Справа № 0909/6562/2012
Суддя: Калинюк О. П.
Дата ухвалення: 2013-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 0909/6562/2012
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2013 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Калинюка О.П.

з участю секретаря Чернової О.А.

позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи

без самостійних вимог адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Коломиї адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коломийської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4, про визнання дій по розгляду звернення незаконними та зобовязання відповідача субєкта владних повноважень вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

позивачка ОСОБА_1 звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з вказаним адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що в жовтні 2012 року Коломийська міська рада відмовилась задовольнити її звернення та вжити передбачених законодавством заходів для повернення у власність Коломийської міської ради квартири № 2 по вул. О. Кобилянської в м. Коломиї Івано-Франківської області (далі в тексті спірна квартира), якою в 1992 році злочинним шляхом заволодів ОСОБА_5 за таких обставин.

З часу свого народження, а саме з 1952 року, разом зі своєю матір'ю ОСОБА_6, яка була основним квартиронаймачем, двома братами - ОСОБА_5 (далі в тексті - ОСОБА_5А.), ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, вона проживала в спірній квартирі, яка перебувала у власності Коломийської міської ради. В цій же квартирі з дня його народження зареєстрований та проживає її син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Тому на підставі ст.64 ЖК України вони належали до членів сім'ї наймача квартири - ОСОБА_6, користувались на рівні з нею усіма правами і несли усі обов'язки, що випливали з договору найму жилого приміщення.

Посилаючись на п.19 Положення про продаж громадянам в власність квартир у будинках державного житлового фонду, їх утримання і ремонт, затвердженого постановою Ради Міністрів Української PCP і Українською республіканською радою професійних спілок 19.05.1989 року №142 (далі в тексті Положення), згідно якого громадянин, який бажає придбати в власність займану квартиру (будинок), подає заяву за місцем проживання до виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або адміністрації підприємства, об'єднання, організації, у віданні або у власності яких перебуває будинок, до заяви додається письмова згода членів сім'ї, проживаючих разом з ним на придбання квартири (будинку) у його власність, довідка з місця проживання і склад сім'ї та прописку, позивачка зазначає, що 26.05.1992 року її брат ОСОБА_5 без її та їх матері ОСОБА_6 відома з метою особистого використання підробив і шляхом подачі до виконкому Коломийської міської ради використав офіційний завідомо неправдивий документ - заяву від імені ОСОБА_6 про те, що вона за згодою позивачки та ОСОБА_5 просить продати в особисту власність спірну квартиру. Зокрема, в даній заяві ОСОБА_5 підробив підписи позивачки та їх матері ОСОБА_6, вчинивши, цими діями, на думку позивачки, злочини, передбачені ч.1 та ч.2 ст. 194 КК України (в ред. 1960 року).

Введений в оману підробленими підписами в заяві, виконком Коломийської міської ради народних депутатів 09.09.1992 року, розглянувши сфальсифіковану від імені ОСОБА_6 та від імені позивачки заяву про продаж квартири, за їх відсутності, прийняв рішення № 290 «Про продаж квартир і будинків з фонду міської ради», в якому зазначив продати ОСОБА_6 спірну квартиру за 6 818 крб. (п.21), затвердити акт оціночної комісії від 23.07.1992 року (п. 21.1), зобов'язати зав. міськфінвідділу ОСОБА_9 провести розрахунок з гр. ОСОБА_6 згідно цього рішення (п.33), зобов'язати начальника УЖКГ п. Остяка Б.М. скласти та підписати в державній нотаріальній конторі договір купівлі-продажу квартири (п.34), дозволити власникам будинку і квартир провести капремонт квартир (п.35), управлінню житлово-комунального господарства списати з балансу квартиру після оформлення договору купівлі-продажу квартири (п.36), Коломийському бюро технічної інвентаризації внести до складу будинковолодінь господарські будівлі, що знаходяться на території будинків, які придбані у власність від міської ради громадянами (п. 37).

Позивачка вважає дане рішення необґрунтованим, оскільки воно прийняте без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття та без урахування її і основного квартиронаймача ОСОБА_6 права на участь у процесі прийняття рішення. Рішення також є незаконним, так як ОСОБА_6 із заявою про продаж квартири до виконкому Коломийської міської ради 26.05.1992 року не зверталась, а позивачка як член її сім'ї згоди на це не давала, оскільки такої заяви не підписувала і не подавала.

Тому, на думку позивачки, вказане рішення суперечить п.19 зазначеного Положення, а також є незаконним ще й тому, що ним фактично було обмежено права позивачки на житло, яке гарантувалось ст. 42 Конституції України 1978 року та ст.1 чинного ЖК України.

Посилаючись на п.16 Правових позицій Верховного Суду України від 26.05.2001 року щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право), ст.9 ЖК України, позивачка вказує, що при незаконному позбавленні права користування жилим приміщенням та обставина, що особа, яка купила це приміщення, є добросовісним набувачем, не може бути підставою для відмови у відновленні порушеного права і визнані недійсним акта про приватизацію та угоди про відчуження жилого приміщення.

Позивачка також зазначає, що ОСОБА_5 приховав від неї та ОСОБА_6 факт подачі до міськвиконкому від їх імені заяви про продаж спірної квартири. Обманюючи їх, він повідомив, що виконком продав їм всім квартиру, а вони повинні заплатити гроші. За погодженням з ОСОБА_6 позивачка позичила в своєї тітки ОСОБА_10 6 900 крб. і віддала їх ОСОБА_6

22.09.1992 року виконком Коломийської міської ради, який діяв на підставі свого рішення від 09.09.1992 року № 290, та ОСОБА_6 уклали оспорюваний договір купівлі-продажу спірної квартири за 6 818 крб.

Позивачка вважає вказаний договір купівлі-продажу квартири недійсним з підстав, передбачених ст. 48 ЦК України (в ред. 1963 року), згідно якої недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей, а також позивачка зазначає, що цей договір не відповідає вимогам закону, оскільки він укладений на виконання незаконного, прийнятого під впливом обману рішення міськвиконкому, яке обмежило право позивачки та її сина на користування спірною квартирою, тобто з порушенням вимог ст. 57 вказаного ЦК України.

Також позивачка вказує, що оспорюваний договір укладений з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, оскільки держава не була зацікавлена в позбавленні її права на житло. Тому повинні застосовуватись правила, передбачені ст..49 ЦК України (в ред..1963 року) і оплачені за квартиру кошти повинні залишитись за Коломийською міською радою.

06.04.1993 року ОСОБА_6 спірну квартиру без відома позивачки подарувала ОСОБА_5 Даний оспорюваний договір дарування не відповідає вимогам закону, оскільки він укладений на виконання незаконного, прийнятого під впливом обману рішення міськвиконкому, яке обмежило права позивачки на користування квартирою, та не відповідає п.19 вищезазначеного Положення.

09.06.2005 року від імені ОСОБА_11, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, надійшла заява голові виконкому Коломийської міської ради, в якій, крім іншого, йдеться про те, ОСОБА_6 власноручно підтверджує, що в 1992 році вона купила квартиру за адресою Кобилянської 15/2, яка була знята з балансу рішенням виконкому № 290 від 09.09.1992 р.

Однак, підпис від імені ОСОБА_6 їй не належить.

Розглянувши зазначену заяву, виконком Коломийської міської ради оспорюваним рішенням № 208 від 19.07.2005 року доручив комунальному підприємству по експлуатації житла зняти з балансу будинок № 15 по вул. О. Кобилянської в м. Коломиї та зобов'язав власників квартир виготовити технічні паспорти і свідоцтво про право власності на квартири.

Згідно довідки ОКП «Коломийське МБТІ» № 7780 від 10.12.2010 року за ОСОБА_5 зареєстровано спірну квартиру на підставі оспорюваного договору дарування від 06.04.1993 року за № Д-490.

09.02.2009 року ОСОБА_6 померла.

14.05.2010 року помер ОСОБА_5 Після його смерті спірну квартиру успадкував його син - ОСОБА_4, про що позивачка довідалась після смерті його батька.

За захистом свого порушеного права позивачка звернулась до Коломийського міськрайонного суду, рішенням якого від 18.06.2012 року в задоволенні її позову відмовлено за спливом строку позовної давності. Вказане рішення суду залишено в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Залучена до участі в розгляді тієї справи Коломийська міська рада самостійної вимоги щодо повернення квартири у власність Коломийської міської ради не заявила і, по суті, не стала на захист державних інтересів та інтересів позивачки. Позивачка не наділена правом звертатись до суду з позовом про повернення квартири у власність Коломийської міської ради, оскільки міська рада таким правом її не наділяла. Внаслідок цього спірна квартира, яка, на думку позивачки, шляхом вчинення злочину вибула з власності міської ради, перейшла у власність особи, що вчинила злочин, а відтак у спадщину синові цієї особи, а позивачка зі своїм сином може залишитись без житла, оскільки новий власник спірної квартири вирішив її продати.

Посилаючись на п.2 ч.1 ст.83 ЦК України (в ред.1963 року), п. 4 ч. 1 ст. 268 нині чинного ЦК України, позивачка вважає, що позовна давність не поширюється на вимоги державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння, а також на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

З огляду на це 24.09.2012 року позивачка звернулась до Коломийської міської ради та до прокурора м.Коломиї вчинити певні дії в її та міської ради інтересах, а саме звернутись до суду з позовом про повернення спірної квартири у власність Коломийської міської ради. До заяви були додані копії документів, оригінальні примірники яких знаходяться в цивільній справі в Коломийському міськрайонному суді, в якій прийнято вищевказане рішення від 18.06.2012 року.

Розглянувши звернення, прокурор м.Коломиї листами від 25.09.2012 року повідомив, що звернення в частині представництва інтересів позивачки в суді направлено міському голові м.Коломиї, а в частині підробки документів - начальнику Коломийського MB УМВС.

Постановою Коломийського MB УМВС від 06.10.2012 року стосовно ОСОБА_5 відмовлено в порушенні кримінальної справи в звязку з його смертю на підставі п.8 ст.6 КПК України.

Коломийська міська рада, розглянувши звернення позивачки, листом від 18.10.2012 року № Д-1036 повідомила, що відповідно до чинного законодавства України у міської ради відсутні підстави для звернення до суду про повернення спірної квартири у власність територіальної громади м. Коломиї, оскільки Коломийська міська рада не є дарувальником або обдарованим згідно укладеного договору дарування спірної квартири, тобто її інтереси як сторони договору не порушені. Крім того, міська рада не є стороною договору купівлі продажу спірної квартири, укладеного між ОСОБА_6 та виконкомом Коломийської міської ради 22.09.1992 р.

Такі дії Коломийської міської ради по розгляду звернення позивачка вважає незаконними з наступних підстав.

Міська рада неналежно відреагувала на звернення про повернення спірної квартири у власність і замість того, щоб вчинити дії, спрямовані на повернення спірної квартири у свою власність, дійшла помилкового висновку, що заволодіння ОСОБА_5 квартирою шляхом обману, підроблення та використання підроблених документів, є правомірним і реагування з її боку не потребує.

Твердження міської ради, що її інтереси не порушені, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, оскільки, на думку позивачки, спірна квартира продана у власність ОСОБА_6 злочинним шляхом, а злочином грубо порушені права позивачки і завдано шкоди як їй, так і авторитету Коломийської міської ради.

Позивачка вважає, що свої повноваження міська рада використала не з тією метою, з якою ці повноваження їй надані, без врахування всіх обставин, що мають значення для вчинення дії, необгрунтовано, упереджено, недобросовісно, нерозсудливо, несправедливо, з несприятливими наслідками для права позивачки на житло, без урахування її права брати участь у прийнятті рішення. Позивачка вважає, що своїми діями Коломийська міська рада при розгляді її звернення порушила ст. 3, ч.2 ст.8, ч.2 ст.19, ст.41, ст.47 Конституції України, ст.ст.15,19 Закону України «Про звернення громадян», ст. 8 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», п.4 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.387, 388 чинного ЦК України.

Тому позивачка просить визнати незаконними дії Коломийської міської ради по розгляду її звернення від 24.09.2012 року про вжиття заходів щодо повернення спірної квартири та зобовязати Коломийську міську раду вчинити певні дії, а саме у встановленому законом порядку безоплатно повернути вказану квартиру, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом про визнання нечинними і скасування:

-пунктів 21, 21.1, 21.2, 33, 34,35,36,37,38 рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області «Про продаж квартир і будинків з фонду міської ради» №290 від 09.09.1992 року;

-договір купівлі-продажу квартири №2, розташованої по вул.О.Кобилянської,15 в м.Коломиї Івано-Франківської області від 22.09.1992 року;

-договір дарування квартири №2, розташованої по вул.О.Кобилянської,15 в м.Коломиї Івано-Франківської області від 06.04.1993 року;

-пунктів рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області «Про зняття з балансу приватизованих будинків» №208 від 19.07.2005 року в частині зобовязання комунального підприємства по експлуатації житла зняти з балансу будинок №15 по вул.О.Кобилянської в м.Коломиї Івано - Франківської області та зобовязання власників квартир виготовити технічний паспорт, свідоцтво про власність на житловий будинок, документ, що посвідчує право на користування і утримання житлового будинку і прибудинкової території.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних в позовній заяві, та просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, вважає, що вони задоволенню не підлягають. Представник також пояснила, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 18.06.2012 року, яке залишене в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій , в задоволенні позову позивачки до ОСОБА_4, виконкому Коломийської міської ради про визнання незаконним п.21 рішення виконкому Коломийської міської ради від 09.09.1992 р. № 290, визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору дарування спірної квартири, укладених відповідно 22.09.1992 року та 06.04.1993 року, відмовлено в звязку із спливом строків позовної давності. Крім того, звернення до суду є правом,а не обовязком субєкта такого звернення і це право випливає з ЦПК, КАС та інших процесуальних актів законодавства. Навіть якщо б суд прийняв рішення про зобовязання Коломийську міську раду звернутися з позовом про повернення спірної квартири, то строки позовної давності для такого звернення вже минули. Крім того, оспорюваний договір купівлі-продажу квартири укладався 22.09.1992 року з виконкомом, а не з Коломийською міською радою. 18.10.2012 року Коломийська міська рада надала позивачці відповідь з приводу її звернення щодо вжиття заходів для повернення спірної квартири у власність територіальної громади і вказала, що Коломийська міська рада не була стороною оспорюваних договорів купівлі-продажу і дарування квартири, а тому її права не порушені. Також представник вважає, що для визнання оспорюваних рішень незаконними відсутні правові підстави, передбачені ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Представник третьої особи адвокат ОСОБА_3 вважає, що позов не підлягає до задоволення і надала по суті аналогічні з представником відповідача покази. Поряд з тим, вона додатково пояснила, що постановою від 06.10.2012 року Коломийським МВ УМВС відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_5 в звязку з його смертю. Ця постанова містить положення про підроблення ОСОБА_5 заяви від імені ОСОБА_6 з проханням до виконкому Коломийської міської ради продати спірну квартиру. Однак, таке підроблення саме ОСОБА_5 нічим не підтверджене, а тому вказані обставини безпідставно зазначені як такі, що встановлені Коломийським МВ УМВС. Тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, оцінюючи здобуті докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.09.2012 року позивачка звернулася до Коломийської міської ради Івано-Франківської області з письмовою заявою, яка також адресована прокурору м.Коломиї, в якій просила звернутися до Коломийського міськрайонного суду із заявою про повернення спірної квартири у власність Коломийської міської ради. У разі відмови Коломийської міської ради в задоволенні вказаної заяви позивачка просила звернутися з аналогічним позовом до суду прокурора м.Коломиї. Вказане стверджується копією заяви позивачки (а.с.13-15).

Із копії супровідних вбачається, що 25.09.2012 року прокурор м.Коломиї направив вказану заяву позивачки для вирішення питання щодо представництва її інтересів в суді Коломийській міській раді (а.с.16).

Із копії письмової відповіді Коломийської міської ради від 18.10.2012 року на звернення позивачки від 24.09.2012 року вбачається, що Коломийська міська рада не була стороною ні оспорюваного договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного 22.09.1992 року між виконкомом Коломийської міської ради та ОСОБА_6, ні оспорюваного договору дарування цієї квартири, укладеного 06.04.1993 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5. В звязку з цим її права як сторони не порушені і тому відсутні підстави для звернення до суду про повернення спірної квартири у власність територіальної громади м.Коломиї (а.с.20).

Як доводами самої позивачки, так і іншими доказами в справі, судом встановлено, що Коломийська міська рада не приймала оспорювані рішення від 09.09.1992 року та 19.07.2005 року та не укладала оспорюваний договір купівлі-продажу спірної квартири 22.09.1992 року, оскільки ці рішення приймались, а договір укладався виконавчим комітетом цієї ради.

Позивачкою не надано жодних суттєвих доказів про наявність підстав для звернення Коломийської міської ради до суду з вищезазначеним позовом, а із доводів позовної заяви та заяви позивачки від 24.09.2012 року вбачається, що її звернення до Коломийської міської ради спрямоване виключно на захист її власних інтересів щодо спірної квартири і нею не надано жодних доказів яким чином порушено права територіальної громади м.Коломиї переходом спірної квартири у власність ОСОБА_6, а згодом у власність її сина ОСОБА_5, після смерті якого квартиру успадкував син померлого ОСОБА_4, і на підставі чого позивачка звертається в інтересах територіальної громади.

Тому суд приходить до висновку, що позивачка оспорює дії відповідача по розгляду її звернення від 24.09.2012 року лише тому, що позивачку не влаштовує зміст такої відповіді щодо відсутності підстав для звернення до суду для захисту виключно приватних інтересів позивачки щодо спірної квартири і позивачка не обґрунтувала того з яких підстав Коломийська міська рада повинна вживати заходів щодо позбавлення ОСОБА_4 як власника цієї квартири належних йому прав.

Твердження позивачки про те, що її брат ОСОБА_5 без її та їх матері ОСОБА_6 відома з метою особистого використання підробив і шляхом подачі до виконкому Коломийської міської ради використав офіційний завідомо неправдивий документ заяву, в якій підробив їх підписи, чим вчинив злочини, передбачені ч.1 та ч.2 ст. 194 КК України (в ред. 1960 року), не заслуговують на увагу, оскільки з приводу цього відсутній обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили.

Крім того, рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, винесеним 18.06.2012 року в цивільній справі 2-510/2011, яке набрало законної сили 26.07.2012 року, встановлено, що ОСОБА_1 не вчиняла підпису на заяві, проте знала, що ОСОБА_6 викупила квартиру, але ОСОБА_1 не оспорила ні рішення виконкому Коломийської міської ради, ні договору купівлі-продажу, що свідчить про її згоду на викуп ОСОБА_6 спірної квартири в особисту власність і відмову від захисту свого права. Крім того, ОСОБА_1 не подано документів, які б підтверджували, що вона зверталась до відповідних органів з вимогами захисту її порушених житлових прав.

Крім того, позивачка в позовній заяві сама вказує, що вона зичила кошти в своєї тітки ОСОБА_10 та передавала їх своїй матері ОСОБА_6 для купівлі спірної квартири.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням

фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми

правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Аналогічні положення містять ч.2, ч.3 ст.11 КАС України та ст.ст.1,2 ГПК України.

Тому вимоги позивачки про зобовязання Коломийську міську раду в примусовому порядку предявити позов про оспорювання рішень та договорів, які стосуються спірної квартири, суперечить принципу диспозитивності та свободи у виборі захисту порушених прав чи інтересів і спрямоване на безпідставне позбавлення ОСОБА_4 прав власника на спірну квартиру та отримання її позивачкою.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких

ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених законом.

Однак позивачка вказаних вимог закону не виконала і не довела суду обставин, на яких ґрунтуються її доводи.

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст. 2,11, 17,18,71? 99, 104,105,158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позові відмовити повністю.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову до Коломийської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4, про визнання незаконними дій по розгляду звернення ОСОБА_1 від 24.09.2012 року про вжиття заходів щодо повернення квартири №2, розташованої по вул.О.Кобилянської,15 в м.Коломиї Івано-Франківської області, у власність територіальної громади м.Коломиї Івано-Франківської області та зобовязання Коломийську міську раду Івано-Франківської області вчинити певні дії, а саме у встановленому законом порядку безоплатно повернути вказану квартиру, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом про визнання нечинними і скасування:

-пунктів 21, 21.1, 21.2, 33, 34, 35, 36, 37, 38 рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області «Про продаж квартир і будинків з фонду міської ради» №290 від 09.09.1992 року;

-договору купівлі-продажу квартири №2, розташованої по вул.О.Кобилянської,15 в м.Коломиї Івано-Франківської області від 22.09.1992 року, укладеного між виконавчим комітетом Коломийської міської ради Івано-Франківської області та ОСОБА_6;

-договору дарування квартири №2, розташованої по вул.О.Кобилянської,15 в м.Коломиї Івано-Франківської області від 06.04.1993 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5;

-пунктів 1,2,3 рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області «Про зняття з балансу приватизованих будинків» №208 від 19.07.2005 року в частині зобовязання комунального підприємства по експлуатації житла зняти з балансу будинок №15 по вул.О.Кобилянської в м.Коломиї Івано-Франківської області та зобовязання власників квартир виготовити технічний паспорт, свідоцтво про власність на житловий будинок, документ, що посвідчує право на користування і утримання житлового будинку і прибудинкової території.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова в повному обсязі виготовлена 07 березня 2013 року

Суддя Калинюк О. П.