Справа № 808/1280/16
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2017 рокусправа № 808/1280/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.

За участю представників:

Позивача - ОСОБА_1.( довіреність від 11.11.2014 року)

Відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 р.

у справі № 808/1280/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року фізична особа - підприємець Чувальська Ольга Олексіївна звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, в якій позивач просить визнати неправомірними та скасувати частково податкове повідомлення - рішення у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області від 24.03.2016 р. № ; Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.03.2016 р. № Ф - ; Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24.03.2016 р. № , податкове повідомлення - рішення від 24.03.2016 р. № та.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Відповідач - Державна податкова інспекція у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, не погодившись з постановою суду першої інстанції звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаюсь на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Додатково зазначив, що під час перевірки не підтверджені документально витрати на оплату використаної електричної енергії, послуг телефонного зв'язку та Інтернету у сумі 54904 грн. та не включення до доходу 90005,8 грн., отриманих при здійсненні розрахунково - касових операцій, у зв'язку з чим здійснено донарахування податку з доходів фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, застосовані санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів, своєчасно не нарахованого єдиного внеску, та донарахований податок на додану вартість.

Представник позивача в судовому засіданні просив постанову суду першої інстанції залишити без змін та відмовити відповідачу у задоволені апеляції.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про день та час слухання повідомлений належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час перегляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що Державною податковою інспекцією у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області проведено документальну планову виїзну перевірку СПД - фізичної особи ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових договорів з працівникам, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2015 року.

За результатами перевірки складено акт №157/08-25-13-020/ від 12.03.2016 року.

На підставі акту перевірки №157/08-25-13-020/ від 12.03.2016 року було винесено: податкове повідомлення - рішення від 24.03.2016 року № , яким визначено грошове зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у сумі 22832,92 грн., застосовані фінансові санкції у сумі 5708,23 грн.; податкове повідомлення - рішення від 24.03.2016 року № , яким визначено грошове зобов'язання зі сплати податку на додану вартість у сумі 45692 грн., нараховані штрафні санкції у сумі 11423 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.03.2016 року № Ф - , відповідно до якої підлягає сплаті 58548,91 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24.03.2016 року № , яким нараховано 11239,53 грн. санкцій.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позиції податкової інспекції зазначаючи, що спірні рішення прийняті відповідачем без врахування фактичних обставин, оскільки позивачем до складу доходу обґрунтовано не внесено суму доходу у розмірі 90 153,00 грн. крім того, при розгляді справи не встановлено порушень ФОП ОСОБА_2 приписів п. 177.4 ст. 177, п. 138.1 ст. 138 Податкового Кодексу України,а тому відсутні підстави для донарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та відповідно Вимога від 24.03.2016 року № Ф - , в частині сплати 50283,70 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування винесена без врахування фактичних обставин. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у діях позивачки порушень вимог податкового законодавства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, вважає такий висновок помилковим та необґрунтованим виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою встановлено порушення:п.138.2 ст.138, пп139.1.9 п.139.1 ст.139, п.164.1 ст.164, п.177.2,п.177.4,пп177.5.1 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, в частині завищення сум витрат за використану електричну енергію, послуг телефонного зв'язку та інтернетмережі, які не підтверджено документально, що призвело до перекручення даних податкової декларації про майновий стан і доходи при визначенні сум оподаткованого чистого доходу за період 2013-2015 роки, у результаті чого донараховано суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у розмірі 22 832 грн.92 коп.;п.1,п.2 ч.2 ст.6,ч.2 та ч.4 ст.7, ч.2,п.3 ч.8 ст.9 Закону України «про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині неповного нарахування та перерахування сум єдиного внеску з сум чистого оподаткованого доходу. Донараховано суму єдиного внеску у розмірі 58 548 грн.91 коп.; п.180.1 ст.180,п.181.1 ст.181,п.183.1-183.2,п.183.7,п.183.10 ст.183,п200.1-200.2 ст.200 Податкового кодексу України в частині обов'язкової реєстрації особи як платника податку на додану вартість, донараховано податкові зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 45 692 грн.; п.46.1 ст.46.пп49.18.5 п.49.18 ст.49,п.177.11 ст.177 Податкового кодексу України в частині несвоєчасного подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік (строк надання 09.02.2016 рік, а надана станом на 22.02.2016 рік); п.4 ч.2 ст.6 Закону України про ЄСВ та п.2 розділу 3 «Порядок формування подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині неподання Звіту суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік (строк подання 09.02.2016 рік)

Фактичною підставою для збільшення позивачу суми грошових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість слугував висновок контролюючого органу про те, що у перевіряємому періоді платником податків - фізичною особою ОСОБА_2 отримано дохід від операцій з продажу товарів у розмірі 260 496,40 за 2013 рік, у розмірі 339 231,53 грн. за 2014 рік грн., що підпадає під визначення господарської діяльності та у розумінні пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб.

