Справа № 810/3327/16
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року м.Київ 810/3327/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Колекторська компанія Гарант до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1, про скасування арешту та зобовязання вчинити певні дії.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю Колекторська компанія Гарант звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, у якому просить суд:

- скасувати арешт, накладений Міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції на майно ОСОБА_1 будинок, який знаходиться за адресою: Київська обл., Сквирський р-н, с. Пищики, вул. Будівельників, 17;

- зобовязати Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції звільнити з-під арешту майно ОСОБА_1 будинок, який знаходиться за адресою: Київська обл., Сквирський р-н, с. Пищики, вул. Будівельників, 17.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду від 21.10.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.11.2016 замінено відповідача у справі Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, на правонаступника Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю Колекторська компанія Гарант є іпотекодержателем нерухомого майна ОСОБА_1, а саме: житлового будинку, загальною площею 76,4 кв. м., що розташований за адресою: Київська обл., Сквирський р-н., с. Пищики, вул. Будівельників, буд.17. Позивач зазначив про те, що 03.05.2012 відповідачем в рамках виконавчого провадження №32395528 було прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, на підставі якої було накладено арешт на вказане нерухоме майно.

Проте, позивач не погоджується з правомірністю накладення арешту на передане в іпотеку нерухоме майно, оскільки встановлення такого обтяження обмежує право Товариства з обмеженою відповідальністю Колекторська компанія Гарант на першочергове задоволення своїх прав як іпотекодержателя, зокрема, шляхом відчуження предмета іпотеки іншій особі.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що ним на підставі виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду №2-1278, виданого 27.01.2012 та заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, були прийняті постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі якої ним накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1, що відповідає положенням Закону України Про виконавче провадження.

У звязку з цим, відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, відповідач зазначив про те, що 20.12.2012 ним було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

У вказаних запереченнях проти адміністративного позову представник відповідача заявив клопотання про здійснення розгляду справи без участі представника відповідача.

ОСОБА_1 була належним чином проінформована про дату, час та місце судового засідання, проте рекомендована кореспонденція була повернута до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч.11 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Присутній у судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження у справі.

Вищевказані клопотання представника позивача та представника відповідача були задоволені, про що судом було постановлено усну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до журналу судового засідання.

У звязку з цим, подальший розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Так, згідно з ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з п.10 ч.1 ст.З Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вищий адміністративний суд України в пункті 11 ОСОБА_2 від 30.11.2009 №1619/10/13-09 зазначив, що під час вирішення справи у порядку письмового провадження його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в такому разі не проводиться судове засідання і, відповідно, справа розглядається без участі секретаря.

На підставі цього, справа розглядається без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

19.01.2007 між Акціонерним банком Банк регіонального розвитку (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено договір кредиту №11/03-03, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти у сумі 35000,00 гривень зі сплатою 18 процентів річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 18.01.2012 року (далі-кредит), а позичальник зобовязався повернути кредит та сплачувати проценти на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.1.2 договору кредит надається позичальнику на споживчі цілі.

Згідно з п.1.3 договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, банк укладає з позичальником іпотечний договір, предметом якого є будинок (загальною площею 76,4 кв. м., житловою 23,7 кв. м.), за адресою: Київська обл., Сквирський район, село Пищики, вулиця Будівельників, будинок 17 (сімнадцять) (надалі Предмет застави), заставною вартістю 74343 (сімнадцять чотири тисячі триста сорок три) гривні.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що банк відкриває позичальнику рахунок №3401 в Акціонерному банку Банк регіонального розвитку для обліку кредиту.

Моментом (днем) надання кредиту вважається день списання коштів з рахунку для обліку кредиту позичальника (п.2.2 договору).

Згідно з п.3 договору цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань.

З метою забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, 19.01.2007 між Акціонерним банком Банк регіонального розвитку (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі №255, за умовам якого іпотекодавець зобовязався передати іпотекодержателю житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, загальною площею 76.4 кв. м., який знаходиться за адресою: Київська обл., Сквирський р-н, с. Пищики, вул. Будівельників, буд.17. Абзацами 2-4 п.1.2 договору встановлено, що житловий будинок під літ.А, загальною площею 76.4 кв. м., житловою площею 23,7 кв. м. з такими господарськими та побутовими будівлями і спорудами:вбиральня під літ. Б, замощення І, огорожа 2-3.

Земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, не приватизована.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується договором дарування від 04.10.2006, посвідченим приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3, за реєстровим номером 2171 і зареєстрованим в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі 3 за №707, реєстраційний номер обєкта 15235830, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 16.11.2006 №12539956. Відповідно до п.1.3 договору загальна вартість предмета іпотеки згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 26.12.2006 №13058968, становить 74343,00 грн. (сімдесят чотири тисячі триста сорок три гривні).

За взаємною згодою сторін цього договору заставна вартість предмета іпотеки складає 74343,00 грн. (сімдесят чотири тисячі триста сорок три гривні).

Згідно з п.4.1 договору право звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог, відповідно до кредитного договору та цього договору, виникає у іпотекодержателя у випадках, обумовлених положеннями кредитного договору, цього договору та нормами чинного законодавства України.

За рішенням іпотекодержателя звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватись шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору, ст.ст. 36-38 Закону України Про іпотеку. Позасудове врегулювання може відбутись одним з наступних шляхів, зокрема, використанням іпотекодержателем права, наданого цим пунктом даного договору від свого імені продавати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві, на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України Про іпотеку, продаж відбувається за ціною, що дорівнює (або перевищує в разі наявності покупців) розміру заборгованості, яка підлягає задоволенню за рахунок предмета іпотеки станом на дату продажу. Договір купівлі-продажу, укладений відповідно до умов цього пункту договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (п.4.4 договору).

29.09.2008 між іпотекодержателем та іпотекодавцем було укладено договір №1 про внесення змін до іпотечного договору від 19.01.2007, за умовами якого сторони дійшли згоди щодо викладення абзацу 1 пункту 1.1 розділу 1 договору іпотеки в наступній редакції: Згідно з цим договором Іпотекодавець, який надалі іменується Боржник, зобовязується відповідати за виконання зобовязань за договором кредиту №11/03-03 від 19.01.2007, укладений між іпотекодержателем та іпотекодавцем, та додатковими угодами до нього, що укладатимуться між іпотекодержателем та іпотекодавцем (далі-Кредитний договір), за яким іпотекодержатель відкриває не відновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості в сумі 49000,00 (сорок дев'ять тисяч) гривень, на умовах та в порядку, встановленому кредитним договором, а іпотекодавець зобовязується в строк не пізніше 18 січня 2014 року повернути кредит в повному обсязі, та обумовлені Кредитним договором строки сплачувати проценти із розрахунку 20 % (двадцять) процентів річних, а також щорічно сплачувати банку винагороду за управління кредитом в сумі 2 % (два проценти) від залишку кредитної заборгованості (далі основне зобовязання). Розмір процентів за користування кредитом за взаємною згодою сторін кредитного договору може бути збільшено, про що укладається додаткова угода по кредитному договору, у звязку з чим розмір основного зобовязання відповідно збільшується, при цьому внесення змін до цього договору не є обовязковим.

Пунктом 3 даного договору встановлено, що даний договір є складаною частиною договору іпотеки.

20.11.2013 між Акціонерним банком Банк регіонального розвитку (Установник управління), Товариством з обмеженою відповідальністю Агенція комплексного захисту бізнесу Дельта М (Управитель) та Національним банком України (Національний банк України) було укладено договір про передавання в управління непроданих активів, за умовами якого установник управління зобовязався передати в управління управителю активи, наявні на балансі установника управління на дату укладання договору, а управитель зобовязався прийняти активи і вжити всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів за рахунок активів.

Відповідно до п.1.1 договору перелік активів наведено у додатку 1 до цього договору. Вигодонабувачами за договором є кредитори установника управління, які на дату підписання договору внесенні до Переліку (реєстру) вимог кредиторів установника управління та розрахунки з ними не проведені. Перелік вигодо набувачів з визначеною черговістю задоволення їх вимог наведено в додатку 2 до цього договору.

Згідно з п.1.2 договору управитель є довірчим власником отриманих в управління активів. До управителя не переходить право власності на активи. Обмеження права довірчої власності управителя встановлюється цим договором і законодавством.

Передавання активів від установника управління Управителю здійснюється за актом про приймання-передавання, у якому зазначаються назва боржника, вид активу, його балансова вартість, вартість відповідно до виконавчих документів та за результатами незалежної оцінки, якщо така визначалася, перелік документів, які підтверджують право власності на активи, є підставою для стягнення коштів (договори, векселі тощо), свідчать про проведену установником управління претензійно-позовну роботу.

Пунктом 9.1 договору встановлено, що цей договір уважається укладеним з моменту підписання і діє протягом 3 років.

