Справа № 159/1/17
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2017-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/1/17
Провадження № 2-а/159/90/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі:

головуючого судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ковельського об»єднаного управління Пенсійного Фонду України про визнання дій протиправними, зобов»язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

Позивач 03.01.17 р. звернулась до суду з вказаним вище адміністративним позовом, який обґрунтовує тим, що за її заявою у зв»язку з досягненням пенсійного віку, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з 15.06.15 р. їй призначено пенсію за віком у розмірі 8 704 грн. 13 коп. щомісячно. Виплата їй пенсії відповідачем не проводилась. З 04.10.16 р., згідно з рішенням управління ПФ їй було призначено довічне грошове утримання судді у відставці. 05.12.16 р. вона звернулась до відповідача із письмовою заявою про виплату їй нарахованої пенсії за віком в період з 15 червня по 03 жовтня 2016 р.. Як слідує з відповіді відповідача, у задоволенні її заяви про виплату заборгованої пенсії за віком відмовлено з посиланням на ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закон України «Про внесення змін до деяких законодачих актів», у зв»язку з тим, що у спірному періоді вона перебувала на посаді судді Ковельського міськрайсуду Волинської області. Вважає дії відповідача протиправними, відмову незаконною, вбачає грубе порушення її прав. Покликаючись на ст. 2 КАС України, ст. ст. 8, 19, 22, ч. 1 ст. 126 Конституції України, п. п. 8, 11 ч. 4, ч. 6 ст. 48, ст. ст. 52, 117, розділи IX, X Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», Закон України «Про пенсійне забезпечення», зазначає, що з нарахованої їй зарплати протягом усього періоду роботи постійно утримувались передбачені законодавством внески до ПФ, вона набула права на отримання пенсії за віком і така їй була нарахована. Невиплата їй пенсії у спірному періоді є в тручанням у володіння її власністю пенсією. Покликаючись на ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 2 Загальної Декларації Прав Людини, п. 2 ст. 2, ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судову практику, зазначає, що згідно з положенням абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у редакції, чинній з 01.04.15 р., тимчасово, у період з 01.04.15 р. по 31.12.15 р.: у період роботи особи, зокрема, на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного утримання у порядку та на умовах, передбачених, у т. ч., Законами України: «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до Закону, не виплачуються. У подальшому, Законом № 911 - VIII від 24.12.15 р. вказані вище положення було викладено у новій редакції, а саме: тимчасово, у період з 01.01.16 р. по 31.12.16 р. особам, які, зокрема, працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Однак, рішенням КС України № 4 рп/2016 від 08.06.16 р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення, у т.ч., абз. абз. 1 4 та 1, 2 речень абз. 6 ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.10 р. № 2453 VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.15 р. № 213 VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.15 р. № 911 VIII; п. 5 розд. III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.15 р. № 213 VIII в частині скасування з 01.06.15 р. норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.10 р. в редакціях: Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.15 р. № 213 VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.15 р. № 911 VIII та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.15 р. № 213 VIII, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КС України вказаного вище рішення. Крім цього, у вказаному вище рішенні визначено порядок його виконання. Покликаючись на ст. ст. 69, 74 Закону України «Про Конституційний Суд України», вказане вище рішення КС України, ст. 150 Конституції України, просить позов задовольнити та визнати відмову відповідача у виплаті їй пенсії за віком, що призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у розмірі 8 704 грн. 13 коп. щомісячно за період з 15.06.16 р. по 03.10.16 р., протиправною; зобов»язати відповідача здійснити виплату їй пенсії за віком, що призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у розмірі 8 704 грн. 13 коп. щомісячно, за період з 15.06.16 р. по 03.10.16 р., а також стягнути на її користь судові витрати у справі.

06.01.17 р. до суду надійшло письмове заперечення відповідача проти позову, обґрунтоване тим, що він вважає своє рішення про невиплату позивачеві пенсії законним. Позивачеві з 15.06.16 р. було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в розмірі 8 704 грн. 13 коп.. Покликаючись на ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.15 р. № 911 VIII було внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", і п. п. 2, 3 було викладено у новій редакції, тому, з огляду на те, що позивач в період з 15.06.16 р. по 03.10.16 р. працювала на посаді судді, підстав для проведення виплати пенсії у спірному періоді немає. Позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.16 р., тому ті нормативні акти, що не застосовувались при призначенні їй довічного грошового утримання та пенсії за віком, братись до уваги при вирішенні спору не повинні. Виплата пенсії за попередній період при переході з одного виду пенсії на інший не передбачена. Покликаючись на ст. 19, ч. 2 ст. 152 Конституції України, ст. 22 Загальної декларації прав людини, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити.

У судове засідання позивач не з»явилась, попередньо подала до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутності, зазначивши, що позов підтримує повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнала з мотивів, наведених у письмовому запереченні відповідача проти позову. Просить у задоволенні позову відмовити.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності позивача.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, зібрані у справі, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до повного задоволення.

Так, та обставина, що позивачеві з 15.06.16 р. за її заявою від 15.06.16 р. відповідачем було призначено пенсію за віком у розмірі 8 704 грн. 13 коп. щомісячно, виплата якої у спірному періоді, зокрема, не проводилась взагалі, останнім не заперечується, що вбачається з тексту листа відповідача № 289/ А 01 від 16.12.16 р., адресованого позивачеві; з копії пенсійного посвідчення позивача, виданого 06.07.16 р., копії протоколу № 1 317 від 21.06.16 р..

