Справа № 754/9141/16-а
Суддя: Галась І. А.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/26/17
Справа №754/9141/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 січня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Галась І.А.

при секретарі Ленській Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києва про визнання проти правною та скасування постанови,

встановив:

19.07.2016 року позивач звернувся з вказаним адміністративним позовом до суду, в якому просить:

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києва Новак Галини Матвіївни від 30.06.2016р. про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 50030944 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-461/2015, виданого 20.01.2016 року Деснянським районним судом м. Києва.

Свої вимоги мотивував тим, що державний виконавець повернув виконавчий лист без повного виконання постанови суду від 19.10.2015р, не вчинив усіх дій для повного і своєчасного виконання судового рішення.

В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі, позов підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, письмових заперечень до суду не надавав.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановою від 19.10.2015р. Деснянський районний суд м. Києва задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, згідно з довідкою Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 15.05.2015 р. № 38/61/132 з 01.09.2014 р. та здійснити виплату суми недоотриманої пенсії. Дана постанова набрала законної сили 18.12.2015р.

На виконання постанови суду від 19.10.2015р. Деснянським районним судом м. Києва 20.01.2016р. було видано виконавчий лист 2а-461/2015р.

03.022016р. державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києва Новак Г. М. було відкрито виконавче провадження (ВП 50030944) на примусове виконання постанови суду від 19.10.2015р.

Постановою від 30.06.2016р. виконавчий лист 2а-461/2015р. від 20.01.2016р. було повернуто стягувачу. Свою постанову державний виконавець мотивував тим, що згідно повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.06.2016р. ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії згідно рішення суду та нараховано кошти за період з 01.09.2014р. по 31.05.2016р в сумі 47 190 грн 65 коп, але відповідно до ст. 8 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій особам за цим Законом забезпечується за рахунок Державного бюджету України, а тому постанова не виконується в повному обсязі з незалежних від боржника причин. При винесенні вказаної постанови, державний виконавець керувався п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Досліджуючи правомірність дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документа без виконання, суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за №489/20802, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень.

Пунктом 3.15 цієї Інструкції передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному у статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, при поверненні виконавчого документа стягувачу необхідно враховувати, що підставою для повернення виконавчого документа згідно з пунктом 9 частини першої статті 47 Закону є встановлення безпосередньо у Законі заборони звертати стягнення на окреме майно чи кошти боржника. Якщо заборона випливає із норми закону, наприклад така заборона встановлена судом, який відповідно до закону має право заборонити звернення стягнення на майно боржника, необхідно керуватися пунктом 2 частини першої статті 47 Закону.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Проте, державним виконавцем не зазначено в оскаржуваній постанові, яким саме законом встановлено заборону щодо проведення виконавчих дій стосовно боржника.

Поряд із цим, статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» наведений виключний перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачеві.

Підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документа стягувачу стала відсутність відповідного фінансування з Державного бюджету України для забезпечення виконання рішень суду, а відтак, неможливості виконання судового рішення. Тобто підстава, яка не передбачена вичерпним переліком, зазначеним у ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до роз'яснення Верховного Суду України №1-5/400 від 14.07.2006 р., наданого на підставі листа Урядового Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим же Законом

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Також, відповідно до п. 18 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом (стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Натомість, державний виконавець, всупереч вимогам ст.7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на відсутність у боржника коштів для виконання рішення суду у зв'язку із відсутністю бюджетного фінансування, не звернувся до суду із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, оскільки, обставини, що виникли, перешкоджали виконанню судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган, державне підприємство, установа, організація.

Однак, відповідачем не надано суду доказів щодо вжиття всіх можливих і передбачених законом дій для виконання судового рішення, тому повернення виконавчого листа позивачеві є передчасним, а постанова від 30.06.2016 р. ВП №50030944 є протиправною та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 17, 19, 158, 159, 160-163 КАС України, суд

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києва Новак Галини Матвіївни від 30.06.2016р. про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 50030944 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-461/2015, виданого 20.01.2016 року Деснянським районним судом м. Києва.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя:

.