30.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю Агенція комплексного захисту бізнесу Дельта М, яка діє як управитель активами Акціонерного банку Банк регіонального розвитку, переданих в управління у відповідності до договору про передавання в управління непроданих активів від 20.11.2013 (Управитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю Колекторська компанія Гарант (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №11/03-03 від 19.01.2007, за умовами якого управитель зобовязався передати права кредитора шляхом відступлення права вимоги, а новий кредитор зобовязався прийняти всі права і стати новим кредитором за кредитним договором №11/03-03 від 19.01.2007, що був укладений між Акціонерним банком Банк регіонального розвитку та громадянкою України ОСОБА_1.

Відповідно до п.1.1 договору 23.11.2013 між управителем, Акціонерним банком Банк регіонального розвитку та Національним банком України було укладено договір про передавання в управління непроданих активів. У відповідності до укладеного договору про передавання в управління непроданих активів банк передав в управління управителю наявні на балансі активи, у тому числі й кредитний договір №11/03-03 від 19.01.2007 та додаткові угоди до нього, а також договори, що забезпечували його виконання, а управитель прийняв в управління дані активи та отримав право володіти, користуватися і розпоряджатися ними.

У відповідності до рішення НБУ №255 від 25.05.2015 Про відчуження ТОВ Агенція комплексного захисту бізнесу Дельта М майна (активів) Акціонерного банку Банк регіонального розвитку, управителю було надано право здійснювати безпосередній продаж боргових зобовязань через відступлення прав окремо по кожному з кредитних договорів банку.

Згідно з п.п.1.1.1 п.1.1 договору одночасно з відступленням права вимоги за кредитним договором, Управитель (Банк) відступає, а Новий кредитор набуває усі права сторони договору та стає кредитором (заставодержателем, іпотекодавцем) за всіма з договорами, що забезпечують виконання зобовязань позичальника по кредитному договору у тому числі, але не виключно: Іпотечний договір від 19.01.2007 посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу, ОСОБА_2, зареєстрований за №255.

Відступлення права вимоги за кредитним договором, розповсюджується в повному обсязі та на умовах, які існуватимуть на момент відступлення права вимоги: право вимоги на суму основного зобовязання по кредиту на момент підписання цього договору, суму нарахованих процентів за користування кредитом, пені та штрафів у разі їх нарахування та відсотків за користування кредитом у розмірі та у терміни, передбачені кредитним договором, а також а право вимоги виконання позичальником будь-яких обовязків, передбачених кредитним договором.

На день укладання даного договору, розмір зобовязань позичальника за кредитним договором складає - 385448,12 (триста вісімдесят пять тисяч чотириста сорок вісім) гривень 12 копійок (п.1.2 договору).

Відповідно до п.1.3 договору за цим договором новий кредитор одержує право замість банку (Управителя) вимагати від позичальника виконання всіх зобовязань за кредитним договором, у тому числі, але не виключно: з повернення суми кредиту в повному обсязі; із сплати процентів в розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором; із сплати комісії у розмірі та порядку, передбаченому Кредитним договором; із сплати неустойки (штрафів, пені) у випадках, розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором, а також виконання позичальником будь-яких інших зобовязань за кредитним договором.

Згідно з п.1.4 договору відступлення права вимоги за цим договором не тягне за собою жодних змін щодо обсягу та розміру зобовязань позичальника за кредитним договором, укладених між банком і позичальником, окрім тих, що повязані із заміною банку (управителя) на нового кредитора.

Право вимоги до позичальника за кредитним договором виникає у нового кредитора одразі після укладання даного договору (п.п.1.6.2 п.1.6 договору).

Пунктом 2.2 договору встановлено, що новий кредитор зобовязаний здійснити повний розрахунок з управителем за відступлене право у строки зазначені в п.п.1.6.1 даного договору.

Відповідно до п.5.1 договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю Агенція комплексного захисту бізнесу Дельта було передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю Колекторська компанія Гарант прийнято оригінал кредитного договору №11/03-03 від 19.01.2007 з усіма додатковими договорами, змінами і доповненнями; договори забезпечення, а також додаткові угоди до вказаних договорів; усі інші документи, які складають кредитну справу позичальника, отримані банком від позичальника (управителем від банку на підставі договору про передавання в управління непроданих активів від 20.11.2013 р.) відповідно до умов вказаних договорів, включаючи документи, на підставі яких банк здійснював оцінку платоспроможності позичальника.

