Справа № АС27/451-07(37/27)
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" січня 2017 р. м. Київ К/800/27197/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Дніпродзержинської виправної колонії № 34 Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2007 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2011 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2005 року Дніпродзержинська виправна колонія № 34 Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області (далі - позивач) звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську № /2/22237 від 14.10.2004 року.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2007 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2011 року, адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську № /2/22237 від 14.10.2004 року в частині визначення податкового зобов'язання позивача з ПДВ в сумі 224992,5 грн. в тому числі: 149995 грн. - основний платіж і 74997,50 грн. в штрафні санкції; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги, мотивували свої рішення тим, що висновок податкового органу про порушенням позивачем вимог пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при відображенні в податковому обліку операції з ТОВ «Тетрон» є помилковими, наявними у справі доказами підтверджено реальний характер спірних фінансово-господарських операцій.

Державну податкову інспекцію у м. Дніпродзержинську замінено правонаступником Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ДПІ) відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову. У доводах касаційної скарги зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій суперечать нормам п. 1.3 ст. 1, п.п. 7.3, 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки позивачем не надано доказів транспортування товарів; операції з придбання товару у ТОВ «Тетрон» та його реалізації МПП «Сталкер» не призвели до сплати ПДВ до бюджету, що виключає можливість включення до складу податкового кредиту позивача сум ПДВ, сплачених при здійсненні операції товарного кредиту.

Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Посадовими особами відповідача проведено комплексну документальну перевірку позивача, за результатами якої складено акт перевірки № 97/7/26/20-21 від 05.08.2004 року «Про результати комплексної документальної перевірки Дніпродзержинської виправної колонії Дніпропетровської області №34 з питання дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2003р. по 01.04.2004р.».

У висновках акту перевірки відповідачем зазначено про порушення позивачем вимог: пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» -підприємством віднесено до складу податкового кредиту ПДВ в сумі 149995 грн. по послузі товарного кредиту, яка фактично не була надана колонії і не відноситься до складу валових витрат; пп. 7.2.4 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону у вигляді віднесення до податкового кредиту сум ПДВ за податковими накладними, виписаними підприємствами, які не були платниками ПДВ.

На підставі зазначених висновків, відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №/2/22237 від 14.10.2004 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 324408 грн. в тому числі: 216272 грн. -основний платіж і 108136 грн. -штрафні санкції.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

За змістом ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як зазначалось вище, відповідачем оскаржуються рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог які стосуються господарських операцій позивача з ТОВ «Тетрон», а тому саме в цій частині і здійснюється їх касаційний перегляд.

Вимогами пп. 1.11.2 п. 1.11 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) товарний кредит - товари, які передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичним чи фізичним особам на умовах угоди, що передбачає відстрочення кінцевого розрахунку на визначений строк та під процент. Товарний кредит передбачає передання права власності на товари (результати робіт, послуг) покупцю (замовнику) у момент підписання договору або в момент фізичного отримання товарів (робіт, послуг) таким покупцем (замовником), незалежно від часу погашення заборгованості.

Крім того, згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що під терміном «валові витрати виробництва та обігу» - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням (спорудженням) основних фондів, що підлягають амортизації, включаються до складу податкового кредиту такого звітного періоду, незалежно від строків введення в експлуатацію основних фондів, а також від того, чи мав платник податку оподатковувані обороти протягом такого звітного періоду.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження таких сум податковими накладними чи митними деклараціями.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг, робіт) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування валових витрат є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Отже, в даному випадку, враховуючи специфіку придбаних у контрагента товарів, необхідно було перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості позивача та його контрагента надати обумовлені договорами поставки товари, як-от - наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, платежів, супутніх звичайній господарській діяльності будь-якого господарюючого суб'єкта (комунальні платежі, оренда приміщень, послуги зв'язку, управлінські витрати тощо), або ж залучення контрагентом з цією метою третіх осіб та, відповідно, понесення витрат, пов'язаних із таким залученням, можливість поставки продукції за договором самостійно.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27.06.2003 року між ТОВ «Тетрон» (продавець) і Дніпродзержинською виправною колонією № 34 (покупець) був укладений договір товарного кредиту № 27/06/164. За вказаним договором продавець зобов'язався поставити, а покупець прийняти товар на умовах товарного кредиту на загальну суму 1071390 грн. Умовами товарного кредиту є нарахування продавцем покупцю (позивачу) процентів за користування товаром, яке припиняється в день повного розрахунку між сторонами за договором. Процентна ставка є договірною і складає 3% за кожний календарний день користування товаром від його загальної вартості. Строк користування товаром не повинен перевищувати 28 днів.

