Справа № 161/2437/16а,2а/167/8/16
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року Справа № 876/7027/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Гулида Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу рядового поліції роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку ДПП ОСОБА_1 на постанову Рожищенського районного суду Волинської обл. від 31.08.2016р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до рядового поліції роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку ДПП ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Департамент патрульної поліції, про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

25.02.2016р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив поновити строк звернення до суду; визнати неправомірними дії рядового поліції роти № 2 батальйону № 1 ОСОБА_1 по складанню постанови у справі про адміністративне правопорушення; скасувати постанову серії ПС2 № 802294 від 28.03.2010р. в справі про адміністративне правопорушення про накладення штрафу в сумі 255 грн.; закрити провадження у справі (а.с.1 і на звороті).

Ухвалою суду від 20.04.2016р. залучено до участі в справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Департамент патрульної поліції (а.с.29).

Постановою Рожищенського районного суду Волинської обл. від 31.08.2016р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії рядового поліції роти № 2 батальйону № 1 м.Луцька ОСОБА_1 по складанню постанови серії ПС2 № 802294 від 17.01.2016р.; скасовано постанову серії ПС2 № 802294 від 17.01.2016р. у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.73-74).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач рядовий поліції роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку ДПП ОСОБА_1, який покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.85-93).

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що подана позивачем позовна заява не відповідала вимогам ст.106 КАС України, розгляд справи проведений із порушенням встановлених строків її розгляду.

Окрім цього, розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача був проведений із дотриманням вимог закону; позивачем не доведено його перебування у стані крайньої необхідності під час здійснення зупинки в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Також на той час в автомобілі позивача перебували його дружина та 8-річний син, через що уявна небезпека могла бути усунута іншими засобами.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Як слідує з матеріалів справи, о 11 год. 30 хв. 17.01.2016р., керуючи автомобілем марки «Шевроле-Еванта», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул.Карпенка-Карого, 8 в м.Луцьку ОСОБА_2 здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим не виконав вимоги правил 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху.

На підставі наведеного, поліцейським роти № 2 батальйону № 1 УПП в м.Луцьку рядовим поліції ОСОБА_1 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 802294 від 17.01.2016р., згідно якої позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (а.с.7).

Обставини вчинення правопорушення стверджуються складеною постановою у справі про адміністративне правопорушення, із змісту якої чітко убачаються час та місце вчинення правопорушення, а також особа, яку притягнуто до відповідальності.

Окрім цього, позивачем надані 17.01.2016р. письмові пояснення стосовно факту порушення правил зупинки (а.с.27).

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що під час винесення спірної постанови про адміністративне правопорушення відповідачем допущено ряд процесуальних порушень, а саме: не враховано особу порушника, ступінь його вини, не зазначено свідків, які були присутніми на місці події, не взято до уваги пояснення позивача, не розяснені права, які передбачені ч.1 ст.268 КУпАП, характер вчиненого правопорушення, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Також позивач у розглядуваному випадку діяв у стані крайньої необхідності, оскільки його 11-місячна дитина була пасажиром та сиділа пристебнутою в дитячому автомобільному кріслі зліва на задньому сидінні, остання почала голосно кричати, тому для перевірки стану дитини і для відвернення можливої шкоди здоровю дитини, ОСОБА_2 вибрав перше за можливе місце зупинки автомобіля; такі пояснення позивача стверджуються матеріалами справи.

Колегія суддів вважає наведені висновки такими, що відповідають фактичним обставинам справи та не суперечать нормам чинного законодавства.

Згідно спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення о 11 год. 30 хв. 17.01.2016р., керуючи автомобілем марки «Шевроле-Еванта», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул.Карпенка-Карого, 8 в м.Луцьку позивач ОСОБА_2 здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим не виконав вимоги правил 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху.

Відповідно до приписів КУпАП:

ст.222 - органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

ст.251- доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

ст.258 - протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч.2).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч.4).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч.5).

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Окрім цього, відповідно до ст.33 КУпАП (в редакції Закону України № 596-VII від 14.07.2015р.) стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Разом з тим, оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення не відповідає дійсним обставинам справи, винесена без дотриманням норм чинного законодавства, стягнення накладено без урахуванням всіх обставин справи.

Так, під час винесення постанови ОСОБА_2 послідовно та логічно надав пояснення про те, що змушений був здійснити вимушену зупинку керованого ним транспортного засобу через різкий крик дитини доньки Дарини, 21.02.2015р.н., - яка перебувала в дитячому кріслі, закріпленому на задньому сидінні з лівої сторони. Зупинку він здійснив при виїзді з перехрестя з круговим рухом за першої нагоди; такі дії мотивує відверненням можливої шкоди для малолітньої дитини (а.с.27).

Аналогічні пояснення позивач надав під час судового розгляду, а також зазначив останні в скарзі на дії поліцейських (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про народження позивач є батьком малолітньої дитини доньки Дарини, 21.02.2015р.н. (а.с.5).

Наведені обставини відповідачами не спростовані; факт безпідставної зупинки позивачем автомобіля не доведений.

Відповідно до ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р. (із відповідними змінами та доповненнями), дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» відноситься до заборонних знаків і на вимогу цього знаку забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Матеріалами справи стверджується факт порушення позивачем вимог дорожнього знаку 3.34, через що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Разом з тим, таке порушення допущено позивачем через крайню необхідність, з наступних причин.

Відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У розглядуваній ситуації позивачем наведено обґрунтовані підстави небезпеки, що загрожувала його дитині, яка була усунута шляхом здійсненої зупинки; підтверджено відповідними доказами те, що ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і, що заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

В тексті рішення суду вказано й про те, що якщо особа сумлінно помиляється щодо наявності загрози, її реальності, то її дії мають розглядатися як вчинені в стані крайньої необхідності. Таким чином, за наявності відповідної сумлінної помилки позивача його дії також слід розцінювати такими, що вчинені в стані крайньої необхідності.

Твердження позивача про допущені інспектором поліції порушення під час винесення постанови про накладення штрафу знайшли своє обєктивне підтвердження під час розгляду справи в суді; з приводу цих порушень апелянтом подана скарга на дії інспектора поліції до органів Національної поліції, за результатами якої останньому скеровано відповідь № П-13 від 12.02.2016р. про правомірність дій патрульних (а.с.3-4).

Окрім цього, вказані дії відповідача мали вплив на правильність притягнення позивача до адміністративної відповідальності та розмір накладеного адміністративного стягнення.

Під час розгляду справи позивачу була надана можливість подати письмові пояснення, однак не враховано його особу, не розяснені права згідно ст.268 КУпАП, про що вказали в суді позивач та відповідач ОСОБА_1

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що здійснення зупинки транспортного засобу з вищевикладених причин свідчить також про малозначність допущеного правопорушення, оскільки така зупинка автомобіля тривала незначний проміжок часу, жодних перешкод руху транспорту при цьому не виникало.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстави для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу рядового поліції роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку ДПП ОСОБА_1 на постанову Рожищенського районного суду Волинської обл. від 31.08.2016р. в адміністративній справі № 161/2437/16-а залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: Н.В.Бруновська

ОСОБА_3