Справа № 813/3258/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 року № 813/3258/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача Лико І.В.,

представника відповідача 2 Бучківської В.Л.,

представника відповідача 3 Злепко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Керівника апарату Стрийського міськрайонного суду Львівської області Лико Інни Вадимівни, Стрийського міськрайонного суду Львівській області, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області про визнання наказу про звільнення неправомірним, поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Керівника апарату Стрийського міськрайонного суду Львівської області Лико Інни Вадимівни (надалі по тексту - відповідач), Стрийського міськрайонного суду Львівській області (надалі по тексту - відповідач 2), в якому просить суд:

-визнати наказ №141/к від 21.09.2016 року про звільнення ОСОБА_1 неправомірним;

-поновити ОСОБА_1 на роботі.

Ухвалами суду від 04.10.2016 року відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

20.10.2016 року протокольною ухвалою суду до участі у справі в якості відповідача, було залучено Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області (надалі по тексту - відповідач 3).

Водночас, позивач згідно заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

-визнати наказ №141/к від 21.09.2016 року про звільнення ОСОБА_1 неправомірним, скасувати наказ №141/к від 21.09.2016 року про звільнення ОСОБА_1;

-поновити ОСОБА_1 на посаді помічника судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області;

-стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації в Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Крім цього, позивач у поданій до суду 12.01.2016 року заяві вважає переведення ОСОБА_1 до патронатної служби протиправним та просить суд вийти за межі позовних вимог і зобов'язати Стрийський міськрайонний суд Львівської області виконати обов'язок по працевлаштуванню ОСОБА_1, поновити на рівнозначні посаді.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що наказом №43/к від 12.05.2015 року ОСОБА_1 призначена на посаду помічника судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_10, на час виконання суддею повноважень судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області. Наказом №43/к від 12.05.2015 року позивачу присвоєно 11 (одинадцятий) ранг п'ятої категорії посад державного службовця. Однак, наказом №141/к від 21.09.2016 року помічника судді Стрийського міськрайоннного суду Львівської області ОСОБА_10 - ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв'язку із закінченням трудового договору (звільнення судді, помічником якого призначена позивач). Вважає, звільнення неправомірним з тих підстав, що після закінчення строку дії трудового договору позивач продовжувала працювати і жодна із сторін не заявила про припинення дії трудового договору. Зокрема, повноваження судді припиняються виключно з підстав, визначених ч.7 ст.126 Конституції України, і цей перелік є вичерпний. При досягненні суддею 65-річного віку він звільняється з посади за віком. Якщо суддю з будь-яких причин не звільнено з посади, він не може здійснювати свої повноваження зі здійснення правосуддя з наступного дня після досягнення шістдесяти п'яти років. Так, судді ОСОБА_10 виповнилося 65 років - ІНФОРМАЦІЯ_3 року, повноваження судді припинилися з 13.06.2016 року. Отже кінцевою датою строкового договору є 13.06.2016 року. Однак, відповідачі не визнають даного факту і вважають, що кінцевою датою строкового договору є день виведення судді зі штату суду. На переконання позивача, такі висновки відповідачів побудовані на неправильному трактуванні основного закону та перекручуванні його.

Окрім цього, відповідно до частини першої статті 92 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII (надалі по тексту - Закон №889) посади помічників суддів належать до посад патронатної служби. Позивач письмово повідомлялася про зміну істотних умов праці у зв'язку з переведенням до патронатної служби 30.06.2016 року. Відповідно до ч.4 ст.92 Закону №889 на працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1,41-43-1, 49-2 Кодексів законів про працю України (надалі по тексту - КЗпП України). На період попередження зазначеної категорії працівників (до спливу двохмісячного строку (60 календарних днів від дати ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов праці або меншого строку, якщо помічник погодиться на нові умови раніше та подав відповідну заяву) оплата їх праці, пільги, гарантії, компенсації, які вони мали і зв'язку з наявністю статусу державного службовця, повинні бути за ними збережені відповідно до законодавства, що діяло до 01.05.2016 року.

Отже, до 01.09.2016 року за ОСОБА_1, зберігалися гарантії передбачені трудовим законодавством відповідно до законодавства, що діяло до 01.05.2016 року в тому числі ст.ст.39-1,41-43-1, 49-2 КЗпП України. Так, як повноваження судді ОСОБА_10. закінчилися 13.06.2016 року, а перехід помічника судді ОСОБА_10. - ОСОБА_1. здійснено з 01.09.2016 року, тому таке переведення позивача здійснено всупереч вимогам Закону №889, тобто протиправно.

Крім того позивач стверджує, що сама виховує дитину і є одинокою матір'ю, тому при звільненні позивача на її переконання мали бути враховані вимоги ст.184 КЗпП України обов'язкового працевлаштування.

Відповідачі - Керівник апарату Стрийського міськрайонного суду Львівської області Лико Інна Вадимівна та Стрийський міськрайонний суд Львівській області проти позову заперечили, подали заперечення на позовну заяву, відповідно до яких зазначають, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами є трудовими і врегульовані ст.ст.23,36,39 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст.24 КЗпП України, укладення строкового трудового договору з позивачем було оформлено наказом голови суду №43/к від 12 травня 2015 року, яким призначено ОСОБА_1 на посаду помічника судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_10 з 12.05.2015 року, на час виконання суддею повноважень судді Стийського міськрайонного суду Львівської області. Позивач ознайомлена з наказом 12.05.2015 року про, що свідчить власноручно поставлений останньою підпис на звороті наказу. Тобто, на момент укладання трудового договору, ОСОБА_1 була ознайомлена з правовими підставами укладення трудового договору між нею та судом, та чітко усвідомлювала строк дії договору, про що свідчить власноручно написана нею заява про призначення її на посаду помічника судді ОСОБА_10. на час виконання суддею повноважень судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області, та власноручно поставлений підпис під наказом про прийняття на роботу. Вказані відповідачі, зазначають, що виникнення трудових відносин між позивачем та судом нерозривно пов'язані зі здійсненням повноважень та трудовими відносинами між судом та суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_10.

Так, 21.09.2016 року суддя ОСОБА_10 звернувся до суду з письмовою заявою про відрахування зі штату і саме в цей день 21.09.2016 року було винесено наказ про відрахування його зі штату суду на підставі постанови Верховної Ради України №1513- VIII «Про звільнення суддів» від 08.09.2016 року. Тому настання обумовленого факту (припинення трудових відносин зі суддею) є підставою для припинення трудового договору з позивачем у зв'язку із закінченням строку.

Окрім цього, зазначають, що позивач не довела належними та допустимими доказами той факт, що вона дійсно має статус одинокої матері, і суду було про це відомо з дня прийняття на роботу та до дня її звільнення. Так, позивач при прийнятті на роботу надала суду свідоцтво про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому чітко вказано, що батьком дитини є - ОСОБА_7, та заповнила особову картку, в якій відсутні будь-які відомості про статус одинокої матері. Зазначають, що надані позивачем довідка з місця проживання, довідка з дитсадка та відсутність штампу в паспорті не є доказами, що підтверджують такий статус відповідно до чинного законодавства.

Більше того, долучена до матеріалів справи позивачем довідка з дошкільного навчального закладу (ясла-садочок) №15 «Пролісок» за вих.№114 від 12.12.2016 року, свідчить про перевищення своїх посадових повноважень завідувачем дитсадка ОСОБА_8 Зокрема, у вищевказаній довідці, завідувач вказала на той факт, що батько дитини ОСОБА_6 - ОСОБА_7 не бере участі у вихованні дитини. Водночас, завідувач не наділена такими повноваженнями в силу Закону України «Про дошкільну освіту», Положення про дошкільний навчальний заклад, а відтак повинна нести відповідальність згідно чинного законодавства.

Таким чином, просять у задоволенні позовних вимог відмовити повністю та постановити окрему увалу щодо завідувача дошкільного навчального закладу (ясла-садочок) №15 «Пролісок» ОСОБА_8, яку довести до відома відділу освіти виконкому Стрийської міської ради про допущені порушення законодавства.

Відповідач 3 - Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області проти позову заперечило з підстав викладених у запереченні на позовну заяву, вважає доводи позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.154 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року чинного на момент виникнення спірних правовідносин, кожний суддя суду загальної юрисдикції має помічника, статус і умови діяльності якого визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженою Радою суддів України.

У Положенні про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого рішенням Ради судів України від 25.03.2011 року №14 визначено, що помічник судді призначається на посаду на час виконання суддею повноважень судді відповідного суду. У разі припинення повноважень судді відповідного суду помічник судді звільняється із займаної посади з дотримання гарантій, передбачених законодавством.

Так, 08.09.2016 року Постановою Верховної Ради України №1513-VIII звільнено суддю Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_10, наказом голови Стрийського міськрайоннного суду Львівської області від 21.09.2016 року №140/к його було виключено зі штату Стрийського міськрайонного суду Львівської області. Тому, 21.09.2016 року наказом №141/к ОСОБА_1 було звільнено у зв'язку із закінченням строку договору. Таким чином, вважає наказ №141/к від 21.09.2016 року про звільнення позивача правомірним. Відтак, законних підстав для поновлення на роботі позивача немає, а отже і вимога про стягнення з Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставною, та просить у задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, відповідача та представників відповідачів, показання свідка (ОСОБА_9.), розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Стрийським міськрайонним судом Львівської області. Зокрема, наказом №43/к від 12 травня 2015 року була призначена на посаду помічника судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_10. з 12 травня 2015 року на час виконання суддею повноважень судді Стрийського міськрайонноо суду Львівської області. Наказом №43/к від 12.05.2015 року позивачу присвоєно 11 (одинадцятий) ранг п'ятої категорії посад державного службовця.

Підставою для винесення вищевказаного наказу слугувало подання судді ОСОБА_10. від 08 травня 2015 року та заява ОСОБА_1 від 12 травня 2015 року.

Постановою Верховної Ради України №1513 від 08.09.2016 року суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_10 звільнений у зв'язку з неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров'я.

Наказом голови Стрийського міськрайоного суду Львівської області №140/к від 21.09.2016 року суддю ОСОБА_10. відраховано зі штату суду.

В подальшому, 21.09.2016 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області видано наказ №141/к, яким відповідно до п.2 ч.1 ст.36, 47, 116 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про відпустки» було звільнено із займаної посади помічника судді з 21.09.2016 року, у зв'язку з закінченням строку трудового договору.

Вважаючи вищевказаний наказ неправомірним та таким, що був прийнятий з порушенням норм діючого трудового законодавства, ОСОБА_1 звернулась з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.154 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (надалі по тексту - Закон №2453), в редакції на час виникнення спірних правовідносин, кожний суддя суду загальної юрисдикції має помічника, статус і умови діяльності якого визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України.

Приписами ч.3 зазначеної статті визначено, що судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

Зазначені норми кореспондуються з п.19 Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого Рішення Ради суддів України 25.03.2011 року №14 (надалі по тексту - Положення), яким передбачено, що помічник судді може бути звільнений з посади з дотриманням вимог законодавства про працю та Закону України «Про державну службу» на підставі заяви про звільнення за власним бажанням або за мотивованим поданням судді, а у випадку тривалої відсутності судді (тривале відрядження, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною тощо) - за наказом керівника апарату відповідного суду. У разі припинення повноважень судді відповідного суду та звільнення судді з займаної посади у встановленому законом порядку, помічник судді звільняється із займаної посади з дотриманням гарантій, передбачених законодавством.

Статтею 39-1 КЗпП України визначено, що якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. В свою чергу приписами ст.49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Тобто, вищевказаними нормами передбачені гарантії прав, які мають бути дотриманні роботодавцем під час звільнення працівника з займаної посади.

Водночас, суд зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

У відповідності до положень ч.1 ст.92 Закону №889, визначено, що до посад патронатної служби належать посади помічників суддів.

З урахування положень даного закону суд дійшов висновку, що позивач на час виникнення спірних правовідносин була працівником патронатної служби.

Зокрема, на виконання вимог ст.32 КЗпП України позивача 30.06.2016 року було попереджено про зміну істотних умов праці у зв'язку із набранням чинності Законом №889- V, про що свідчить власноручно поставлений останньою підпис на наказі та повідомленні, копія якого отримана останньою 30.06.2016 року. Окрім цього, заява подана ОСОБА_1 керівнику апарату Стрийського міськрайонного суду Львівської області підтверджує той факт, що остання із зміною істотних умов праці погодилася.

Таким чином, з 01.05.2016 року посада помічника судді, на якій перебувала позивач є посадою патронатної служби, ї її переведення до патронатної служби відбулося без порушень закону.

Аналізуючи вищевказані положення суд дійшов висновку, що прийняття та звільнення помічника судді з займаної посади має свою специфіку, а саме: судді самостійно здійснюють добір помічників; помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді; помічник судді підлягає звільненню з займаної посади в разі припинення повноважень судді за яким він був закріплений.

