Справа № 800/369/16
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 року м. Київ П/800/369/16

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого судді -Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
суддів:Бившевої Л.І.,
Маринчак Н.Є.,
Усенко Є.А.,
Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Верховної Ради України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

26 липня 2016 року Вищим адміністративним судом України відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_6 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Верховної Ради України про зобов'язання вчинити певні дії, зокрема, в частині вимог:

- зобов'язати Президента України Порошенка Петра Олексійовича подати до Верховної Ради України законопроект про визнання таким, що втратив чинність Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», ухваленого Верховною Радою України 02.06.2016 року за № 1401-VIII;

- зобов'язати Президента України Порошенка Петра Олексійовича підготувати і внести до Верховної Ради України нові законопроекти про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) та про судоустрій і статус суддів, які не будуть порушувати конституційні права і свободи громадян України та передбачатимуть виборність суддів народом;

- зобов'язати Верховну Раду України на найближчому пленарному засіданні ухвалити рішення про визнання таким, що втратив чинність Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 року № 1401-VIII;

- зобов'язати Верховну Ради України підготувати і розглянути нові законопроекти про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) та про судоустрій і статус суддів, які не будуть порушувати конституційні права і свободи громадян України та передбачатимуть виборність суддів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв'язку із прийняттям Закону України від 02 червня 2016 року №1401-VІІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» діями Президента України і Верховної Ради України допущено порушення норм Конституції України та обмежено його право на справедливе правосуддя, а тому з метою відновлення своїх конституційних прав і свобод він звернувся до суду з таким позовом.

02 грудня 2016 року до суду надійшло клопотання представника Верховної Ради України про закриття провадження у справі в частині вимог до Верховної Ради України з підстав того, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. При цьому просив розгляд справи проводити у відсутності представника Верховної Ради України.

15 грудня 2016 року до суду надійшло клопотання представника Президента України, у якому він просив розглянути справу за його відсутності у письмовому провадженні; повернути ОСОБА_6 його заяви про зміну позовних вимог; закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2016 року заяви позивача про зміну позовних вимог повернуто (а.с. 249-152, т. 2).

Колегія суддів, розглянувши клопотання представників відповідачів, дійшла висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

02 червня 2016 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», проект якого до парламенту внесено Президентом України. 28 червня 2016 року Закон підписано Главою держави. 29 червня 2016 року на офіційному веб-сайті та у газеті Верховної Ради України «Голос України» Закон було оприлюднено.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) установлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із частиною першою статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Обґрунтовуючи вимогу про визнання дій Верховної Ради України протиправними при прийнятті 02 червня 2016 року Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», позивач посилається на порушення парламентом статей 5, 8, 38, 55, 59, 64, 71, 72 Конституції України.

У силу пункту першого частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

У відповідності до частини першої статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) актів Вищої ради юстиції; 3) дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції; 4) рішень, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Отже, вирішення питання щодо конституційності правових актів, у тому числі і законів, та дотримання встановленої Конституцією України процедури розгляду, ухвалення законів та набрання ними чинності не може бути предметом розгляду в адміністративному суді.

При цьому об'єктом судового контролю в адміністративному судочинстві можуть бути чітко визначені правові акти, до яких закони не належать.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Стаття 84 Конституції передбачає, що рішення Верховної Ради України приймаються виключно на її пленарних засіданнях шляхом голосування (частина друга). Голосування на засіданнях Верховної Ради України здійснюється народним депутатом України особисто (частина третя).

Стаття 93 Конституції України закріплює, що право законодавчої ініціативи у Верховній Раді України належить Президентові України, народним депутатам України та Кабінету Міністрів України.

Стаття 94 Конституції України регламентує дії Голови Верховної Ради України і Президента України щодо підписання закону та встановлює норму, що визначає момент набуття чинності законом.

Норми статей 84, 93, 94 Основного Закону вказують на те, що народні депутати України, Голова Верховної Ради України та Президент України є суб'єктами законодавчої процедури, оскільки в конституційних межах беруть участь у правовідносинах, пов'язаних із розглядом, ухваленням та набранням чинності законів України.

Крім того, статті 85 та 106 Конституції України визначають повноваження Верховної Ради України та Президента України відповідно.

Гарантування верховенства Конституції України як Основного Закону держави на всій території України згідно зі статтею 2 Закону України «Про Конституційний Суд України» є завданням Конституційного Суду України. Тому саме цей орган судової влади наділений повноваженнями приймати рішення та давати висновки у справах щодо конституційності, зокрема, законів та інших правових актів Верховної Ради України (пункт 1 статті 13 цього Закону).

Оскільки вимоги позивача до Верховної Ради України обґрунтовані невідповідністю Конституції України та порушенням порядку прийняття відповідного Закону, враховуючи правову позицію, висловлену Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 27 травня 2014 року (справа № 21-120а14), є підстави вважати, що позов у цій частині не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, у своєму рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 (справа №1-29/2011) Конституційний Суд України приходить до такого правового висновку, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Глава 6 розділу ІІІ КАС України виокремлює види адміністративних спорів, вирішення яких потребує спеціального, виключного врегулювання нормами процесуального права.

До таких, зокрема, віднесені публічно-правові спори, звернені до Верховної Ради України, Президента України щодо оскарження на предмет законності (крім конституційності) постанов, указів, дій чи бездіяльності, які розглядаються Вищим адміністративним судом України як судом першої інстанції (стаття 1711 КАС України).

Аналіз норм статей 2, 17, 1711 КАС України свідчить про те, що захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають суб'єктивні публічні права громадян, які полягають у скасуванні (або частковому скасуванні, зміні) неправомірних актів управління.

З огляду на викладене, заявлені позивачем вимоги до відповідачів щодо зобов'язання розробити, внести законопроекти та ухвалити за наслідками їх розгляду рішення не підлягають розгляду у адміністративному суді, оскільки за приписами зазначених вище статей Конституції України у відповідних суб'єктів є право, а не обов'язок законодавчої ініціативи, прийняття, підписання та оприлюднення законів.

Крім того, маючи передбачені Конституцією України повноваження законотворчості, відповідачі у цьому випадку не здійснюють відносно позивача владних управлінських функцій, у зв'язку із чим не є суб'єктами владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 КАС України.

Разом з тим, у відповідності до статті 150 Основного Закону до повноважень Конституційного Суду України належить: 1) вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність): законів та інших правових актів Верховної Ради України; актів Президента України; актів Кабінету Міністрів України; правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим; 2) офіційне тлумачення Конституції України.

Отже, спори щодо реалізації права законодавчої ініціативи, дотримання встановленої процедури розгляду, ухвалення законів та набрання ними чинності не можуть бути предметом розгляду в адміністративному суді.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 13 січня 2015 року (справа №21-562а14) та від 17 листопада 2015 року (справа № 21-4778а15).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, клопотання представників відповідачів підлягають задоволенню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 157, статтею 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Клопотання представників відповідачів - Президента України та Верховної Ради України задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Верховної Ради України, треті особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, про зобов'язання вчинити дії, закрити.

Роз'яснити позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, та на нього може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І. Цвіркун
Судді: Л.І. Бившева
Н.Є. Маринчак
Є.А. Усенко
Т.М. Шипуліна