07.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю Агенція комплексного захисту бізнесу Дельта М (Управитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю Колекторська компанія Гарант (Новий кредитор) було укладено договір про відступленні прав за Іпотечним договором, посвідченим 19.01.2007 приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим №256, за умовами якого управитель, який діє від імені Акціонерного банку Банк регіонального розвитку (первісний кредитор) зобовязаний відступити новому кредитору, а новий кредитор набути в повному обсязі всі права іпотекодержателя за іпотечним договором та додатковими угодами до нього, у звязку з укладенням 30.09.2015 між управителем та новим кредитором договору №050 про відступлення права вимоги (цесії) за Кредитним договором №11/03-03 від 19.01.20107.

Відповідно до п.1.4 договору права іпотекодержателя за іпотечним договором, які відступаються на користь нового кредитора відповідно до умов цього договору, зокрема, виключають: право на звернення стягнення (в тому числі дострокове) на предмет іпотеки у випадках, передбачених іпотечним договором; право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в порядку та обсязі, передбаченому законодавством України, іпотечним договором та кредитним договором, а також будь-які інші права іпотекодержателя, передбачені законодавством України, іпотечним договором та кредитним договором.

Пунктом 1.5 договору встановлено, що новий кредитор набуває всі права іпотекодержателя за іпотечним договором з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2010, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18.03.2011, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного банку Банк регіонального розвитку заборгованість по кредитному договору №11/03-03 від 19.01.2007 в сумі 68149,77 грн. (шістдесят вісім тисяч сто сорок дев'ять грн.77 коп.). Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.09.2016 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агенція комплексного захисту бізнесу Дельта М. Замінено сторону виконавчого провадження по цивільній справі №2-14127/2010 за позовом акціонерного банку Банк регіонального розвитку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ТОВ Агенція комплексного захисту бізнесу Дельта М на Товариство з обмеженою відповідальністю Колекторська компанія Гарант.

В подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю Колекторська компанія Гарант звернулось до ОСОБА_1 з вимогою про виконання договірних зобовязань вих.№103/73 від 12.01.2016, у якій просило вказану особу погасити заборгованість за кредитним договором №11/03-03 від 19.01.2007 у сумі 385448,12 грн.

Також у вказаній вимозі було вказано про те, що у випадку її невиконання позивач буде звертати стягнення на предмет іпотеки, який виступає забезпеченням виконання зобовязання, а саме: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: Київська обл., Сквирський р-н., с.Пищики, вул. Будівельтників,17.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не було сплачено заборгованість за №11/03-03 від 19.01.2007.

Позивач, маючи намір здійснити продаж предмета іпотеки за іпотечними договором від 19.01.2007, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з проханням про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу та його державну реєстрацію (на підставі іпотечного договору, який містить відповідне застереження, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві) обєкту житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, загальною площею 76,4 кв. м., що знаходиться за адресою: Київська обл., Сквирський р-н, с. Пищики, вул. Будівельників, буд.17. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було прийнято постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій вих.№80/02-31 від 09.08.2016, з якої вбачається, що за даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №65400554 від 09.08.2016 наявне рішення Київської обласної філії державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України рішення №12460221 від 03.05.2012 про державну реєстрацію обтяження прав на вищевказаний обєкт нерухомого майна.

Так, підставою обтяження є постанова головного державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №32395528 від 03.05.2012, якою, зокрема, було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1.

Не погоджуючись з правомірністю накладення арешту на відповідне нерухоме майно, позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогами про скасування арешту та про зобовязання відповідача звільнити спірне майно з-під арешту, з приводу чого суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України Про виконавче провадження від 21.04.1999 №606-XIV (далі Закон №606, який був чинний на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.3 ст.11 Закону №606 державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст.19 Закону №606 встановлено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (ч.1-2 ст.25 Закону №606).

Відповідно до ст.32 Закону №606 заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України Про виконавче провадження.

Згідно з ч.1 ст.52 Закону №606 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частиною 1 ст.57 Закону №606 визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ч.2 ст.57 Закону №606).

Відповідно до ч.4 ст.57 Закону №606 копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, державний виконавець при виконанні рішення суду повинен вживати необхідні заходи, в тому числі, накладати арешти на майно боржника, з метою виконання рішення суду, не порушуючи при цьому прав інших учасників таких правовідносин.

