Справа № 127/27830/16-а
Суддя: Федчишен С. А.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/127/137/17
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії. Позов мотивовано тим, що з 29.03.1993 року позивач працював на посадах судді, голови суду в районних судах м. Вінниці, а з 16.10.2012р. суддею Вінницького міського суду Вінницької області. Наказом голови Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2016 року №608-к на підставі постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600VIII «Про звільнення суддів», позивача виведено зі складу суддів Вінницького міського суду Вінницької області, у звязку з поданням заяви про відставку. Стаж позивача роботи на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання складає понад 33 роки, з яких 9 років 8 місяці - час роботи на прокурорських посадах з 01.08.1983р. по 29.03.1993р. в прокуратурі Вінницької області і 23 роки 6 місяців на посадах судді. В жовтні 2016р. позивач подав до управління Пенсійного фонду в м. Вінниці всі необхідні документи щодо призначення довічного грошового утримання, з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Рішенням управління Пенсійного фонду України позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86 відсотків грошового утримання судді з 1 жовтня 2016 р., тобто лише з врахуванням стажу роботи на посаді судді (23 роки 08 місяць 03 дні). На письмове звернення позивача з приводу зарахування до стажу судді часу роботи на прокурорських посадах та призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% управлінням Пенсійного фонду в м. Вінниці була надана відповідь за №334/0-1 від 30.11.2016 р. про відмову з посиланням не те, що постанова КМ України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратила чинність на підставі постанови КМ України від 01.12.2010р. №1097. Вважає протиправною відмову відповідача у зарахуванні до його стажу судді часу роботи на прокурорських посадах, який підтверджується записами в трудовій книжці, виходячи з наступних мотивів та передбачених законом підстав. До стажу роботи на посаді судді позивачу зараховується робота на посадах прокурорських працівників згідно із положеннями Закону України № 2862-XII від 15 грудня 1992 року «Про статус суддів» (ст. 43), Закону України № 2453-УІ від 07 липня 2010року «Про судоустрій та статус суддів» (ст.131, п. 11 Розділу XIII Перехідних положень). З прийняттям 12.02.2015 нової редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що вступив в дію з 28.03.2015 року та діяв на час звільнення позивача у відставку, стаж роботи на посаді судді визначається в ст.135 Закону, яка аналогічна редакції ст.131 Закону від 07.07.2010 року, однак в новій редакції Закону відсутнє розяснення щодо обрахування стажу роботи судді, призначеному на посаду до набрання чинності цим Законом. Проте, відсутність подібного розяснення застосування цієї норми Закону не скасовує право суддів, призначених чи обраних на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігати визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. В даному випадку необхідно враховувати вимоги ч.3 ст.22 Конституції України про те, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. З огляду на зазначене, до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім врахованого відповідачем суддівського стажу 23 роки 6 місяць та 3 дні, слід врахувати час моєї роботи на прокурорських посадах з 01.08.1983р. по 29.03.199р. в прокуратурі Вінницької області, що у сукупності перевищує 25 років та дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання саме в розмірі 90, а не 86 відсотків заробітної плати працюючого судді. Просить визнати дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці протиправними в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування часу роботи на прокурорських посадах. Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м Вінниці зарахувати до стажу ОСОБА_1 роботу на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на прокурорських посадах з 01.08.1983р. по 29.03.1993р. в прокуратурі Вінницької області, що становить 9 років 7 місяців 20 днів. Зобовязати УПФУ здійснити з 01.10.2016 року перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та стягнути судовий збір.

25.01.2017 року позивач надав суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просив визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування часу роботи на прокурорських посадах. Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до стажу ОСОБА_1 роботу на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за час роботи на прокурорських посадах з 01.08.1983року по 29.03.1993 року в прокуратурі Вінницької області, що становить 9 років 7 місяців 20 днів. Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити з 01.10.2016 року перерахунок та виплату довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90% суддівської винагороди без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а з 01.12.2016 року до наступного підвищення суддівської винагороди в тому ж розмірі, але виходячи з розміру суддівської винагороди в сумі 30 400гривень. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 2000грн.

В судове засіданні позивач не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов не визнав, заперечував щодо його задоволення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з 29.03.1993 року позивач працював на посадах судді, голови суду в районних судах м. Вінниці, а з 16.10.2012р. суддею Вінницького міського суду Вінницької області.

Наказом голови Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2016 року №608-к на підставі постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600VIII «Про звільнення суддів», позивача виведено зі складу суддів Вінницького міського суду Вінницької області, у звязку з поданням заяви про відставку.

Стаж позивача роботи на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання складає понад 33 роки, з яких 9 років 8 місяці - час роботи на прокурорських посадах з 01.08.1983р. по 29.03.1993р. в прокуратурі Вінницької області і 23 роки 6 місяців на посадах судді.

В жовтні 2016р. позивач подав до управління Пенсійного фонду в м. Вінниці всі необхідні документи щодо призначення довічного грошового утримання, з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням управління Пенсійного фонду України позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86 відсотків грошового утримання судді з 1 жовтня 2016 р., тобто лише з врахуванням стажу роботи на посаді судді (23 роки 08 місяць 03 дні).

На письмове звернення позивача з приводу зарахування до стажу судді часу роботи на прокурорських посадах та призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% управлінням Пенсійного фонду в м. Вінниці була надана відповідь за №334/0-1 від 30.11.2016 р. про відмову з посиланням не те, що постанова КМ України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратила чинність на підставі постанови КМ України від 01.12.2010р. №1097.

Статтею 126 Конституції України передбачено що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Крім того, в ч. 3 ст. 11 Закону України від 1992року «Про статус суддів», було зазначено, що гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим.

Офіційне тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону міститься в Рішенні Конституційного Суду N 8-рп/2005 від 11.10.2005, в п.8 якого зазначено, що частиною третьою статті 11 Закону України "Про статус суддів передбачено, що гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим. Це положення кореспондується з частиною восьмою статті 14 Закону України "Про судоустрій України, згідно з якою при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Відповідно до пункту 8 частини 4, частини 6 статті 48 Закону України від 07.07.2010 р. № 245З-VI «Про судоустрій і статус суддів», який діяв на час мого звільнення та призначення довічного грошового утримання судді у відставці, незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним, забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 48 вказаного Закону).

Зазначені положення узгоджуються з вимогами міжнародних актів про незалежність суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, які є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. За своїм конституційним змістом вони встановлюють принцип заборони скасування чи зниження досягнутого рівня змісту та обсягу гарантій незалежності суддів. Тому положення частини третьої статті 11 Закону України "Про статус суддів необхідно розглядати у контексті статті 126 Конституції України і в сув'язі з частиною восьмою статті 14 Закону України "Про судоустрій України".

Конституційний Суд України, розглядаючи справу щодо незалежності суддів, у Рішенні від 1 грудня 2004 року N 19-рп/2004 зазначив, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу, конституційним принципом організації та функціонування судів і професійної діяльності суддів. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14.12.2011 р. № 18-рп/2011 офіційно розтлумачив поняття «щомісячне довічне грошове утримання», зокрема таке поняття означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку продовжує працювати на посаді судді і одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, так і судді у відставці, який одержує її з Пенсійного Фонду.

З урахуванням стажу роботи на посаді судді, часу роботи на прокурорських посадах, половини терміну навчання у вищому навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби, які також зараховуються до стажу судді, який давав право на отримання довічного щомісячного грошового утримання, мені під час роботи на посаді судді апеляційного суду було здійснено нарахування та виплата щомісячного грошового утримання в розмірі 80 % заробітної плати, починаючи з 01.06.2003р.

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України від 15.12.1992р. № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що судді у відставці, які мають стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його виборам пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90% заробітку судді.

Та обставина, на яку посилається відповідач, мотивуючи відмову у зарахуванні до стажу судді час роботи на прокурорських посадах, зокрема, що постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.12.2010р. № 1097 (набрала чинності з 01.01.2011 р.), не має юридичного значення у вирішенні спору з правовідносин у даній конкретній справі.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. № 1-8/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення, в тому числі й частини 3 статті 141Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. № 2453- VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VІІІ.

Також, Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016р. № 1-8/2016 вказано порядок виконання рішення в цій частині окрема: частина третя статті 141 «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. № 245З-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішенця. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-УІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-ШІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Так, у відповідності до пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-УІ, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

На день набрання чинності цим Законом діяв Закон України «Про статус суддів» № 2862-Х11 15.12.1992 року (який втратив чинність з 07.07.2010 року), відповідно до ч.4 ст. 43 якого «до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. (Частину четверту статті 43 і доповнено абзацом другім згідно із Законом № 4015-12 від 24.02.1994 року).

Стаж позивача роботи на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання складає понад 33 роки, з яких 9 років 8 місяці - час роботи на прокурорських посадах з 01.08.1983р. по 29.03.1993р. в прокуратурі Вінницької області і 23 роки 6 місяців на посадах судді.

Таким чином, позивач, відставку якого прийняв вищий законодавчий орган України - Верховна Рада, відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010року №2453-У1», ст.ст. 126, 131 Конституції України має право на призначення йому довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди, оскільки до вказаного стажу позивача на посади судді необхідно зарахувати стаж роботи на прокурорських посадах, що також було враховано при звільненні позивача у відставку.

Відповідно до ст. 142 ч.4 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини пятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення (справа №1-8/2016 від 08.06.2016року) передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до довідки ТУ ДСА у Вінницькій області від 16 січня 2017 року суддівська винагорода судді Вінницького міського суду з 1 грудня 2016 року суттєво збільшилась і склала 30 400 грн.

Суд вважає, що відповідач порушив права позивача, гарантовані Конституцією України на пенсійне забезпечення та достатній рівень життя. Дані дії відповідача суд вважає протиправними, такими що порушують права позивача, закріплені у ст. 17, 22 Конституції України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої, Конституцією України та законами України відокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначена за спеціальними законами, в тому числі і Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за вимогам ст. 22 Конституції України не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Згідно п.1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють:чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Констиутцією України та законами України. Суд вирішує справи на підставі Констиутції, яка є нормою прямої дії, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

На підставі вищевикладеного, з'ясувавши всі фактичні обставини повно і всебічно, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивач, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, урахувавши положення Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року " Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають повному задоволенню.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 2000грн., однак дана вимога задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до п.48 Постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем до матеріалів позовної заяви надано договір про надання послуг адвоката №12-а/17 від 22.12.2016 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 предметом договору є надання юридичної допомоги, консультацій, підготовки процесуальних документів для захисту прав і законних інтересів клієнта по даній справі та додаток №1 до говору №12-а/17 про надання послуг адвоката від 22.12.201_р. (без зазначення повного року), згідно якого клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 2000грн.

Доказів в підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат позивачем до матеріалів справи не надано.

Згідно ст. 94 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20гривень за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

На підставі викладеного, згідно ст. 8, 19, 22, 64, 126, 131 Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус судів» від 07.07.2010 року №2453- VI, керуючись ст. ст. 1-4, 6-9, 18, 71, 72, 94, 159-163 КАС України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування часу роботи на прокурорських посадах.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до стажу ОСОБА_1 роботу на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за час роботи на прокурорських посадах з 01.08.1983року по 29.03.1993 року в прокуратурі Вінницької області, що становить 9 років 7 місяців 20 днів.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити з 01.10.2016 року перерахунок та виплату довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90% суддівської винагороди без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а з 01.12.2016 року до наступного підвищення суддівської винагороди в тому ж розмірі, але виходячи з розміру суддівської винагороди в сумі 30 400гривень.

В задоволені позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20гривень за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького адміністративного апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: