Справа № 826/417/16
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"26" січня 2017 р. м. Київ К/800/21939/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Рецебуринського Ю.Й., Штульман І.В.,

здійснивши в порядку письмового провадження касаційний розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до спеціального полку «Титан» Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі - СП «Титан»), Голови комісії з припинення та ліквідатора СП «Титан» про стягнення недоплаченого грошового забезпечення та моральної шкоди за касаційною скаргою позивача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з СП «Титан» недоплачене грошове забезпечення та заробіток за час затримки розрахунку на загальну суму 75 359 грн., а також 30 000 грн. компенсації за моральні страждання.

Посилався на те, що під час проходження служби йому грошове забезпечення нараховувалося в порушенні норм чинного законодавства, зокрема, за жовтень, листопад, грудень 2013 року, січень 2014 року, серпень 2015 року заробітна плата складала менше мінімального розміру. За весь час роботи (32 місяці) напрацьовано 93 дні над нормованого часу, дні щотижневого відпочинку та святкові дні, з яких кожен день мало відмічатися у табелі по 22 години, а кожна година оплачуватися подвійно. При звільненні повний розрахунок проведено не було, тому відповідач повинен сплатити середній заробіток за цей час та компенсувати моральні страждання, розмір яких становить 30 000 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 6 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з СП «Титан» на користь ОСОБА_4 недоплачене грошове забезпечення та компенсацію за весь час затримки розрахунку в розмірі 75 359 грн. У решті в задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності вини у не нарахуванні і не виплаті грошового забезпечення, допущеного під час виконання трудових обов'язків. В той же час не надано доказів у заподіянні моральної шкоди.

Київський апеляційний адміністративний суд рішенням від 20 липня 2016 року постанову окружного суду скасував та ухвалив нову постанову про відмову в позові з підстав необґрунтованості.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судом апеляційної інстанції, просить рішення цього суду скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції. Вказує на те, що судом апеляційної інстанції невірно витлумачено підстави застосування спеціального законодавства, належним чином не досліджені докази, що призвело до необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Голова ліквідаційної комісії СП «Титан» в запереченні проти касаційної скарги послався на те, що оплата праці атестованих працівників органів внутрішніх справ на час проходження служби ОСОБА_4 регламентувалася виключно Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII), постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова КМУ № 1294), Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», затвердженою наказом МВС від 31 грудня 2007 року № 499 (далі - Інструкція № 499), постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу» (далі - постанова КМУ № 44), постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» (далі - постанова КМУ № 393). Оскільки позивач був атестованим працівником органів внутрішніх справ оплата його праці не залежить від розміру мінімальної заробітної плати, а регулюється вищенаведеними нормативними актами.

Враховуючи відсутність клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, касаційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги частково з наступних підстав.

Як зазначено у статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та при дотриманні процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам Закону рішення судів попередніх інстанцій не відповідають. Зокрема, судами першої та апеляційної інстанції фактично взагалі не досліджувалися докази надані сторонами, не встановлювалися обставин, які мають суттєве значення, не вживалися заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

При зверненні до суду позивач вказував на те, що йому невірно нараховувалось і виплачувалося грошове забезпечення за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року, з червня 2014 року по серпень 2015 року виходячи з мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі та понад нормовано відпрацьованими годинами. При цьому наводилися розрахунки і заявлялося клопотання про витребування документів за 2013 - 2015 роки щодо трудової діяльності (витяги табелів відпрацьованих годин, книг нарядів, бухгалтерську документацію)

В свою чергу представник відповідача, заперечуючи проти позову, наголошував на тому, що ОСОБА_4 у продовж 2014 - 2015 років 121 день перебував поза службою, відповідно грошове забезпечення нараховане у значно менших розмірах. В підтвердження надав копії наказів, витяги з табелів робочого часу за 2013 - 2015 роки.

Наведені обставини суд першої інстанції не перевірив, хоча вони мають суттєве значення. Лише посилання на розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законами України Про державний бюджет України на 2013 -2015 роки та суму виплат за вказаний період, не може свідчити про належне з'ясування обставин. Відповідно до пункту 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Тобто, на зазначених осіб у випадку несення служби понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні, розповсюджуються правила загального законодавства, якщо інше не передбачено спеціальним.

За правилами, викладеними у підпунктах 3.7.1., 3.7.2. 3.7.3 пункту 3.7 розділу ІІІ Інструкції № 499, при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів і 120 годин на рік.

Служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Не дивлячись на вимоги вказаних норм, судом першої інстанції взагалі не проведені, з посиланням на докази, розрахунки боргу по грошовому забезпеченню, який за висновком суду становить 75 359 грн. Не зазначено, з яких невиплат він складається, в тому числі, яка сума боргу за службу в позаурочний час, яка сума нарахована за час затримку при розрахунку. У випадку, коли документи, надані відповідачем, в повній мірі не підтверджували виплату грошового забезпечення в повному обсязі, суд повинен був у відповідності до частини п'ятої статті 11 КАС України запропонувати особам, які беруть участь у справі подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Апеляційний суд порушення, допущені судом першої інстанції, не виправив і так само не виконав вимоги норм процесуального законодавства, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Зокрема, судом не досліджувалися докази в частині служби ОСОБА_4 в понад установлений робочий час в період 2013 - 2015 років. Висновок службового розслідування, на який є посилання в рішенні, може бути одним із доказів на рівні з іншими, такими як табель робочого часу, книга нарядів, бухгалтерська документація. Не перевірені доводи позивача й про роботу в конкретний період, яке грошове забезпечення йому виплачувалося і з якого розрахунку. Чому розрахунок не був проведений у встановлені чинним законодавством строки.

Враховуючи наведені обставини, положення частини першої статті 220 КАС України, згідно якої суд касаційної інстанції позбавлений права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування попередніх судових рішень з підстав, передбачених частиною другою статті 227 КАС України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді, з посиланням на зібрані у справі докази, необхідно перевірити доводи позивача щодо його служби в позаурочний час. Якщо таке мало місце, то встановити період та тривалість служби, нарахування грошового забезпечення за цей час і чи відповідають виплати нормам чинного законодавства. У випадку виявлення порушень, з'ясувати обставин щодо необхідності нарахування і виплати не лише боргу, а й грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати судові Окружного адміністративного суду м. Києва від 6 квітня 2016 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2016 року з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Олексієнко

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман