Справа № 805/393/17-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 р. Справа №805/393/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Христофорова А.Б.,

при секретарі Нестеренко Н.Л.,

за участю сторін

представника позивача не зявився,

представника відповідача не зявився,

розглянувши в відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю МаКон ЛТД до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20 грудня 2016 року № /20184,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20 грудня 2016 року № /20184 про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість за березень 2016року в сумі 152 668грн. та нараховано штрафні санкції в сумі 560,20грн., обґрунтовуючи тим, що податковим органом проведено документальну позапланову перевірку щодо документального підтвердження фінансово-господарських відносин з платниками податків ТОВ «Ардок» за період з 01.03.2016року по 31.03.2016року, в результаті складено акт №346/05-15-14-02-20334631 від 29.11.2016 року та виявлено порушення, яке призвело до завищення суми податкового кредиту за березень 2016року на суму 152 668грн. та завищення відємного значення по рядку 19 декларації з податку на додану вартість за березень 2016року у сумі 152 668грн. За наслідком чого сформовано податкове повідомлення-рішення форми «В4» №/20184 від 20 грудня 2016 року щодо зменшення розміру відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 152 668грн. та нараховано штрафні санкції в розмірі 560,20грн. Позивач вважає висновки податкового органу необґрунтованими, а податкове повідомлення рішення таким, що підлягає скасуванню з тих підстав, що товариством налижним чином здійснюється господарська діяльность, яка підтверджена необхідними первинними документами. Зазначає, що товариство є добросовісним платником податків та здійснює свою господарську діяльність у відповідності до вимог чинного законодавства, у звязку з чим просить визнати протиправним та скасувати спірне податкове повідомлення-рішення.

Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідачем подано заперечення на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначає, що податковим органом дійсно проведено перевірку по взаємовідносинам ТОВ «МаКон ЛТД» з ТОВ «Ардок», однак здійснення фінансово-господарських операцій не підтверджено, в ході перевірки не підтверджено здійснення фінансово-господарських операцій, не надано документів на підтвердження якості товару. З огляду на зазначене товариство неправомірно формувало регістри бухгалтерського обліку та податку звітність на підставі первинних документів. Податковим органом встановлено безтоварність операцій спрямованих на надання податкової вигоди для третіх осіб з метою штучного формування податкового кредиту. Отже, за наявності зібраної податкової інформації та відсутності підтвердження фінансово-господарських операцій податковим органом правомірно винесено спірне податкове повідомленнярішення. З огляду на зазначене просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Представник відповідача через відділ документообігу та архівної роботи суду надав клоптання про розгляд справи без участі представника.

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю МаКон ЛТД (, вул. Двірцева,6, м. Краматорськ, Донецька область, 84301) пройшов передбачену законом державну реєстрацію 22.04.1992 року №1 000990 є юридичною особою та в даних правовідносинах, у відповідності до вимог ст.48 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обовязки.

ОСОБА_1 №012 є платником податку на додану вартість з 01.05.2014 року.

Відповідач, Державна податкова інспекція у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області, є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області проведено документальну позапланову перевірку щодо документального підтвердження фінансово-господарських відносин з платниками податків ТОВ «Ардок» за період з 01.03.2016року по 31.03.2016року, за результатами якої складено акт №346/05-15-14-02-20334631 від 29.11.2016 року.

Висновки перевірки полягають у порушенні:

пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п.198.3 ст.198, п.188.1 ст.188, п.п.185.1 ст.185 ПК України, яке призвело до завищення суми податкового кредиту за березень 2016року на суму 152 668грн. та завищення відємного значення по рядку 19 декларації з податку на додану вартість за березень 2016року у сумі 152 668грн.

Непогодившись з висновками акту перевірки №346/05-15-14-02-20334631 від 29.11.2016 року від 29.11.2016 року підприємство подало до податкового органу заперечення від 14.12.2016 року, відповіді податкового органу не отримано.

20.12.2016 року податковим органом на підставі акту перевірки сформовано: податкове повідомлення-рішення форми «В4» №/20184 зменшення розміру відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 152 668грн. та нараховано штрафні санкції в розмірі 560,20грн.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Спірним питанням даного позову є правомірність складання податковим органом податкових повідомлень-рішень.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугувало не встановлення факту реального здійснення господарських операцій ТОВ МаКон ЛТД з контрагентом ТОВ «Ардок».

Судом досліджені надані позивачем первинні документи фінансово-господарської діяльності, з яких вбачається наступне.

Щодо господарських операцій з ТОВ «Ардок», судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01 грудня 2015 року між ТОВ МаКон ЛТД (відповідно до договору покупець) та ТОВ «Ардок» (відповідно до договору постачальник), укладено договір поставки №01/12-15, предметом якого є передача товару (будівельні матеріали), зазначені заявки покупця. Кількість, найменування, ціна та асортимент погоджується сторонами додатково у відповідності до заявки покупця.

Перед здійсненням поставки товарів, між ТОВ МаКон ЛТД (відповідно до договору орендатор) та ПРАТ «Торговий дом Астрон» ( відповідно до договору орендодавець) укладено договір оренди від 12 березня 2015 року №Ар2-2015 про надання в платне користування (оренду) нежитлові приміщення, що знаходяться в обєкті нерухомості за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Воровського, буд.1. Майно передається згідно акту прийому-передачі, який є невідємною частиною цього договору, строк дії договору до 31.03.2017 року (з урахуванням Додаткової угоди №1 від 01.05.2015року, Додаткової угоди №2 від 01.02.2016року).

Також, 30 квітня 2015 року між ТОВ МаКон ЛТД (відповідно до договору орендатор) та ПРАТ «Торговий дом Астрон» (відповідно до договору орендодавець) укладено оренди №Кр4-2015 про надання в платне користування (оренду) нежитлові приміщення, що знаходяться в обєкті нерухомості за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дворцовая, буд.6. Майно передається згідно акту прийому-передачі, який є невідємною частиною цього договору, строк дії договору до 31.12.2016 року.

На підтвердження реальности здійснення господарських операцій щодо отримання товару за договорами поставки №01/12-15 від 01.12.2015 року позивачем надані наступні документи.

Факт поставки товару підтверджується видатковими накладними від 30.03.2016року за №85 на суму 669 178,88грн. з ПДВ, №86 на суму 246 826,39грн. з ПДВ, податковими накладними від 30.03.2016року за №53 на суму 669 178,88грн. з ПДВ, №54 на суму 246 826,39грн. з ПДВ.

Транспортування придбаного у ТОВ «Ардок» товару здійснювалось відповідно до Договору №01/10-151 від 01.10.2015року про надання автотранспортних послуг, укладеному між ТОВ «Ардок» (замовник) та ПрАТ «Вестастрой» (виконавець), що підтверджується, зокрема, специфікацією по автотранспорту, товарно-транспортною накладною №Р95 від 20.10.2015року, подорожнім листом вантажного автомобілю від 20.10.2015року, актом надання послуг за №171 від 31.10.2016року, податковою накладною від 31.10.2015року за №40 на суму автотранспортних послуг 4 750грн. з ПДВ.

ОСОБА_1 підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст.14 ПК України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

ОСОБА_1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

ОСОБА_1 п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обовязкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого звязку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - субєктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

ОСОБА_1 пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

ОСОБА_1 з п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При цьому, відповідно до пункту 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Положеннями пункту 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу їх покупця, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Із системного аналізу положень цих норм законодавства України вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Крім цього, відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Реєстрація позивача та його контрагентів платниками податку на додану вартість, належність та відповідність податкових накладних які заповнені відповідно до встановленого переліку обов'язкових реквізитів для податкової накладної сторонами не оспорюється.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

Підпунктом 44.1 статті 44 ПК України, встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

ОСОБА_1 п.44.2 ст. 44 ПК України, для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарські операції, як зазначено в пункті 5 статті 9 Закону № 996-ХІV, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до статті 11 Закону № 996-ХІV, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

ОСОБА_1 частини 1 статті 3 Закону № 996-ХІV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Визначення терміну "первинний документ" наведено у статті 1 Закону №996-ХІV: первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 статті 9 Закону № 996-ХІV встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З положень чинного податкового законодавства випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги) та віднесення сум до витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Висновком податкового органу про відсутність реальності господарських операцій було встановолено відсутність сертифікатів якості товару, тощо однак, суд, не погоджується з висновками податкового органу з огляду на наступне.

