Справа № 332/4357/16-а
Суддя: Федоренко О. І.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4357/16-а
Провадження № 2-а/332/119/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2017 м.Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Федоренка О.І.,

при секретарі Євдокимовій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання незаконними дій та забовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011) та просить зобовязати відповідача зарахувати до 20-річного стажу, який дає позивачу право на пенсію за вислугу років, половину строку навчання в Національній Юридичній академії ім. Ярослава Мудрого з 01.09.1994 р. по 30.06.1999 р. та строк проходження військової служби у збройних силах в період з 13.06.1990 р. по 27.04.1992 р., та зобовязати відповідача провести обчислення, призначити та виплачувати йому, пенсію за вислугу років з 09.09.2016 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011) у розмірі 90% від суми заробітної плати, з наступним проведенням перерахунку пенсії у звязку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує просить задовольнити.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти позову заперечує, зазначивши, що Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя діяло на основі закону та підстави для призначення та виплати пенсії позивачу відсутні.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

09 вересня 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя з заявою для призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до ст.50 Закону Країни "Про Прокуратуру" 05.11.1991 року №1789-ХІІ.

Відповідач листом №132/Д-8 відмовив позивачу в призначенні та виплаті пенсії, зазначивши, що відповідно до Закону України "Про прокуратуру", який набрав чинності 01.01.2016 р. та згідно ст.86 "Пенсійне забезпечення працівників прокуратури", прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів неменше 12 років 6 місяців.

Пенсія призначається в розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Право на пенсію за вислугою років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури.

Згідно прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213 у разі не прийняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів, (п. 3 рішення Конституційного Суду України №1-15/2002 від 20.03.2002).

Зміни від 08.07.2011 до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», якими збільшено стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугою років, та одночасно звуження видів діяльності, які зараховуються до цього стажу, значно погіршують право позивача на пенсійне забезпечення враховуючи особливо складний характер роботи в органах прокуратури порівняно з іншими видами діяльності, а також ставлять його в нерівний стан поряд з працівниками прокуратури, яким призначено відповідну пенсію до набрання чинності вказаних змін.

Окрім того, частини 1-3 ст.46 Конституції України передбачають, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також: у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також: бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В п.4 рішення від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав наступну правову позицію: В Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

У абз.14 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 також вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 , від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004.

Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. ( абз.5 п.6 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005).

Виходячи із викладеного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

На підставі викладеного, внесенням змін до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. Законом України від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» значно звузили соціальні гарантії позивача, а саме: гарантоване Конституцією право на пенсійне забезпечення при наявності 20 років вислуги; зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати та порядку її розрахунку, в звязку з чим одночасно поставило позивача в нерівне положення з іншими громадянами, в тому числі, яким до цих змін призначено пенсію на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

З викладеного, призначення мені пенсії має відбутися саме на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 в редакції до набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011.

Так само п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015, на які посилається Відповідач в обгрунтування свого рішення про відмову в призначенні мені пенсії, порушує вимоги ст. 22 Конституції України.

Розглядаючи питання про застосування Закону в часі, необхідно виходити з того, що статтею 22 Конституції України закріплені права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 10.12.2013 у справі № 21-348а13 та від 17.12.2013 у справі № 21-445а13, яка є обов'язковою для судів, а також практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, викладеною у справі «Кечко проти України».

Таким чином, обсяг прав позивача не може бути звуженим у зв'язку із внесення змін у Закон.

Оскільки, редакція ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (зі змінами) значно звужує зміст та обсяг прав пенсіонерів, яким пенсія була призначена раніше, зменшує розмір відсоткової ставки для нарахування пенсії, то перерахунок пенсії слід проводити відповідно до законодавства, яке було чинним на момент її призначення.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У звязку з вищевикладеним суд вважає, що рішення відповідача про відмову у призначенні та виплаті пенсії позивачу, є незаконним та необгрунтованим.

Згідно Довідки відділу роботи з кадрами Прокуратури Запорізької області, станом на 01.08.2016 року, стаж роботи позивача на прокурорсько-слідчих посадах становить 17 років 01 місяць. Диплом ХА №11782685, підтверджується навчання позивача в Національною юридичною академією України ім. Ярослава Мудрого та отримання повної вищої освіти за спеціальністю "Правознавство" та здобуття кваліфікації юриста в період з 01.09.1994 року по 30.06.1999 року, що становить 4 роки 9 місяців та 28 днів.

Таким чином, до 20-тирічного стажу, який дає ОСОБА_1 право на пенсію за вислугу років має бути зараховано половину строку навчання в Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого, що складає 02 роки 04 місяці 29 днів.

Крім того, у відповідності до військового квитка НО №5345315 позивач проходив строкову військову службу у Збройних силах в період з 13.06.1990 р. по 27.04.1992 р. таким чином, до стажу, який дає позивачу мені право на пенсію за вислугу років має бути зараховано строк проходження військової служби, який складає 01 рік 10 місяців 14 днів.

Таким чином, стаж позивача, що право на пенсію за вислугу років на 01.08.2016 року складає 23 роки 03 місяці 23 дні, тобто більше 20 років, з яких стаж на прокурорсько- слідчих посадах становить 17 років 01 місяць 0 днів.

Також, відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", пенсія призначається в розмірі 80% від суми місячної (чинної) заробітної плати до якої додаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен рік роботи понад 10 років на прокурорських посадах пенсія збільшується на 2%, але не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку.

Враховуючи те, що стаж роботи позивача на прокурорсько-слідчих посадах становить 17 років 2 місяці 9 днів, та станом на дату звернення до відповідача 09.09.2016, пенсія ОСОБА_1 має бути призначена у розмірі 90% від суми місячного заробітку.

Керуючись ст. 2, 18, 71, 93, 94, 99, 100, 104, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», ст.25 Закону України «Про вищу освіту», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання незаконними дій та забовязання вчинити дії- задовольнити.

Визнати неправомірним рішення управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011).

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя зарахувати до 20-річного стажу, який дає ОСОБА_1 право на пенсію за вислугу років, половину строку навчання в Національній Юридичній академії ім. Ярослава Мудрого з 01.09.1994 р. по 30.06.1999 р. та строк проходження військової служби у збройних силах в період з 13.06.1990 р. по 27.04.1992 р.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя провести обчислення, призначити та виплачувати ОСОБА_1 і.п.н. НОМЕР_1, пенсію за вислугу років з 09.09.2016 р. відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011) у розмірі 90% від суми заробітної плати, з наступним проведенням перерахунку моєї пенсії у звязку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Стягнути з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок судового збору.

Постанову може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.І. Федоренко