акту приймання-передачі в оренду нерухомого майна.

Позивач посилалась на те, що договір оренди від 23.07.2010 року № 820-10-065, з урахуванням додаткового договору від 18.03.2016 року, діяв до 24.05.2016 року включно, а тому, з 25.05.2016 року між нею та Орендодавцем закінчились договірні відносини стосовно оренди нежитлового приміщення площею 45 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що перебуває на балансі пансіонату «Прибій».

Як зазначає позивач, у зв'язку з відсутністю з 25.05.2016 року підстав для подальшого ведення підприємницької діяльності у приміщенні магазину «Прибій», нею 01.06.2016 року було укладено з ФОП ОСОБА_3 договір зберігання, відповідно до якого на зберігання ФОП ОСОБА_3 були передані алкогольні напої у кількості 599 одиниць загальною вартістю 45 599 грн.

За наслідками розгляду даної адміністративної справи суд першої інстанції дійшов висновку, що на час проведення фактичної перевірки (19.08.2016 р.) магазин перебував у користуванні ФОП ОСОБА_2, в якому знаходились належні їй алкогольні напої, один з яких реалізовано посадовим особам ГУ ДФС у Херсонській області особою, яка здійснювала розрахункову операцію без застосування РРО та без наявності відповідної ліцензії, а тому відповідачем правомірно застосовано до позивача фінансові санкції згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Як вже зазначалось вище, відповідачем було належними доказами підтверджено факт здійснення продажу громадянкою ОСОБА_4 в магазині «Прибій» за адресою: АДРЕСА_1, товару, який належить ФОП ОСОБА_2 (акт проведення контрольної розрахункової операції, акт фактичної перевірки).

Посилання позивача на те, що доказом не здійснення нею підприємницької діяльності під час проведення фактичної перевірки 19.08.2016 року є факт закінчення договірних відносин щодо оренди майна між нею та ПАТ «Українська залізниця» є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на те, що закінчення договору оренди жодним чином не свідчить про те, що позивачка фактично не продовжувала користуватися приміщенням магазину та в подальшому здійснювати підприємницьку діяльність.

При цьому, наданими відповідачем доказами підтверджується протилежне - факт здійснення продажу алкогольного напою, тобто здійснення підприємницької діяльності.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що приміщення магазину «Прибій» за адресою: АДРЕСА_1 було передано орендодавцем (ПАТ «Укрзалізниця») орендарю (ФОП ОСОБА_2.) на підставі акту приймання-передачі в оренду нерухомого майна.

При цьому, положеннями договору оренди від 23.07.2010 року № 820-10-065, укладеного позивачем з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області, які не були обумовлені додатковим договором від 18.03.2016 року та залишилися без змін, передбачено, що у разі припинення або розірвання Договору майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю та Балансоутримувачу. При цьому, згідно п. 10.11 Договору майно вважається поверненим Орендодавцю та Балансоутримувачу з моменту підписання Орендодавцем, Балансоутримувачем та Орендарем акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на Орендаря. Також умовами вказаного Договору передбачено ситуацію невиконання Орендарем обов'язку щодо повернення майна та дії Орендодавця у такому випадку.

В даному випадку в судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача підтвердила, що акт приймання-передавання про повернення майна відсутній, оскільки не складався, тобто майно не було повернуто Орендодавцю та Балансоутримувачу.

Відповідно до наявних у справі довідок ПАТ "Українська залізниця" (Регіональна філія «Придніпровська залізниця» структурний підрозділ «Пансіонат «Прибій») від 19.08.2016 р., листів ПАТ "Українська залізниця" (без дати та номера, від 28.10.2016 р. № 225) судом першої інстанції встановлено, що жодних договорів щодо оренди магазину "Прибій", який розташований за адресою: АДРЕСА_1, ПАТ "Українська залізниця" з іншими суб'єктами господарювання на час проведення перевірки не укладало (а.с.27, 28, 85, 128)

Таким чином, майно - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 фактично перебувало у користуванні ФОП ОСОБА_2

Посилання позивача на договір зберігання від 01.06.2016 р., укладений між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3, як на доказ не здійснення нею господарської діяльності в магазині "Прибій" також є безпідставним.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що у договорі зберігання від 01.06.2016 р. не вказано місце, де ФОП ОСОБА_3 зобов'язувався зберігати передане йому на зберігання майно, а тому відсутні докази того, що у магазині "Прибій" знаходився саме той товар, який передано за цим договором.