Відсутність сертифікатів якості товару, та інших відповідних документів тощо, на які посилається податковий орган, як відсутність реального здійснення господарських операцій, не може бути підставою для висновку про те, що між контрагентами та позивачем не відбувся перехід права власності на товари та не відбулося надання відповідних послуг. Жодні норми законодавства не повязують настання таких наслідків із відсутністю умов для здійснення господарської діяльності.

Суд також зазначає, що податкова інформація, якою скористався податкових орган при формуванні висновків проведеної перевірки, ґрунтуються на даних інформаційних податкових баз (довідок зустрічних перевірок), однак, суд не бере її до уваги на підставі наступного.

Інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних ДПІ не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Дана правова позиція підтверджується доводами, що викладені в Постановах ВАСУ від 20.09.2012 року № К9991/574/12; № К 9991/5991/11 та № 9991/24891/11: Програмне забезпечення (інформаційні бази ДПІ) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься. Крім того, абсолютно справедливо підкреслюється, що такі дані не є також належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо платника податків - позивача, та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності.

Відповідно до ОСОБА_2 адміністративного суду України від 02.06.2011р. № 742/11/13-11 оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Письмові докази у вигляді первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій позивача з контрагентами спростовують висновки податкового органу, які грунтуються на даних інформаційних податкових баз.

Частиною 4 ст.70 КАС України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Вищевказані обставини та докази, які суд оцінює у їх сукупності відповідно до статті 86 КАС України, спростовують посилання відповідача щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях. Суд також зазначає, що відповідач ґрунтує свої висновки на припущеннях. Жодного доказу, який би підтвердив висновок податкового органу щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях відповідачем не надано.

Крім того, відповідно до частин 1 та 2 статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Доказів чи доводів того, що позивачем укладені угоди, які суперечать діючому законодавству, відповідачем не наведено. Суд також зазначає, що Податковий кодекс України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника від інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання віднесення певних сум до податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент якимось чином порушив діюче законодавство або не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Податковий кодекс України також не зобов'язує платника податків (покупця) перевіряти від яких підприємств та коли отриманий товар, що є предметом договору, платником податків (продавцем).

Суд також вважає за необхідне зазначити, що податковим законодавством визначено принцип персональної відповідальності платника податку та право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Виходячи з позицій висловлених Європейським Судом з прав людини у рішеннях по справах Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії, Булвес АД проти Болгарії, позицій Верховного Суду України, Вищого адміністративного суду України, викладених в Інформаційному листі від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби наголошено на індивідуальному характері відповідальності особи та відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності у звязку із порушенням податкової дисципліни його контрагентами.

Оскільки на підтвердження здійснення господарських операцій позивачем до суду надані первинні бухгалтерські документи, перевіривши дійсність господарських взаємовідносин позивача з контрагентом, суд приходить до висновку, що позивач мав всі правові підстави для формування податкового кредиту, з огляду на те, що надана позивачем документація у повній мірі відображає реальні наслідки, що наступили після укладення договору та мають силу первинної документації в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", що свідчить про необґрунтованість висновку податкового органу щодо відсутності реальності здійснення господарських операцій та завищення відємного значення по рядку 19 декларації з податку на додану вартість за березень 2016року у сумі 152 668грн.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 20 грудня 2016 року № /20184, винесене податковим органом безпідставно та необґрунтовано, у відповідності до чого є протиправним.

Крім того, суд зазначає, що зміст постанови має виходити з потреби захисту прав, свобод та інтересів позивача у цій сфері, у відповідності до чого встановивши, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправним, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача в даному випадку, є скасування спірного податкового повідомлення рішення.

З огляду на зазначене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю МаКон ЛТД підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст. 94 КАС України Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю МаКон ЛТД до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20 грудня 2016 року № /20184 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області від 20 грудня 2016 року № /20184, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в розмірі 152 668грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 560,20грн.

Стягнути з Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МаКон ЛТД судові витрати в розмірі 2 298 (дві тисячі двісті девяносто вісім) грн.43коп.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 03.02.2017 року.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надісланням апеляційної скарги особою, яка її подає, до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Христофоров А.Б.