Справа № 815/4638/15
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року м. Київ К/800/43872/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Кобилянського М.Г.,
Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - ГУ МВС в Одеській області) про скасування наказів та поновлення на посаді,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати накази ГУ МВС в Одеській області від 14 травня 2010 року № 226 о/с, від 28 травня 2010 року № 482, від 16 червня 2010 року № 550 та від 18 червня 2010 року № 305 о/с в частині звільнення його з 12 травня 2010 року з посади старшого інспектора сектору догляду лінійного відділу в аеропорту Одеса ГУ МВС в Одеській області у відставку за підпунктом «а» пункту 65 (за віком) та за пунктом 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення) та поновити на цій посаді.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року, адміністративний позов залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд. Зазначає, що судами порушено норми процесуального права, зокрема неправильно застосовано положення статей 99,100 КАС України. Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та доводам позивача про те, що відповідачем не дотримано процедури ознайомлення його з наказами про звільнення, про зміст яких він дізнався лише у 2015 році. Крім того, у 2015 році він скористався можливістю врегулювати спір в досудовому порядку і, отримавши 23 вересня 2015 року відмову про задоволення скарги, вважає, що обчислення строку слід здійснювати з урахуванням приписів частини 4 статті 99 КАС України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами, наказами ГУ МВС в Одеській області від 14 травня 2010 року № 226 о/с, від 28 травня 2010 року № 482, від 16 червня 2010 року № 550 та від 18 червня 2010 року № 305 о/с ОСОБА_4 звільнено з посади старшого інспектора сектору догляду лінійного відділу в аеропорту Одеса ГУ МВС в Одеській області.

З позовом про скасування цих наказів та поновлення на роботі позивач звернувся 14 серпня 2015 року, не порушуючи питання про поновлення строку звернення до суду та не зазначаючи поважних причин для його поновлення.

Відповідно до частини 1 статтею 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За правилами частини 1 статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (частина 2 статті 100 КАС України).

Отже, пропущення строків звернення до адміністративного суду не є безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС.

У позовній заяві ОСОБА_4 зазначив, що до травня 2015 року не знав про зміст оскаржуваних наказів, оскільки в порушення норм частини 8 статті 14 Дисциплінарного статуту ОВС, відповідач з цими наказами його не ознайомлював, а тексти наказів він отримав 27 липня 2015 року.

Частиною 6 статті 14 Дисциплінарного статуту ОВС встановлено, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис (частина 8 статті 14 Дисциплінарного статуту ОВС).

Разом з тим, у разі відсутності такої особи на службі, орган внутрішніх справ позбавлений можливості ознайомити таку особу під підпис, як це передбачено частиною 8 статті 14 Дисциплінарного статуту ОВС.

Суди встановили, що з 14 травня по 03 вересня 2010 року позивач утримувався під вартою, тобто у день звільнення ОСОБА_4 на службі не перебував і у цей період існували об'єктивні обставини, які перешкоджали йому ознайомитись з цими наказами.

Однак, після звільнення з - під варти у вересні 2010 року позивач на службу не виходив.

У постанові від 17 лютого 2015 року № 21-8а15 Верховний Суд України зазначив, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульований порядок ознайомлення особи із наказом про звільнення, у разі відсутності такої особи на службі, то у спірних правовідносинах слід застосовувати норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Разом з тим, невидача працівникові копії наказу сама по собі не є перешкодою для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, оскільки суд на прохання працівника може зобов'язати роботодавця надати копію такого наказу.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд встановив, що з 2010 року позивач знав про звільнення і, починаючи з 2011 року, ГУ МВС в Одеській області неодноразово повідомляло ОСОБА_4 про підстави звільнення та пропонувало отримати військовий квиток, трудову книжку та надати документи щодо оформлення пенсії, отримання яких не заперечується позивачем і підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

Чинне законодавство забороняє пересилати трудову книжку за відсутності письмової згоди працівника і у випадку, якщо трудову книжку не видано у день звільнення, з незалежних від роботодавця підстав, останній зобов'язаний забезпечити її збереження у відділі кадрів та повідомити працівника про необхідність її одержання.

Отже, надсилаючи листи позивачу з пропозицією отримати трудову книжку та військовий квиток, ГУ МВС в Одеській області діяло правомірно, проте, на ці звернення ОСОБА_4 не реагував і докази того, що впродовж 2010-2014 років позивач намагався з'ясувати можливість подальшого проходження ним служби, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи те, що за нормами частини 3 статті 99 КАС України обчислення строків звернення до суду здійснюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів і при цьому значення мають обставини, які підтверджують обізнаність особи про порушення прав, свобод або інтересів, а не дата ознайомлення з витягами з наказів, суди дійшли висновку, що твердження позивача щодо необізнаності про його звільнення до травня 2015 року, не відповідають обставинам справи та спростовуються наданими доказами.

Крім того, твердження позивача у касаційній скарзі про врегулювання ним спору в досудовому порядку, не впливають на правильність висновків судів з огляду на наступне.

Відповідно до статті 21 Дисциплінарного статуту ОВС дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено. Пропущений строк для подання скарги може бути поновлено старшим прямим начальником, який має право накладати дисциплінарні стягнення. Старший прямий начальник у разі надходження заяви про поновлення пропущеного строку подання скарги повинен всебічно та об'єктивно розглянути її і прийняти відповідне рішення не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Із змісту наведеної норми Закону видно, що дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено в порядку підлеглості. Цим спеціальним Законом строки звернення до суду за захистом порушеного права не встановлені.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень (частина 4 статті 99 КАС України).

Однак, на день звернення позивача до суду за захистом порушеного права у серпні 2015 року, рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду скарги не існувало і у позові ОСОБА_4 про ці обставини у позові не зазначав, норми частини 4 статті 99 КАС України до цих правовідносин не застосовуються

Враховуючи те, що з вересня 2010 року (після звільнення з-під варти) ОСОБА_4 без поважних причин протягом 5 років не звертався до суду з вимогою про захист порушеного права і не просив поновити пропущений строк, суди обґрунтовано залишили позов без розгляду.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування ухвалених судових рішень колегія суддів не вбачає.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України, якщо суд не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, то суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
М.Г. Кобилянський
М.І. Мойсюк