Крім того, згідно довідки ПАТ "Українська залізниця" (Регіональна філія «Придніпровська залізниця» структурний підрозділ «Пансіонат «Прибій») від 19.08.2016 р., наданої ФОП ОСОБА_3, договір оренди приміщення магазину «Прибій», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на розгляді в ПАТ «Укрзалізниця» на подальшу оренду приміщення ОСОБА_3

Тобто, станом на час проведення перевірки ФОП ОСОБА_3 не мав жодного відношення до приміщення магазину «Прибій», який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи все вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підтвердження факту продажу громадянкою ОСОБА_4 в магазині «Прибій» за адресою: АДРЕСА_1, який фактично перебував у користуванні ФОП ОСОБА_2, товару, який належить ФОП ОСОБА_2

Пунктом 1 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг") у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, вчинене вперше застосовується фінансова санкція у розмірі 1 грн.

З огляду на те, що в ході проведення перевірки посадовими особами ДФС було зафіксовано факт продажу громадянкою ОСОБА_4 в магазині «Прибій» за адресою: АДРЕСА_1, товару, який належить ФОП ОСОБА_2 без застосування реєстратора розрахункових операцій, що підтверджується наданими доказами, колегія суддів вважає, що ГУ ДФС у Херсонській області правомірно застосувало до ФОП ОСОБА_2 фінансову санкцію у розмірі 1 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 08.09.2016 р. № .

Статтею 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" визначено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

В ході розгляду справи встановлено, що ФОП ОСОБА_2 мала ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями АЕ № 643033, строк дії якої закінчився 01.06.2016 р.

В свою чергу, як вірно зазначив суд першої інстанції, на час проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 не мала ліцензії на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, однак перевіряючими встановлено 19.08.2016 р. факт реалізації алкогольного напою - пива "Bavaria premium Beer".

Згідно п. ч.2 ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відповідачем правомірно було застосовано до позивача фінансову санкцію у розмірі 80758 грн. (40379 х 2) згідно податкового повідомлення-рішення від 08.09.2016 р. № .

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Положеннями п.44.3 ст.44 ПК України визначено, що платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно п.85.2 ст.85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що з аналізу вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), Порядку опломбування реєстраторів розрахункових операцій, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 р. № 547, слідує, що для фізичних осіб-підприємців, які здійснюють розрахункові операції із застосуванням РРО обов'язковими документами, що повинні знаходитися за місцем здійснення підприємницької діяльності, серед іншого, є КОРО, контрольні стрічки, довідка про опломбування РРО.

Штрафні санкції за незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом передбачені п.121.1 ст.121 ПК України. Згідно вказаної статті за виявлення вказаного порушення застосовується штраф у розмірі 510 гривень.

При проведенні фактичної перевірки вказані документи не були надані посадовим особам відповідача. Позивачем такі документи не були надані і в подальшому.

З огляду на викладене, ГУ ДФС у Херсонській області правомірно застосувало до ФОП ОСОБА_2 штрафну санкцію у розмірі 510 грн., а тому податкове повідомлення-рішення № є правомірним та скасуванню не підлягає.

В свою чергу, до апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 було додано постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 18.11.2016 року, згідно якої адміністративну справу стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП та повернуто ОСОБА_2 товар (алкогольні напої), вилучені відповідно до додатку до протоколу.

Апелянт вважає, що оскільки вказаною постановою суду встановлено, що вона не вчиняла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП, до неї не можуть бути застосовані штрафні санкції, які містяться в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною четвертою зазначеної статті передбачено, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Наведеними нормами КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Так, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Водночас передбачене частиною першої статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Слід зазначити, що особливістю преюдиційних обставин, передбачених частиною четвертою статті 72 КАС України, є їх обов'язковість для суду, що розглядає справу.

Як вбачається з матеріалів справи, на час прийняття Херсонським окружним адміністративним судом рішення від 07.11.2016 року не існувало постанови Генічеського районного суду Херсонської області від 18.11.2016 року, яка прийнята пізніше у часі.