Згідно наказу №140/к від 21.09.2016 року суддю ОСОБА_10. відраховано зі штату суду на підставі постанови Верховної ради України №1513-VIII «Про звільнення суддів» від 08.09.2016 року.

Припинення трудових відносин зі суддею шляхом відрахування судді зі штату суду було здійснено 21.09.2016 року на підставі наказу Державної судової адміністрації України №97 від 20.05.2016 року «Про затвердження Порядку формування, ведення, обліку та зберігання особових справ суддів».

Тому настання обумовленого факту (припинення трудових відносин зі суддею) є підставою для припинення трудового договору з помічником судді - позивачем ОСОБА_1 у зв'язку з закінченням строку трудового договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Черкаського окружного адміністративного суду у справі №813/823/787/16 від 14.07.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №823/787/16 від 31.08.2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України у справі №823/787/16 від 05.10.2016 року.

Водночас, суд зазначає, що постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_10, помічником якого була позивач, звільнений із займаної посади, а відтак з цієї дати виникли підстави для звільнення позивача із займаної нею посади.

Обґрунтовуючи неправомірність наказу про своє звільнення ОСОБА_1 посилається на п.17 Положення, яким передбачено, що у випадку тривалої відсутності судді (тривале відрядження, відсторонення судді від посади, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною тощо), а також у період з моменту закінчення (припинення) повноважень судді з відправлення правосуддя до моменту поновлення цих повноважень або звільнення судді з займаної посади у встановленому законом порядку, помічник судді може тимчасово виконувати обов'язки помічника іншого судді, про що на підставі особистої заяви помічника судді та подання відповідного судді видається наказ керівника апарату суду. Крім того, у випадку тривалої відсутності судді (тривале відрядження, відсторонення судді від посади, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною тощо), а також з моменту закінчення (припинення) повноважень судді з відправлення правосуддя або звільнення судді з займаної посади у встановленому законом порядку, помічника судді за його згодою наказом керівника апарату суду може бути переведено на іншу посаду працівника апарату суду на строк до припинення тривалої відсутності судді або поновлення повноважень судді.

Посилання позивача на вищевказаний пункт Положення суд сприймає критично, оскільки по-перше він визначає право, а не обов'язок суду щодо призначення особи, яка обіймає посаду помічника судді тимчасово виконувати обов'язки помічника іншого судді чи переведення вказаної особи на іншу посаду, а по друге, відповідні дії можуть бути здійснені судом лише у випадку коли суддя не виконує свої посадові обов'язки тимчасово (тривала відсутність судді, закінчення (припинення) повноважень судді з відправлення правосуддя до моменту поновлення цих повноважень або звільнення судді з займаної посади), натомість перебуває в штаті відповідного суду. Виключення судді зі штату суду унеможливлює вчинення відповідних дій.

Відтак, суд зазначає, що у зв'язку із припиненням повноважень судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_10. у зв'язку із звільненням, ці повноваження не може бути поновлено, тому підстав для застосування для спірних правовідносин п.17 Положення №14 немає.

Крім того, суд наголошує, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що суддя може мати декількох помічників, і в Положенні «Про помічника» і в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» зазначено, що суддя може мати помічника, тобто одного.

Із матеріалів справи вбачається, що жоден із суддів Стрийського міськрайонного суду Львівської області не звертався до керівника апарату з проханням або вимогою про прикріплення ОСОБА_1, як додаткового помічника, як і не зверталася з такими заявами і сама позивач. Таким чином, у відповідача не було підстав вирішувати питання щодо призначення ОСОБА_1 другим помічником іншого судді.

Разом із тим, станом на 21.09.2016 року (день звільнення позивача) у Стрийському міськрайонному суді Львівської області була наявна одна вакантна посада - секретаря судового засідання (на час відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, яка потребує індивідуального догляду матері, і яка закінчується 04.10.2016 року). Однак, і на цю посаду згідно чинного законодавства особа може претендувати лише на підставі конкурсу, який у зв'язку з виходом на роботу основного працівника оголошено не було.

Щодо посилань позивача про зобов'язання Стрийського міськрайонного суду Львівської області виконати обов'язок про працевлаштуванню ОСОБА_1 так, як вона є одинока мати, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.184 Кодексу законів про працю України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового договору.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.36 КЗпП України судам слід врахувати, що звільнення з цих підстав вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда проводиться з обов'язковим працевлаштуванням (ч.3 ст.184 КЗпП). Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або іншому підприємстві (в установі організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин. Передбачені ч.3 ст.184 КЗпП України гарантії поширюються і на випадки звільнення у зв'язку з закінченням строку договору зазначених працівників, коли вони були прийнятті на сезонні роботи.

Пленум Верховного суду України роз'яснив підстави для застосування норми закону про поширення гарантій ч.3 ст.184 КЗпП України і на випадки звільнення у зв'язку із закінченням строкового трудового договору та вказав про застосування таких до працівників, які прийняття на сезонні роботи.

Судом встановлено, що позивач при прийнятті на роботу надала свідоцтво про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в якому чітко вказано, що батьком дитини є - ОСОБА_7, та заповнила особову картку, в якій відсутні будь-які відомості про статус одинокої матері. Водночас, довідка з місця проживання і довідка з дитсадка та відсутність штампу в паспорті не є доказами, що підтверджують статус одинокої матері відповідно до чинного законодавства.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року «одинока мати - це жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама, при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда».

Факт виховання дитини і утримання матір'ю самостійно, про що стверджує позивач, не підтверджено жодними доказами по справі. Зокрема, під час роботи в суді позивач не подала жодного документа, який би підтверджував цей факт, натомість заповнила особову картку, в якій таких відомостей не відобразила. Крім того, позивач не зверталася з заявами про надання їй додаткової відпустки, як одинокій матері. Зазначення в особовій картці «не заміжня», не може свідчити про статус одинокої матері, оскільки батько дитини може безпосередньо брати участь в її утриманні, і лише позбавлення батьківських прав, та/або тривале невиконання рішення суду про стягнення аліментів може такий факт підтвердити. Таких документів під час роботи позивач відповідачу не надавала.

Зокрема, у листі Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20.01.2017 року №К-30, зазначено, що ОСОБА_1 протягом 2011-2016 років з позовними заявами про позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 та про визнання місця проживання дитини ОСОБА_6 не зверталася.

Довідкою Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби №1292 від 10.01.2017 року, підтверджено, що батько дитини ОСОБА_6 щомісячно сплачує аліменти на підставі виконавчого листа №2-2375 виданого Шевченківським районним судом м.Чернівці 20.03.2013 року.

Як вбачається із надісланих до суду поштовим відправленням пояснень ОСОБА_7, ОСОБА_7 (батько ОСОБА_6 згідно свідоцтва про народження) зазначає, що бере участь у вихованні дитини. Зокрема, проживає в іншому місті, а саме Чернівці і стверджує, що по можливості намагається приїжджати до сина, вчасно сплачує аліменти (копії чеків наявні в матеріалах справи) та щороку сплачує страховий поліс для сина в розмірі 6000 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не утримує сина виключно сама і не відноситься до категорії одинокої матері.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України у справі №6-2280св10 від 06.10.2010 року, постанові Верховного суду України у справі №6-10934св10 від 18.08.2010 року, постанові Верховного суду України у справі №6-33481св10 від 28.09.2011 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-23968ск15 від 10.09.2015 року, ухвалі Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-8952св08 від 03.09.2008 року, ухвалі Вищого адміністративного суду України у справі №К-19631/08-С від 15.09.2011 року.

Також, з метою об'єктивного розгляду справи, судом було допитано в судовому засіданні в якості свідка консультанта Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_9 Наданими показаннями свідка не підтвердженні обставини викладені у позовній заяві, стосовно того, що позивач є одинокою матір'ю.

Щодо вимоги відповідача 1 Стрийського міськрайоного суду Львівської області про постановлення окремої ухвали відносно завідувача дошкільного навчального закладу (ясла-садочок) №15 «Пролісок» ОСОБА_8, яку довести до відома відділу освіти виконкому Стрийської міської ради про допущені порушення законодавства слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Аналіз вказаної правової норми дає підстави вважати, що постановлення окремої ухвали у випадку виявлення під час розгляду справи порушень закону є правом суду, а не його обов'язком.

Відтак, з урахуванням досліджених доказів та правових висновків за наслідками розгляду адміністративної справи, суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали у відповідності до ст. 166 КАС України.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Частиною 1 ст.11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідачі як суб'єкти владних повноважень, представили суду достатні та допустимі докази на спростування вищенаведених у позові обставин, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України, судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 06 лютого 2017 року.