Виконання вказаного договору, на думку позивача підтверджується наявними в матеріалах справи копіями накладної № 01/07 від 01.07.2003 року, податкової накладної № 01/07 від 01.07.2003 року, прибуткової накладної № 196 від 01.07.2003 року на суму 1071390 грн., у тому числі ПДВ - 178565 грн. При здійсненні цієї господарської операції вартість тканини віднесена позивачем на валові витрати, а відповідна сума ПДВ - до складу податкового кредиту.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

З огляду на викладене аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

В той же час, матеріали справи не містять доказів наявності у вищевказаного контрагента позивача по договору поставки власних або орендованих офісних та складських приміщень, власних, орендованих або залучених транспортних засобів, трудових ресурсів необхідних для здійснення звичайної господарської діяльності та, зокрема, для виконання спірних операцій.

Крім того, матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів погодження умов перевезення товарів із задекларованим контрагентом, доказів транспортування обумовлених договором поставки товарів; доказів перевірки якості та кількості придбаного товару.

За даними журналу Дніпродзержинської виправної колонії № 34 Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області № 1223 МТ «Реєстрації переміщень товарно-матеріальних цінностей на територію (з території) об'єкту, що охороняється, через КПП по пропуску транспорту» 01.07.2003 року жодних товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Тетрон» позивач не отримував, що свідчить про відсутність реальної поставки товару. Також, судами попередніх інстанцій та позивачем не спростовано обґрунтовані доводи податкового органу про те, що автомобіль, зазначений в товарно-транспортній накладній, не міг здійснити перевезення 224500 м/п тканини з вагою понад 61 тону за один раз, що свідчить про неможливість здійснення платником податку зазначених господарських операцій з урахуванням часу, місця знаходження та об'єму (ваги) майна, використання такого товару у господарській діяльності позивача. Отже, нездійснення поставки товару свідчить про відсутність реальних змін у майновому стані сторін договору.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, оскільки реальність виконання взятих зобов'язань позивачем за укладеними договором не підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які б у повній мірі відображали зміст господарської операції та її вартісні показники.

Доводи позивача про те, що оплату за поставлений товар було здійснено за допомогою векселя, що також підтверджує реальність господарських операцій та зміну майнового стану платника, суд касаційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки наявність векселя як розрахункового документа за спірними операціями самі по собі не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку - самостійною підставою для формування спірних сум податкових вигод, оскільки рух даного векселя, виходячи з вищенаведеного, не підтверджує реальність здійснення господарських операцій.

З огляду на відсутність необхідних вищевказаних документів, висновки відповідача про відсутність у позивача доказів переміщення придбаного у контрагента товарів, доказів перевірки їх кількості, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків господарсько-фінансової діяльності, а тому у позивача були відсутні підстави відображення наслідків цих господарських операцій в податковому обліку та оскаржуване податкове повідомлення-рішення у вищевказаній частині прийнято правомірно, а тому рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог підлягають скасуванню із ухваленням в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні таких.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або проведення додаткової перевірки доказів, обставини встановлені повно та правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, суд касаційної інстанції, згідно зі ст. 229 КАС України, скасовує рішення судів першої та апеляційної інстанції і ухвалює нове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 229, 232, 256 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2007 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2011 року у справі «А/27/451-07 (37/27) скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську № /2/22237 від 14.10.2004 року в частині визначення податкового зобов'язання Дніпродзержинської виправної колонії № 34 Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області з податку на додану вартість в сумі 224992,5 грн. в тому числі 149995 грн. - основний платіж і 74997,50 грн. в штрафні санкції, та ухвалити в цій частині нову постанову, якою в задоволені зазначених позовних вимог - відмовити.

В іншій частині постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2007 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2011 року у справі «А/27/451-07 (37/27) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна