Справа № 819/1075/16
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року Справа № 876/9097/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.10.2016 року у справі № 819/1075/16 за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання неправомірним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В :

09.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України про визнання неправомірним та скасування наказу Генерального прокурора України № 189к від 12 серпня 2016 року, поновлення на посаді.

Позовні вимоги мотивує тим, що після призначення прокурором Івано-Франківської області Стратюка О.М. в службовому кабінеті останнього позивачу та іншим заступникам прокурора області 16 липня 2016 року було продиктовано заяву на імя Генерального прокурора України про звільнення з займаної посади з зазначенням дати 18 липня 2016 року.

Зміст такої заяви не відповідав вимогам пункту 1 частини першої статті 41 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ щодо дострокового припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням, а тому позивач вважав таку заяву нікчемною, тобто такою, яка не підлягає розгляду.

Проте 12 серпня 2016 року ОСОБА_1 було ознайомлено з копією оскаржуваного наказу Генерального прокурора України № 189к від 12 серпня 2016 року про його звільнення з посади заступника прокурора Івано-Франківської області у звязку з поданням заяви про припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням. З даним наказом позивач не погоджується, оскільки заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням у встановленому порядку не подавав, а заява від 18 липня 2016 року має інший зміст та не могла бути підставою для звільнення з посади.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.10.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи, також у своїй апеляційній скарзі апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції про подання позивачем належної заяви про звільнення з посади заступника прокурора Івано-Франківської області у зв'язку з достроковим припиненням повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням є неправильними, крім того, вважає, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок про незастосування положень ст. 38 Кодексу законів про працю України до правовідносин, які виникли під час прийняття наказу про звільнення позивача з адміністративної посади.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 20 березня 2014 року наказом виконуючого обовязки Генерального прокурора України № 220к призначено старшого радника юстиції ОСОБА_1 заступником прокурора Івано-Франківської області (а. с. 8).

Наказом Генерального прокурора України від 12 серпня 2016 року № 189к відповідно до пункту 3 частини першої статті 9, підпункту 4 пункту 5-1 «Перехідних положень» Закону України «Про прокуратуру» звільнено старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Івано-Франківської області у звязку з поданням заяви про припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням (пункт 1 частини першої статті 41 Закону України «Про прокуратуру»), як підставу вказано заяву ОСОБА_1 З копією наказу позивача ознайомлено 12 серпня 2016 року (а. с. 29-30).

Матеріали справи містять належним чином засвідчену копію заяви ОСОБА_1 від 18 липня 2016 року, адресовану Генеральному прокурору України Луценку Ю.В. (а. с. 28). В такій заяві ОСОБА_1 просив звільнити його з займаної посади за власним бажанням. Заява зареєстрована в Книзі обліку вхідної кореспонденції відділу роботи з кадрами територіальних прокуратур управління роботи з кадрами Департаменту кадрової роботи Генеральної прокуратури України 21 липня 2016 року за № 76 (а. с. 31-32).

23.08.2016 року наказом прокурора Івано-Франківської області № 744к ОСОБА_1 призначений на посаду начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Івано-Франківської області (а. с. 33-35).

На посаду заступника прокурора Івано-Франківської області відповідно до наказу Генерального прокурора України № 189к від 18 серпня 2016 року призначений ОСОБА_3 на підставі подання виконуючого обовязки прокурора Івано-Франківської області Торованина В.Д. від 12 серпня 2016 року та заяви ОСОБА_3 від 12 серпня 2016 року (а. с. 57-62).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку оскаржуваний наказ Генерального прокурора України № 189к від 12 серпня 2016 року прийнятий стосовно звільнення ОСОБА_1 з адміністративної посади, а не з посади прокурора (органів прокуратури), тому, на думку суду, до таких правовідносин положення статті 38 Кодексу законів про працю України не застосовуються. Порядок звільнення прокурора з адміністративної посади регламентований спеціальним законодавством статтею 41 Закону України «Про прокуратуру», яка не передбачає строку, протягом якого розглядається заява про звільнення з адміністративної посади.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України визначено Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII, яким встановлено статус прокурорів та особливий порядок їх призначення, переміщення, звільнення з посади, надання відпустки, оплати праці тощо.

Порядок та перелік посад на які призначає та з яких звільняє Генеральний прокурор України визначено ст.ст. 39 та 41 Закону.

Згідно з п.п. 4 п. 5-1 розділу XIII "Перехідні положення Закону до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" цього Закону, прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів особам, уповноваженими приймати такі рішення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 39 Закону адміністративними посадами у регіональних прокуратурах є посади заступників керівників регіональних прокуратур. Тобто посада заступника прокурора Івано-Франківської області є адміністративною посадою. Згідно з вимогами ч. 4 цієї статті призначення на посаду заступника керівника регіональної прокуратури, яку обіймав позивач, здійснюється Генеральним прокурором України.

Підстави звільнення прокурора з адміністративної посади визначено п.1 ч.1 ст. 41 Закону якої, зокрема, передбачено, що Генеральний прокурор України звільняє прокурора з адміністративної посади у разі подання заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням.

18.07.2016 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення його із займаної посади заступника прокурора Івано-Франківської області за власним бажанням, яка надійшла до Генеральної прокуратури України 21.07.2016 року.

На підставі поданої заяви Генеральним прокурором України видано наказ від 12.08.2016 № 189к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Івано-Франківської області у зв'язку з поданням заяви про припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням.

Перевіряючи доводи позивача про те, що його примусили подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням, суд зазначає, що ОСОБА_1 не надано суду доказів здійснення на нього будь-якого психологічного тиску та впливу з боку роботодавця чи інших осіб з метою примусити написати заяву про звільнення. Відсутні докази існування конфлікту між позивачем та прокурором Івано-Франківської області Стратюком О.М., який міг би спричинити написання вищезазначеної заяви. Матеріали справи не містять жодних підтверджень того, що на позивача чинився тиск при написанні заяви про звільнення за власним бажанням, у тому числі доказів звернення з цього приводу до правоохоронних органів. Вказані обставини свідчать про те, що рішення про звільнення з адміністративної посади за власним бажанням було прийнято позивачем з власної волі та з усвідомленням наслідків такого рішення.

На думку колегії апеляційного суду не заслуговують уваги посилання ОСОБА_1 на положення ст. 38 КЗпП України щодо недотримання власником або уповноваженим ним органом двотижневого терміну попередження при розірванні трудового договору за власним бажанням, оскільки Законом України "Про прокуратуру", який є спеціальним Законом по відношенню до КЗпП України, таку вимогу не передбачено.

Відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

У даному випадку позивача згідно з оскаржуваним наказом звільнено з адміністративної посади, проте не звільнено з органів прокуратури, з посади прокурора в розумінні Закону України «Про прокуратуру».

Звільнення прокурора з адміністративної посади не припиняє його повноважень прокурора (частина четверта статті 41 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до статті 64 Закону України «Про прокуратуру» до прийняття рішення про призначення прокурора на іншу посаду в органі прокуратури, в якому він обіймав адміністративну посаду, чи переведення на посаду до іншого органу прокуратури або звільнення з посади прокурора - повноваження прокурора лише зупиняються. За працівником зберігаються гарантії матеріального, соціального та побутового забезпечення, передбачені законодавством для прокурорів.

Підстави для звільнення прокурора з посади в органі прокуратури визначенні статтею 51 Закону України «Про прокуратуру».

В даному випадку оскаржуваний наказ Генерального прокурора України № 189к від 12 серпня 2016 року прийнятий стосовно звільнення ОСОБА_1 з адміністративної посади, а не з посади прокурора (органів прокуратури).

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є не обґрунтованим і не підлягає до задоволення.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.10.2016 року у справі № 819/1075/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : Р.Б. Хобор

Я.С. Попко

Повний текст рішення виготовлено 01.02.2017 року.