Справа № 2а/1270/1913/12
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року м. Київ К/9991/43719/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Луганської митниці(правонаступник Луганська митниця ДФС)

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 березня 2012 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2012 року

у справі № 2а/1270/1913/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь-Інвест"

до Луганської митниці

про визнання нечинним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сталь-Інвест" (далі - ТОВ "Сталь-Інвест", позивач) звернулось до суду з позовом до Луганської митниці (далі - митний орган, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 14 лютого 2012 року № 13, № 14про визначення товарству податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) із ввізного мита в сумі 178406,26 грн. та з податку на додану вартість (далі - ПДВ) - 35681,26 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 30 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2012 року, позов задоволено: визнані протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 14 лютого 2012 року № 13 та № 14.

В касаційній скарзі Луганська митниця, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 березня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2012 року, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 липня 2012 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою Луганської митниці та витребувано матеріали справи з Луганського окружного адміністративного суду.

Через втрату матеріалів справи № 2а/1270/1913/2012 внаслідок захоплення будівлі Луганського окружного адміністративного суду незаконним озброєним формуванням ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року відкрито провадження з відновлення втраченого судового провадження у вказаній адміністративній справі та витребувано у сторін документи, що долучалися до матеріалів справи.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року втрачену справу № 2а/1270/1913/2012 відновлено частково.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 лютого 2016 року у справі за позовом ТОВ "Ремо" ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська Головного управління Державної фіскальної служби України у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень на стадії касаційного перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій, приводом для якого є касаційна скарга, а підставами - порушення судом норм матеріального чи процесуального права, суд касаційної інстанції не має повноважень на ревізію рішення суду про відновлення втраченого судового провадження і права на підставі ст. 279 Кодексу адміністративного судочинства України з посиланням на недостатність зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого провадження ухвалювати рішення про закриття касаційного провадження.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з ВМД від 29 вересня 2010 року № 702000009/2010/010542 товариством здійснене митне оформлення товару "електропічний трансформатор ЕТЦП-10000/10-87 УХЛ4, ВН 6кВ - 1 шт., трифазний, призначений для живлення дугових сталеплавильних електропечей" (товарна позиція УКТ ЗЕД ) на умовах вільної торгівлі з країнами СНД.

Документ, що підтверджує країну походження товару є сертифікат про походження товару форми СТ-1 № RUUA від 28 вересня 2010 року, виданий Торгово-промисловою палатою м. Шахти Ростовської області РФ.

На запити Митниці щодо необхідності отримання копій документів, на підставі яких ТПП м. Шахти РФ був оформлений сертифікат форми СТ-1 від 28 вересня 2010 року, отримано лист-відповідь від 11 січня 2011 року ТПП м. Шахти РФ з підтвердженням оригінальності зазначеного сертифікату, надано інформаційний лист виробника товару ВАТ "Холдингова компанія "Електрозавод" від 28 грудня 2010 року № 79-8156. Крім того, надано договір від 15 липня 2009 року б/н між ТОВ "Русторг" (м. Москва Російської Федерації) та ТОВ "СпецСервіс" (м. Шахти Російської Федерації) на поставку товару, рахунок-фактуру від 15 липня 2009 року № 47, товарну накладну від 15 липня 2009 року № 47 на закупку товару ТОВ "СпецСервіс" від ТОВ "Русторг" (м. Москва Російської Федерації), товарно-транспортну накладну від 15 липня 2009 року б/н на поставку товару ТОВ "СпецСервіс" від ТОВ "Русторг".

Фактичною підставою для донарахування сум податкових зобов'язань із ввізного мита та з ПДВ згідно із зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями слугували висновки Митниці, викладені в акті від 16 січня 2012 № 0001/12/702000000/24190005 невиїзної документальної перевірки ТОВ "Сталь-Інвест" з питань дотримання товариством законодавства України з питань митної справи. Згідно з цими висновками товариство не сплатило податкові зобов'язання за ввізним митом у сумі 142725,01 грн. та ПДВ в сумі 28545,01 грн.

Висновок обґрунтований посиланням на отриману під час верифікації (перевірка достовірності) сертифіката про походження товару, який ввозився товариством за вантажною митною декларацією №702000009/2010/010542 від 29 вересня 2010 року.