Крім того, за висновками податкового органу, загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягає оподаткуванню, протягом 12 календарних місяців перевищила сукупно 300 000 гривень, а відтак, позивач зобов'язаний був зареєструватися як платник податку на додану вартість з дотриманням вимог статті 183 Податкового кодексу України.

Також, згідно висновків акту перевірки, позивачем занижено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Надаючи правову оцінку спірним обставинам колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4 укладено Договір оренди від 29.06.2010 року, відповідно до якого (Орендодавець) передав, а (Орендар) ОСОБА_4 прийняла в оренду відділ площею 26 м2 у відділі торгівельного павільйону "Хозяюшка" у складі зупинкового комплексу загальною площею 123, 6 м.кв., з торгівельним обладнанням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Додатковим договором № 1 до договору оренди від 29.06.2010 року передбачено, що Орендар (ОСОБА_2.) зобов'язана в готівковій або безготівковій формі передавати Орендодавцю (ПП ОСОБА_3) грошові кошти на оплату комунальних послуг, Інтернету, телефону у сумі, що виставлено до оплати організаціями, які надають вказані послуги, відповідно до їх розрахункових документів.

До матеріалів справи надані розписки про передачу грошових коштів Орендодавцю - ПП ОСОБА_3 в рахунок компенсації витрат понесених останнім: від 31.01.2013 р. на суму 2300 грн.; від 28.02.2013 р. на суму 2300 грн.; від 30.03.2013 р. на суму 2300 грн.; від 30.04.2013 р. на суму 2300 грн.; від 30.05.2013 р. на суму 2300 грн.; від 30.06.2013 р. на суму 2300 грн.; від 30.07.2013 р. на суму 2300 грн.; від 30.08.2013 р. на суму 2300грн.; від 30.09.2013 р. на суму 2 300 грн.; від 30.10.2013 р. на суму 2300 грн.; від 30. 11.2013 р. на суму 2300 грн.; від 30.12.2013 р. на суму 2 438 грн.; від 30.01.2014 р. на суму 1100 грн.; від 28.02.2014 р. на суму 1100 грн.; від 30.03.2014 р. на суму 1100 грн.; від 30.04.2014 р. на суму 1100 грн.; від 30.05.2014 р. на суму 1100 грн.; від 30.06.2014 р. на суму 1100 грн.; від 30.07.2014 р. на суму 1100 грн.; від 30.08.2014 р. на суму 1100 грн.; від 30.09.2014 р. на суму 100 грн.; від 30.10.2014 р. на суму 100 грн.; від 30.11.2014 р. на суму 100 грн.; від 30.12.2014 р. на суму 888 грн.; від 30.01.2015 р. на суму 100 грн.; від 28.02.2015 р. на суму 100 грн.; 30.03.2015 р. на суму 100 грн.; від 30.04.2015 р. на суму 100 грн.; від 30.05.2015 р. на суму 100 грн.; від 30.06.2015 р. на суму 100 грн.; від 30.07.2015 р. на суму 100 грн.; від 30.08.2015 р. на суму 100 грн.; від 30.09.2015 р. на суму 100 грн.; від 30.10.2015 р. на суму 100 грн.; від 30.11.2015 р. на суму 100 грн.; від 30.12.2015 р. на суму 1078 грн., всього на загальну суму 54 904 грн.

Досліджуючи діяльність позивачки як фізичної особи та відхиляючи доводи представника позивача про те, що позивачка ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3, який за договором оренди є орендодавцем, а тому договір оренди був складений формально без будь-яких уточнень, суд першої інстанції не врахував наступного.

Юридичний статус «фізична особа-підприємець» сам по собі ніяким чином не обмежує будь-яких прав фізичної особи, які випливають з її цивільної право- та дієздатності.

Тобто, фізична особа перебуваючи у статусі суб'єкта підприємницької діяльності може здійснювати договірні відносини від свого імені, як фізична особа, разом з тим, слід враховувати наступне.

Стаття 51 ЦК України передбачає, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Отже, при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа.

Підприємницьку діяльність можна представити як сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних і нематеріальних благ, реалізації на ринку товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку.

Аналізуючи ознаки притаманні підприємницькій діяльності, можна зробити висновок про те, що остання передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору від 29.06.2010 року оренди частини магазину позивачка отримала об'єкт нерухомості, що становлять загальною площею 26кв.м., які є окремим відділом.

Надаючи оцінку даному договору, судова колегія виходить з того, що останнє є безумовним свідченням того, що отриманий об'єкт нерухомості передбачав отримання прибутку від подальшого провадження господарської діяльності.

За змістом пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Абзацами першим, другим пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України встановлено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

У відповідності до абзацу третього вказаного пункту, платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно з статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку податку 17 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Згідно з пунктом 177.2 вказаної статті, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу (пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України).

Отже, вказаними нормами встановлено, що будь-яка діяльність фізичної особи - підприємця, яка за своїм характером є підприємницькою, а отже не спрямована на задоволення особистих потреб фізичної особи, повинна оподатковуватися за вставками 15 (17) відсотків, незалежно від визначених видів господарської діяльності платника.

Позивачем не надано будь-яких первинних документів підтверджуючих витрати, пов'язані з веденням господарської діяльності платником податків - фізичною особою-підприємцем.

До того ж суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою при продажі товару помилково було відбито касовий чек на суму 90 153 грн. згідно наданих письмових пояснень платника вбачається, що останньою не були вчинені дії щодо повернення товару а після закінчення робочого дня при здійсненні операції «обнуління» обсягу доходу за день, дана сума була виведена як «службова видача» замість «помилково повернута», до того ж касовий звіт на суму 90 153 грн. після закінчення робочого дня не здійснювалося.

Відповідно до вимог Розділу ІІІ Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари ( послуги),затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 417 від 28.08.2013 року, суб'єкти господарювання, які використовують РРО для здійснення розрахункових операцій у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції ( пункт 4 Розділу ІІІ Порядку)

Реєстрація продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів через РРО проводиться одночасно з розрахунковою операцією. Розрахунковий документ на повну суму проведеної операції видається особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї. Розрахункова операція вважається проведеною через РРО, якщо дані про її обсяги введені в режимі реєстрації. ( пункт 5 Розділу ІІІ Порядку)

Реєстрація видачі коштів у разі повернення товару (відмови від послуги, прийняття цінностей під заставу, виплати виграшів у державні лотереї та інших випадках) або скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку здійснюється шляхом реєстрації від'ємної суми. ( пункт 7 Розділу ІІІ Порядку).

Якщо сума коштів, виданих при поверненні товару чи рекомпенсації раніше оплаченої послуги, перевищує 100 гривень, то матеріально відповідальна особа господарської одиниці або особа, яка безпосередньо здійснює розрахунки, повинна скласти акт про видачу коштів. В акті необхідно зазначити дані документа, що встановлює особу покупця, який повертає товар (відмовляється від послуги); відомості про товар (послугу); суму виданих коштів; номер, дату і час видачі розрахункового документа, який підтверджує купівлю товару (отримання послуги).

Такий самий акт складається при скасуванні помилково проведеної через РРО суми розрахунку, де вказуються дані про помилкову суму та реквізити розрахункового документа. Акти про видачу коштів та акти про скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку передаються до бухгалтерії суб'єкта господарювання і зберігаються протягом трьох років. У разі відсутності в суб'єкта господарювання бухгалтерії зазначені акти підклеюються на останній сторінці відповідної книги ОРО. ( пункт 8 Розділу ІІІ Порядку)

За встановлених обставин, судова колегія вважає визначення позивачу податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб спірним податковим повідомленням-рішення № цілком обґрунтованим.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками скаржника щодо необхідності позивачки зареєструватися платником податку на додану вартість та, відповідно, нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено розділом V Податкового кодексу України.

Підпунктами 1, 2 пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України, встановлено, що для цілей оподаткування платником податку є, зокрема, будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Відтак, враховуючи, що позивач здійснював діяльність, яка у розумінні пункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є господарською діяльністю, тому він у відповідних випадках підлягає обов'язковій реєстрації платником податку на додану вартість, а операції з будівництва житлових будинків підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.

За змістом пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо необхідності позивача зареєструватися платником податку на додану вартість, слід враховувати чи було перевищено суму загального доходу особи від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх дванадцяти календарних місяців у розмірі 300 000,00 гривень, без урахування суми податку на додану вартість, яка була включена у ціну товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка здійснювала діяльність використовуючи загальну систему оподаткування та за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, згідно відомостей центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб загальна сума від здійснення господарських операцій фізичною особою - підприємцем за 2013 рік становить 255 612,00 грн. за 2014 року -246 975,73 грн. та за 2015 рік-110 671,06 грн.

Відтак, позивач повинен був зареєструватися платником податку на додану вартість та оподаткувати операції з продажу об'єктів нерухомості податком на додану вартість у розмірі визначеному статтею 193 Податкового кодексу України.

Також, колегія суддів не може погодитися і з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності прийнятого відповідачем рішення №, яким позивачу визначено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 58 548,91 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 11239,53 грн.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування», платниками єдиного внеску, зокрема, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу на місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Водночас, пунктом 3 статті 7 Закону передбачено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

За змістом пункту 11 статті 8 вказаного Закону, єдиний внесок для платників податків, зазначених у пунктах 4 та 5 частини 1 статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34.7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини 1 статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У відповідності до вимог пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування», платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 28 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Як вбачається з матеріалів справи, заниження загального оподатковуваного доходу призвело до неправильного нарахування та сплати позивачем єдиного соціального внеску.

Згідно з пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування» за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний базовий звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

За встановлених обставин, обґрунтованими є висновки податкового органу про необхідність збільшення позивачці суми грошового зобов'язання зі сплати єдиного внеску у розмірі 58 548,91 грн. та застосування до позивачки штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 11 239,53 грн., що свідчить про правомірність прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області - задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року у справі № 808/1280/16 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 02.02.2017 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва