Справа № 826/7737/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

щодо вирішення питання про закриття провадження у справі

02 лютого 2017 року м. Київ № 826/7737/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., при секретарі судового засідання Ферштей А.М., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Бикова О.І., розглядаючи у судовому засіданні клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_3
доУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,
про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі-позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач 1), уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" Волкова Олександра Юрійовича (далі-відповідач 2) про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії.

Разом з тим, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" звернулась до суду з клопотанням про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що заявлений позов не має ознак публічно-правового спору, даний відповідач у спірних відносинах не є суб'єктом владних повноважень в розумінні статей 3, 17 КАС України, а тому, позовні вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, що свідчить про необхідність закриття провадження по справі.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні підтримав заяву та просив її задовольнити.

Позивач у судовому засіданні проти вказаного клопотання заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання 02.02.2017 року не з'явився, належним чином повідомлений, докази чого містяться в матеріалах справи.

Розглянувши клопотання про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 16.02.2016 у справі №21-484а15, на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів. До вказаних висновків Верховний суд України прийшов за наслідками розгляду справи за позовом управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ліквідації публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича про визнання протиправними дії та зобов'язання уповноважену особу Фонду визнати та включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги управління ПФУ.

Згідно статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд вважає за доцільне відступити від правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі №21-484а15 з огляду на наступне.

Висновок Верховного Суду України у зазначеній постанові зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вищевказані спірні правовідносини, які врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку належить розглядати в порядку ГПК України.

Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність визначена також частиною 1 вищевказаного Закону як неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

З наведеного слідує, що Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку ГПК України.

Разом з цим, частиною 3 статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дійсно встановлено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Однак суд звертає увагу на те, що в даній адміністративній справі вирішуються спірні відносини в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказаний Закон є спеціальним, яким, у свою чергу, врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України (статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Системний аналіз вищевказаних положень, дає підстави суду дійти до висновку, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Зокрема, в силу положень статті 7 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в Господарському суді.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, здійснюється на підставі Рішення Правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким, в свою чергу, не передбачено порушення справи про банкрутство в Господарському суді, а тому в даному випадку застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до спірних правовідносин не підлягає, та, як наслідок, відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Окремо суд звертає увагу на пункт 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», відповідно до якого адміністративним судам роз'яснено, що спори, які виникають за участю Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані висновки кореспондуються з позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в Листі №992/11/14-14 від 25.07.2014.

Отже, з метою дотримання положень статті 17 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі №21-484а15 та вирішення даної справи в порядку адміністративного судочинства

Більш того, суд вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносини виникли до початку процедури ліквідації банку, а саме на стадії виконання уповноваженою особою Фонду дій із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку.

Враховуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки дану справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 157,160,165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Відмовити уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" Біла І.В. у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення складено та підписано 03.02.2017 року.

Суддя А.С. Мазур