Сертифікат про походження товару форми СТ-1, виданий Торгово-промисловою палатою м. Шахти Російської Федерації, не визнаний митним органом як доказ походження товару, оскільки порушено вимоги: ст. 3 Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, ст. 1 Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про вільну торгівлю від 24 червня 1993 року, пунктів 9, 12, 19 Правил визначення країни походження товарів, затверджених Рішенням Ради глав урядів СНД від 30 листопада 2000 року, тобто, внесення неправдивих відомостей та заповнення його з порушенням вимог, установлених Угодою (Правилами), як наслідок неможливістю достовірного визначення країни походження товару, у зв'язку з чим зроблено висновок, що товариство безпідставно застосовано режим вільної торгівлі. При цьому на запит Митниці ТПП м. Шахти РФ підтвердила оригінали сертифікатів про походження шляхом надання акта експертизи, листа виробника товару від 28 грудня 2010 року № 79-8156, копії договорів на закупівлю товару на території РФ, відповіді ВАТ ХК "Електрзавод" від 16 лютого 2012 року № 73-796, що товар виготовлений на підприємстві РФ з російської сировини та матеріалів.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Луганською митницею після звернення до органу, що видав сертифікат, отримані додаткові відомості про походження ввезеного товару, а саме - Російська Федерація, що підтверджується належним чином оформленими документами. Окрім того, суди обох інстанцій вказали, що сертифікат про походження товару СТ-1 № RUUА від 28 вересня 2010 року, виданий Торгово-промисловою палатою м. Шахти Ростовської області РФ, тобто уповноваженим органом країни-експортера, в установленому законодавством Російської Федерації порядку не визнаний недійсним та не скасований.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 36 Митного кодексу України (далі - МК) країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Згідно п. 7 ст. 36 МК повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Порядок та умови застосування преференційного режиму в рамках міжнародних угод про вільну торгівлю визначено положеннями Правил визначення країни походження товарів, затверджених Угодою про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності незалежних Держав від 20 листопада 2009 року (ратифікована 06 липня 2011 року) (далі - Правила).

Відповідно до положень зазначених Правил "Країною походження товарів" є країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній обробці/переробці.

Відповідно до п. 6.1 Правил для підтвердження країни походження товару в конкретній державі - учасниці Угоди для цілей надання режиму вільної торгівлі необхідне надання митним органам країни ввезення оригіналу сертифіката форми СТ - 1.

Пунктом 6.3 Правил передбачено, що під час вивезення товарів з держави - учасниці Угоди сертифікат про походження товару форми СТ-1 видається органом (організацією), уповноваженим державою вивезення відповідно до її національного законодавства.

Стаття 43 МК містить вичерпний перелік документів, що підтверджують країну походження товару.

Відповідно до ч. 1 цієї статті документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Сертифікат про походження товару у відповідності до ч. 3 цієї статті - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення.

Надання будь-яких інших документів для підтвердження країни походження товару, крім тих, що передбачені п. 6.1 Правил та ст. 43 МК, в тому числі й документів, які підтверджують виконання критерію достатньої обробки/переробки, чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до п. 6.6 Правил у разі надання сертифіката, що містить у графі 9 відомості про товарну позицію, у якій класифікується кінцевий товар, відмінні від відомостей, що містяться в митній декларації, питання про можливість надання режиму вільної торгівлі вирішується митним органом країни ввезення після надання імпортером (вантажоодержувачем) висновку про походження товару або акта експертизи, який виданий уповноваженим органом або іншими організаціями відповідно до національного законодавства держави - учасниці Угоди та який однозначно свідчить про те, що товар піддавався достатній обробці (переробці) в державі - учасниці Угоди.

Таким чином, саме сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що, у свою чергу, впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску їх відповідно до заявленого митного режиму.

Пунктом 9.1 Правил визначено перелік підстав, за наявності яких сертифікат може бути не визнаний митними органами країни ввезення для цілей надання товарам режиму вільної торгівлі, зокрема, товар, зазначений у сертифікаті, не відповідає умовам, передбаченим п. 5.1 цих Правил, на що також посилається відповідач у акті перевірки, визнаючи сертифікати про походження форми СТ - 1 недійними.

ТОВ "Сталь-Інвест" надало нормативно встановлені документи на підтвердження країни - походження товару (РФ), а тому при митному оформленні правильно застосував преференційний режим для цих товарів.

Пунктом 35 ст. 1 МК в редакції, чинній до 01 червня 2012 року, визначено, що пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - це дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур, пов'язаних відповідно до пункту 19 тієї самої статті зі здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Згідно з положеннями ст. 72 цього Кодексу митне оформлення розпочинається після подання митному орган у митної декларації, а також усіх документів для здійснення митного контролю та оформлення документів, відомостей товарів і транспортних засобів, які підлягають митному оформленню.

Незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи (ст. 69 МК).

За змістом ст. 313 МК класифікація товарів, тобто віднесення товарів до класифікаційних групувань, визначених УКТ ЗЕД, є виключною компетенцією митних органів.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Якщо митний орган, прийнявши вантажні митні декларації, підтвердив (погодив) вказаний в декларації код імпортованого за товарною номенклатурою та пропустив товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки у класифікації товару, зокрема, з посиланням на результати невиїзної документальної перевірки, за виключенням випадків, коли помилка у визначенні коду викликана зловмисними діями особи, відповідальної за митне оформлення товару.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом України у постановах від 21.01.2011, 18.09.2012, 04.11.2014 (справи № № 21-64а10, 21-203а12, 21-479а14 відповідно).

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що митний орган не довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень - рішень, з приводу правомірності яких виник спір.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що митний орган не довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень - рішень, з приводу правомірності яких виник спір.

Керуючись статтями 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Луганської митниці залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 березня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2012 року у справі № 2а/1270/1913/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Л.І. Бившева

Судді: І.Я. Олендер

Т.М. Шипуліна