Як слідує з копії посвідчення судді у відставці на ім»я позивача № 01743, позивач є суддею у відставці Ковельського міськрайонного суду Волинської області.

Та обставина, що позивач 05.12.16 р., дійсно, звернулась до відповідача із заявою про виплату їй пенсії за віком за спірний період, однак, її заява задоволена не була з підстав, вказаних позивачем у позовній заяві, стверджується вищезазначеним листом відповідача, та відповідачем, зокрема, у письмовому запереченні проти позову не оспорюється.

Згідно п. 1 Положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого Указом Президента України № 384/2011 від 06.04.11 р. (далі - Положення про ПФ), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМ України через Міністра соцполітики України. ПФ України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соцстрахування (далі - єдиний внесок).

У відповідності з п. п. 1 3 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - Положення про управління ПФ), затвердженого постановою правління ПФ України 22.12.14 р. N 28 2, що зареєстровано в МЮ України 15.01.15 р. за N 41/26 486, управління ПФ України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах є територіальними органами ПФ України. Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду. Управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами ВР України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами КМ України, іншими нормативно - правовими актами, а також постановами правління Фонду, у т. ч., цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду. Основними завданнями управління Фонду є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом.

Позивач перебуває на пенсійному обліку у відповідача як установи, уповноваженої на призначення, виплату та перерахунок пенсії та діяльність якої врегульована вищезазначеними Положеннями. Наведене вище відповідачем у письмовому запереченні проти позову та його представником у судовому засіданні - не оспорюються.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту преамбули Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає, серед іншого, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

За змістом ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; обов'язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов'язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; відповідальності суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків. Пенсії, інші види соцвиплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На дату призначення позивачеві пенсії за віком 15.06.16 р. - Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.10 р. був чинним. Він втратив чинність частково з 30.09.16 р. - за винятком положень, зазначених у його п. п. 7, 23, 25, 36 розд. XII, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.16 року.

Як було зазначено законодавцем у абз. 2 ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.10 р. у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.15 р., що набрав чинності з 01.04.15 р., тимчасово, у період з 01.01.16 р. по 31.12.16 р. особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про прокуратуру", призначені пенсії /щомісячне довічне грошове утримання/ не виплачуються.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"(у редакції, чинній з 01.04.15 р.), тимчасово, у період з 01.04.15 р. по 31.12.15; у період роботи особи (крім інвалідів І та П груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

У подальшому, Законом України № 911 - VШ від 24.12.15 р. зазначені вище положення було викладено у новій редакції, а саме: «тимчасово, у період з 01.01.16 р. по 31.12.16 р. (крім інвалідів І та П груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, у спірному періоді відповідач, призначивши та нарахувавши позивачеві пенсю за віком з 15.06.16 р., відповідно до вищезазначених норм права, позивачеві пенсію фактично не виплачував.

Однак, положення абз. 2 ч. 5 ст. 141 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.10 р. у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.15 р., що набрав чинності з 01.04.15 р., було визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. N 4-рп/2016.

Конституційний Суд України в своєму рішенні № 4-рп/2016 від 08.06.16 р. у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції

(конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого,

шостого, частини п'ятої ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», дійшов висновку, згідно якого визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, у т. ч.:

- 1) абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого ч. 5 ст. 141 Закону Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.10 р. № 2453 VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.15 р. № 213 - VШ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.15 р. № 911 - VIII;

- 2) пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.15 р. № 213 VШ в частині скасування з 01.06.15 р. норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.10 р. № 2453 VІ в редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо

пенсійного забезпечення» від 02.03.15 р. № 213 VШ, Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» від 24.12.15 р. 911 VШ та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.15 р. 213 VIII, визнані неконституційними. Вони втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Крім того, Конституційний Суд України вказав на такий порядок виконання цього рішення, у т. ч.: абзаци 1, 2, 3, 4 та перше, друге речення абзацу 6 ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.10 р. № 2453 VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.15 р. № 213 VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.15 р. № 911 - VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню, як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.10 р. № 245З - VI у редакції 'Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.15 р. № 192 - VІІІ, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку».

Відповідно до ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

За встановленими обставинами справи вбачається, що доводи позивача заслуговують на увагу, так як відповідачем не взято до уваги вищезазначене рішення КС України при вирішенні заяви позивача.

Для захисту прав позивача її позов слід задовольнити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 8, ч. 3 ст. 22, ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 8, 9, 17 - 19, 71, 79, 159, ч. 3 ст. 160, ст. ст. 161 - 162 КАС України, ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 69 Закону України "Про Конституційний Суд України", рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.16 р., суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати відмову Ковельського об»єднаного управління Пенсійного Фонду України у виплаті ОСОБА_2 за її заявою пенсії за віком, що призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у розмірі 8 704 грн. 13 коп. щомісячно, за період з 15.06.16 р. по 03.10.16 р., протиправною.

Зобов»язати Ковельське об»єднане управління Пенсійного Фонду України здійснити виплату ОСОБА_2 пенсії за віком, що призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у розмірі 8 704 грн. 13 коп. щомісячно, за період з 15.06.16 р. по 03.10.16 р. включно.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ковельського об»єднаного управління Пенсійного Фонду України на користь ОСОБА_2 судові витрати у справі в сумі 640 (шістсот сорок) грн..

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайсуд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:ОСОБА_3