Справа № 161/13414/16-а,2-а/161/768/16
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року Справа № 876/444/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Большакової О.О., Ільчишин Н.В.

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу виконавчого комітету Луцької міської ради на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 07.10.2016 року №620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Конякіна, 39».

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.10.2016 р. № 620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на пр. Конякіна, 39».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції виконавчий комітет Луцької міської ради оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не повно зясовано обставини, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що 07.06.2016 р. інспектором департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради винесено припис №476-16 на підставі документів наданих працівником кіоску «Гурман», а саме копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Виконавчим комітетом Луцької міської ради 07.06.2016 р. прийнято рішення №620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Конякіна, 39», яким вирішено зобовязати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 демонтувати тимчасову споруду, що розташована без відповідних правовстановлюючих документів та дозвільних документів на вул. Конякіна, 39 (кіоск «Гурман» на території автостанції №1) та відновити благоустрій, у відповідності до законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про оренду землі», «Про благоустрій населених пунктів», Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.01.2011 р. № 244, а також рішення Луцької міської ради від 29.07.2009 р. №44/2 «Про правила благоустрою міста Луцька» на підставі припису№ 476-16.

Виконавчим комітетом Луцької міської ради рішень щодо позивача ОСОБА_1 на момент звернення з даним позовом, винесено не було, а отже, порушення прав позивача відсутні.

А тому не є предметом розгляду даної справи та не є предметом спору, проте судом не було враховано дану обставину.

Отже, оскаржуване рішення (постанова) підлягає скасуванню та відмові у зв'язку з неналежною стороною (позивачем) в даній справі.

Судом встановлено, що 19.09.2014 р. позивачем набуто право власності на обєкт нерухомого майна, а саме кіоск №15, що розташований на території автостанції №1 по вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку, заг.пл. 11,2 кв.м. на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав па нерухоме майно. Дарувальником є ОСОБА_2.

Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на нерухоме майно.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» обєкти благоустрою населених пунктів зобовязані дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів.

Після внесення відповідних змін у законодавство позивачем не було дотримано існуючого порядку розміщення та функціонування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, а саме позивач не звертався із заявою до управління містобудування та архітектури Луцької міської ради за отриманням паспорту привязки всупереч вимог ОСОБА_4 розміщення та функціонування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Луцька, затверджених рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 02.08.2012 р. №528-1 «Про ОСОБА_4 розміщення та функціонування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Луцька». ОСОБА_4 визначають механізм розміщення та функціонування тимчасових споруд торговельного, побутового та соціально-культурного призначення для провадження підприємницької діяльності на території міста Луцька, на землях комунальної власності, на власних земельних ділянках або земельних ділянках, наданих в користування.

Розділом 9 «ОСОБА_4 благоустрою міста Луцька», затверджених рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 р. №44/2, яке прийняте відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності в Україні», визначено порядок розміщення та утримання малих архітектурних форм та тимчасових споруд.

Відповідно до п. 9.3.5 ОСОБА_4 малі архітектурні форми та тимчасові споруди, які розміщені (встановлені або збудовані) без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, вважаються самочинно розміщеними, а використання земельної ділянки під ці споруди класифікується, як самовільне зайняття/захоплення землі.

Отже, рішення виконавчого комітету Луцької міської ради є вірним та таким, що відповідає чинному законодавству.

При винесенні постанови судом не досліджено чи надано Луцькою міською радою право на розміщення на земельній ділянці, що належить громаді, вищевказаного нерухомого майна, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до даних книги записів державної реєстрації договорів оренди внесених 10.02.2005 р. за №278 земельна ділянка площею 2,6225 перебувала в оренді ВАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799» для обслуговування автостанції на підставі договору оренди терміном на 10 років, та термін якого не був продовжений.

Вищезгаданим договором оренди від 2005 року орендарем є не особа позивача, а ВАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799».

Жодних договорів про оренду/тимчасове користування земельною ділянкою між Луцькою міською радою та позивачем укладено не було, що підтверджується відповіддю наданою управлінням земельних ресурсів Луцької міської ради від 30.06.2016 р. №29-9/481 інформація щодо укладених договорів оренди землі на інші земельні ділянки на вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку - відсутня.

Пункт 42 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

За змістом ст. 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальної громади на території сіл, селищ, міст належить до повноважень сільських, селищних, міських рад та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Судом не взято до уваги той факт, що договір тимчасового користування землею укладений з ВАТ «ВОПАС», а у відповідності до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти.

У відповідності до ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації; право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації; приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Отже, в порядку ст. 120 Земельного кодексу України приватним нотаріусом та позивачем порушено чинне законодавство щодо реєстрації права власності на нерухоме майно.