Приймаючи оскаржувану постанову, Херсонський окружний адміністративний суд, з урахуванням вимог статті 11 КАС України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи, дослідив всі надані сторонами докази, витребував ті докази, яких, на думку суду, не вистачало для належного встановлення обставин у справі, надав вказаним доказам вірну оцінку та правильно вирішив справу у відповідно до тих обставин, які були встановлені безпосередньо ним.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було належним чином з'ясовано обставини, що мають значення для справи; на підставі повного дослідження всіх доказів по справі, та зроблено вірні висновки, які відповідають обставинам справи.

Як уже зазначалося, частиною четвертою статті 72 КАС України установлено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Разом із тим розглядувана норма встановлює межі обов'язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу.

Така обов'язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Водночас правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі або постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов'язковою для адміністративного суду.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

В справі, що розглядається правова оцінка надавалась встановленим в ході проведення фактичної перевірки фактам продажу громадянкою ОСОБА_4 в магазині «Прибій» за адресою: АДРЕСА_1, товару, який належить ФОП ОСОБА_2 без застосування реєстратора розрахункових операцій та без наявності відповідної ліцензії, ненадання обов'язкових документів до перевірки, правовим наслідком яких є застосування до позивача штрафних санкцій.

Слід зазначити, що в наданій позивачем постанові Генічеського районного суду Херсонської області від 18.11.2016 року взагалі не досліджувалось та не встановлювалось чи мали місце такі діяння громадянкою ОСОБА_4 та чи вчинені вони нею.

В свою чергу, всі досліджені в ході розгляду справи докази у сукупності та взаємозв'язку є належним документальним підтвердженням правильності кваліфікації розглядуваних діянь як порушення ФОП ОСОБА_2 вимог Законів України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" та Податкового кодексу України.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими.

Що стосується вимоги позивача про повернення безпідставно вилученого 19.08.2016 року під час фактичної перевірки товару (алкогольні напої) на загальну суму 45 599 грн. згідно переліку, слід зазначити наступне:

Суд першої інстанції, за наслідками розгляду даної позовної вимоги, закрив в цій частині провадження, посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

В поданій апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неправомірність оскаржуваної постанови в цій частині, та на той факт, що вказане питання вирішено у постанові Генічеського районного суду Херсонської області від 18.11.2016 року, просила не розглядати вказану позовну вимогу щодо повернення товару.

Колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції згідно положень КАС України безпосередньо не здійснює розгляд та вирішення позовних вимог, а переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, і лише у разі встановлення підстав для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції ухвалює нове рішення. У такому випадку суд апеляційної інстанції може ухвалити постанову, якою вирішить спір по суті.

Заявлення в мотивувальній частині апеляційної скарги прохання до суду апеляційної інстанції не розглядати позовну вимогу щодо повернення товару ФОП ОСОБА_2 не може розцінюватись як відмова позивача від частини позовних вимог, оскільки така форма викладення не відповідає вимогам ст. 112 КАС та не може вважатись належним чином оформленою.

З огляду на те, що апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07.11.2016 року у повному обсязі, колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку висновкам суду першої інстанції стосовно цієї позовної вимоги.

Так, суд першої інстанції, закриваючи провадження в частині позовних вимог щодо повернення товару ФОП ОСОБА_2, посилався на те, що вилучення спиртних напоїв було проведено в межах КпАП України, а тому питання щодо повернення таких об'єктів повинно вирішуватись за нормами КпАП України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Згідно ст. 260 КУпАП вилучення речей та документів є заходами забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Порядок вилучення речей та документів, визначається Кодексом про адміністративні правопорушення України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 283 КУпАП за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, в тому числі, повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи.

Оскільки адміністративні суди не є повноважними органами на здійснення розгляду та вирішення справ про адміністративні правопорушення, окрім справ, що стосуються притягнення до відповідальності за прояв неповаги до суду, тому вирішення питання щодо повернення вилученого товару не відноситься до компетенції таких судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на те, що питання щодо повернення вилученого товару належить розглядати в рамках провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для закриття провадження по справі в цій частині позовних вимог.

В свою чергу, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, відповідно до ст. 202 КАС України, є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

За наслідками апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу із вірним застосуванням норм матеріального права, оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції на підставі повного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а висновки суду у повній мірі відповідають обставинам справи.

З огляду на викладене посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які фактично не призвели до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконного рішення, не є, на думку суду апеляційної інстанції, підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи все вище зазначене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до ст. 200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Бойко А.В.

Судді: Танасогло Т.М.

Яковлєв О.В.

30 січня 2017 р.