Справа № 152/1204/16-а
Суддя: Шепель К. А.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2017 р. м. Жмеринка

Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Шепеля Костянтина Анатолійовича,

за участі секретаря Бондар С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання рішення недійсним, зобов"язання вчинити дії, -

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з цим позовом і вказав, що він є професійним суддею у відставці та ветераном війни/учасником бойових дій в Афганістані. У зв'язку з цим він має право на пільги, встановлені законодавством Ураїни для ветеранів війни - учасників бойових дій, зокрема, на пільги, встановлені частиною четвертою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року (в редакції від 22 грудня 1995 року), відповідно до якої учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії підвищуються на 150 процентів мінімальної пенсії за віком. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 травня 2005 року та постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 27 листопада 2007 року роботодавця позивача було зобов'язано призначити йому щомісячне довічне грошове утриманя судді та його підвищення як учаснику бойових дій в розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком з 16 листопада 2003 року. 21 грудня 2010 року наказом голови Шаргородського районного суду та на підставі постанови Верховної Ради України від 02 грудня 2010 року №2766-VI "Про звільнення суддів", позивача було виведено із штату суддів Шаргородського районного суду Вінницької області і припинено виплату щомісячного довічного грошового утримання суді та його підвищення як учаснику бойових дій. Позивач вважає, що його право на виплату йому підвищення як учаснику бойових дій в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком є непорушним, а тому не може бути змінено, звужено чи скасовано в одноособовому порядку. Разом з тим, відповідно до розпорядження відповідача №145762 від 14 липня 2016 року позивачу було визначено його пільгу як учасника бойових дій як "підвищення служба в армії виконання інтернаціонального обов'язку (1 кат.) та нараховано позивачу відповідне підвищеня в розмірі 268,50 грн., що не відповідає вимогам частини четвертої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року (в редакції від 22 грудня 1995 року). Позивач вважає, що його пільгу було неправильно названо та самовільно відповідачем трактовано. В результаті цього відповідач неправильно визначив розмір пільги позивача. Таким чином, розмір пільги, що на даний час встановлений відповідачем, в сім разів менший раніше встановленої. Такі дії відповідача позивач вважає неправомірними, а тому в своєму адміністративному позові, уточнивши в подальшому свої позовні вимоги, просив визнати вищезазначене розпорядження відповідача недійсним, нечинним та таким, що не відповідає статті 58 Конституції України та частині четвертій статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року (в редакції від 22 грудня 1995 року), зобов'язати відповідача здійснити йому перерахунок та виплатити заборгованість підвищення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як ветерану війни - учаснику бойових дій, виходячи з розміру, який встановлений частиною четвертою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року (в редакції від 22 грудня 1995 року), тобто 150% мінімальної пенсії за віком, починаючи з березня 2016 року по час розгляду справи, а також зобов'язати відповідача правильно визначити його пільгу як "підвищення учаснику бойових дій (1 кат)", про що зазначати у подальших своїх розпорядженнях.

В судове засідання позивач не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність та підтриманя позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та про невизнання позову з підстав, які раніше були викладені в письмових запереченннях. В своїх письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що з 2011 року позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці. Протоколом від 27 травня 2011 року №396 позивачу призначено довічне грошове утриманя з урахуванням надбавки як учаснику бойових дій відповідно до чинних норм Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року. Цей розмір склав 25% прожиткового мінімуму громадян, які втратили працездатність. З приводу призначення щомісячного довічного грошового утримання позивач неодноразово звертався до суду щодо визнання недійсними певних рішень управління. Питання щодо призначення надбавки як учаснику бойових дій неодноразово розглядалось в судах. При цьому в задоволенні позовних вимог було відмовлено, а тому управління вважає, що нарахування такої надбавки позивачу відбувається правомірно. Крім цього, представник відповідача зазначив, що зміна назви надбавки не впливає на її розмір, оскільки ці назви є тотожними. У зв'язку з цим представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до копії протоколу №396 від 27 травня 2011 року позивачу було визначено щомісячне довічне грошове утримання з підвищенням як учаснику війни (бойових дій) в сумі 183,50 грн. (а.с.10). Згідно з копією розпорядження №145762 від 14 липня 2016 року підвищення позивача зазначено як "служба в армії, виконання інтернаціонального обов'язку", а розмір надбавки становить 268,50 грн. (а.с.11).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 23 травня 2005 року колишнього роботодавця позивача було зобов'язано призначити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді з 16 листопада 2003 року в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком (а.с.12-14).

На підставі цього рішення наказом від 25 квітня 2008 року позивачу було виплачено заборгованість із щомісячного грошового утримання судді за період з 1 січня 2006 року по 25 серпня 2007 року (а.с.15). Як видно з довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на листопад 2010 року "пільга учасника ВВВ та інв." нараховувалась в розмірі 150% (а.с.16).

21 грудня 2010 року наказом голови Шаргородського районного суду та на підставі постанови Верховної Ради України від 02 грудня 2010 року №2766-VI "Про звільнення суддів", позивача було виведено із штату суддів Шаргородського районного суду Вінницької області (а.с.17, 18).

Як видно з копії постанови Жмеринського міськрайонного суду від 13 лютого 2013 року по справі №205/1261/2012 , позивач уже звертався з аналогічними вимогами до суду, і в їх задоволенні йому було відмовлено. Ця постанова 21 серпня 2013 року була змінена постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду, однак в частині, що стосується позовних вимог про підвищення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як ветерану війни - учаснику бойових дій, виходячи з розміру, який встановлений частиною четвертою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року (в редакції від 22 грудня 1995 року), тобто 150% мінімальної пенсії за віком, то все ж постанову Жмеринського міськрайонного суду було залишено без змін. Тобто колегія суддів Внницького апеляційного адміністративного суду вважала такі вимоги позивача безпідставними.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 09 листопада 1993 року пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються в розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком (в редакції, що діяла до змін внесених Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 5 жовтня 2005 р. до 1 липня 2006 р.).

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 1 липня 2006 року, частина 4 статті 12 цього Закону викладена в новій редакції, у відповідності до якої, починаючи з 1 липня 2006 року, пенсії учасникам бойових дій або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи, що в редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 1 липня 2006 року відсутня норма, яка встановлює підвищення щомісячного довічного грошового утримання на 150% мінімальної пенсії за віком, а визначено, що учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області при нарахуванні та виплаті позивачу щомісячного грошового утримання за спірний період діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України судові витрати слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2, 6, 9, 14, 72, 94, 122, 159-163, 167, 254 КАС України, ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 09 листопада 1993 року, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 01 липня 2006 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання рішення недійсним, зобов"язання вчинити дії відмовити повністю.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом десяти днів з моменту отримання копії цієї постанови.

Головуючий К.Шепель