При постановленні рішення Луцьким міськрайонним судом Волинської області не було залучено нотаріуса Луцького районного нотаріального округу для встановлення чи було дослідження наявність/відсутність дозвільних документів на земельну ділянку на якій розташовано кіоск.

При постановленні рішення судом не було розмежовано оренду/тимчасове користування земельною ділянкою наданою BAT «ВОІ1АС» та/чи права власності на торгівельний кіоск, та/чи дозвільних земельних документів щодо оренди земельної ділянки на якій розташовано кіоск, що призвело до неправильного вирішення справи, порушення прав та законних інтересів громади.

Підсумовуючи викладене просить постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2016 року скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 вересня 2014 року позивачем на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 набуто у власність обєкт нерухомого майна, а саме книжковий кіоск № 15, що розташований на території автостанції №1 по вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку, загальною площею 11,2 кв.м. 19.09.2014 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 здійснено державну реєстрацію нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 27030269). 07.10.2016 року рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на пр. Конякіна, 39» зобовязано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 протягом 7 днів з дня ухвалення рішення демонтувати тимчасову споруду на вул. Конякіна, 39 (кіоск «Гурман» на території автостанції №1) та відновити благоустрій. Доручено департаменту муніципальної поліції міської ради у разі невиконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 пункту 1 демонтувати тимчасову споруду в законом встановлений спосіб.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 19.09.2014 року позивач ОСОБА_1 стала власником кіоску № 15, що розташований на території автостанції №1 по вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку, загальною площею 11,2 кв.м. і такий обєкт зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №27030269 від 19.09.2014 р., про, що позивач листом від 12.07.2016 року, який знаходиться в матеріалах справи, повідомив відповідача, тобто до прийняття оскаржуваного рішення.

Оскільки право власності на вказане нерухоме майно ніким не оспорено, не скасовано у встановлений законом порядок, то суд першої інстанції правильно вважав, що спірний кіоск позивачем набутий в порядку та спосіб передбачений законом.

Згідно п. 1 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.10.2016 р. № 620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на пр. Конякіна, 39», зобовязано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 протягом 7 днів з дня ухвалення рішення демонтувати тимчасову споруду на вул. Конякіна, 39 (кіоск «Гурман» на території автостанції №1) та відновити благоустрій. З урахуванням викладеного суд першої інстанції правильно вказав, що на момент прийняття оскаржуваного рішення виконавчого комітету, власником кіоску є позивач ОСОБА_1, а не ОСОБА_2. При цьому колегія суддів зазначає, що у виконавчого комітету не було правових підстав зобовязувати ОСОБА_2 протягом 7 днів з дня ухвалення рішення демонтувати спірну споруду, оскільки останній жодного відношення до вказаного обєкту не має.

Крім того, судом вірно враховано, що згідно п. 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 р. № 244 встановлено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Як вбачається з технічного паспорта на книжковий кіоск №15 по вул. Конякіна, 39, який виготовлений 17.05.2007 р. комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», у розділі «Технічна характеристика конструктивних елементів», вказано наявність бетонного фундаменту на якому збудовано кіоск.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на це та враховуючи наявність в будівлі кіоску фундаменту та реєстрації його, як обєкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на рухоме майно про реєстрацію права власності, суд першої інстанції правильно вважав, що кіоск не є тимчасовою спорудою в розумінні пункту 1.3 вище зазначеного порядку. А відтак, Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 р. №244 та ОСОБА_4 благоустрою м. Луцька, які затверджені рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 р. №44/2, які вказані в оскаржуваному рішенні виконавчого комітету і на які покликався відповідач, не поширюються на демонтаж обєктів нерухомого майна, які до того ж зареєстровані в установленому законом порядку.

При цьому суд першої інстанції підставно вважав, що виконання оскаржуваного рішення є неможливим без руйнування та знищення будівлі книжкового кіоску «Гурман», наслідком чого відповідно до п. 4 ч. 1 ст.346 ЦК України є припинення права власності на нього у позивача, що є порушенням ст.41 Конституції України згідно якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та ст.321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Крім того, судом при розгляді справи вірно враховано, що повноваження міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів визначені ст. 10, 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Відповідно до пп. 7 п. «а» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

З огляду на це, суд правильно вважав, що компетенція органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів не поширюється на прийняття рішень, наслідком яких є звільнення території міста від нерухомого майна, яке перебуває у приватній власності, примусове припинення права власності на таке майно.

На підставі викладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.10.2016 р. № 620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на пр. Конякіна, 39» ухвалено з порушенням закону, прав позивача, як власника нерухомого майна та охоронюваних законом його інтересів, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу виконавчого комітету Луцької міської ради - залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2016 року по справі № 161/13414/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді О.О. Большакова

ОСОБА_5

Повний текст виготовлений 02.02.2017 року