Як зазначено вище, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що у відповідача не було правових підстав для винесення постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 03.05.2012, яка була прийнята в межах виконавчого провадження №32395528, оскільки вказані дії унеможливлюють реалізацію Товариством з обмеженою відповідальністю Колекторська компанія Гарант першочергового права задоволення вимог за кредитним договором за рахунок іпотеки перед іншими особами, які не є іпотекодержателями, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.8 ст.54 Закону №606 примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст.572 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ст.1 Закону України Про іпотеку від 05.06.2003 №898-IV (далі-Закон №898) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Абзацом 6 ст.3 Закону №898 визначено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону №898 у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону №898 у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, іпотека виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності у боржника заборгованості перед кредитором переважно перед іншими кредиторами.

У силу положень ст. 54 Закону N 606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Згідно із ч. 4 цієї норми заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого Закону). Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями.

Ураховуючи наведене вище, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в Законі N 898-IV (ст. 1), позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 54 Закону N 606-XIV.

Саме така правова позиція викладена в Розділі УІІІ ОСОБА_2 Верховного Суду України від 01.02.2015 «ОСОБА_3 судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна».

Таким чином, суд погоджується з твердженням позивача про неправомірне накладений арешт на майно боржника, що знадиться в іпотеці, чим порушуються права іпотекодержателя.

Водночас, суд звертає увагу на те, що 20.12.2012 головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, якою припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст.50 Закону №606 у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що арешт, який був накладений на все майно боржника, у тому числі на житловий будинок, який розташований за адресою: Київська обл., Сквирський р-н, с. Пищики, вул. Будівельників, 17, був скасованим, у звязку з чим правові підстави для його повторного скасування у судовому порядку відсутні.

Проте, матеріали справи свідчать, що незважаючи на припинення чинності арешту, інформація про таке обтяження на теперішній час наявна в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, що перешкоджає позивачеві реалізації його прав іпотекодержателя.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952).

Статтею 2 Закону №1952 наведені дефініції наступних термінів:

- державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору;

- реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №1952 державній реєстрації прав підлягають заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення (ч.1 ст. 5 Закону №1952).

Статтею 6 Закону №1952 визначено, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять, у тому числі, державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

У свою чергу, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 10 Закону №1952 державним реєстратором є державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв'язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Згідно з положеннями статті 13 Закону №1952 державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід'ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек.

На кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна.

Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про:

1) нерухоме майно;

2) право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права;

3) інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав;

4) обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень.

У разі відсутності відкритого на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.

Після відкриття на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.

Відповідно до частин 2, 5 статті 26 Закону №1952 у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

Таким чином, належним способом захисту порушеного права позивача як іпотекодержателя у даному випадку є скасування запису про державну реєстрацію обтяження арешту нерухомого майна ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_1), а саме: будинку №17 по вул. Будівельників в с. Пищики Сквирського району Київської області, який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 03.05.2012 під №12460221 реєстратором Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр Міністерства юстиції України», на підставі постанови головного державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 від 03.05.2012 №32395528.

Крім того, захист порушеного права позивача потребує спонукання Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, як державного реєстратора, внести до Державного реєстру прав відповідний запис про скасування державної реєстрації обтяження.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Однак, у разі помилкового обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права чи неналежного формулювання позовних вимог, адміністративні суди мають право на підставі частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

При цьому, згідно із ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд у разі задоволення адміністративного позову може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, з метою повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та застосувати вищевказані способи захисту порушеного права.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Судовий збір в порядку статті 94 КАС України підлягає стягненню на користь позивача з відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 161-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Скасувати запис про державну реєстрацію обтяження арешту нерухомого майна ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_1), а саме: будинку №17 по вул. Будівельників в с. Пищики Сквирського району Київської області, який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 03.05.2012 під №12460221 реєстратором Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр Міністерства юстиції України», на підставі постанови головного державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 від 03.05.2012 №32395528.

3. Зобовязати Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації обтяження арешту нерухомого майна ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_1), а саме: будинку №17 по вул. Будівельників в с. Пищики Сквирського району Київської області, який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 03.05.2012 під №12460221 реєстратором Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр Міністерства юстиції України», на підставі постанови головного державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 від 03.05.2012 №32395528.

4. В іншій частині в позові відмовити.

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Колекторська компанія Гарант (03164, м. Київ, вул. Підлісна, 3, ідентифікаційний код 39971452) судовий збір в сумі 2756 (дві тисячі сімсот пятдесят шість) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (09100, Київська область, м. Біла Церква, бульвар Олександрійський, 94, ідентифікаційний код 34846021).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Дудін С.О.