Справа № 815/629/17
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/629/17
У Х В А Л А

03 лютого 2017 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Потоцька Н.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом кооперативу «Фламінго» до Одеської міської ради, департаменту державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Фортіус» про скасування рішень виконавчого комітету Одеської міської ради, скасування декларацій, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов позовом кооперативу «Фламінго» до Одеської міської ради, департаменту державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Фортіус» в якому позивач просить:

- скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 959 від 29.07.08 року Про надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю Фортіус на будівництво готелю за адресою: м. Одеса, вул. Канатна,15;

- скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.09.2009 року Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.07.2008 року №959 Про надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю Фортіус на будівництво готелю за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 15;

- скасувати декларацію № ОД 2 від 25.07.2011 р. про початок будівельних робіт.

Відповідно до ст. 6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

За загальним правилом п.1 ч.1 ст.18 КАС України, місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Одеська міська рада (виконавчий комітет), яка згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є представницьким органом місцевого самоврядування.

Згідно приписів ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено - обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Місцеве самоврядування є особливим видом управління, що забезпечує реалізацію права територіальних спільнот самостійно вирішувати питання місцевого значення, виходячи з інтересів громадян та грунтуючись на положеннях закону.

Як інститут громадянського суспільства, місцеве самоврядування:

- має децентралізований управлінський характер, оскільки не передбачає наявності ієрархічної структури;

- здійснює публічну владу на певній територіальній одиниці з метою прийняття та реалізації рішень місцевого характеру;

- є інститутом народовладдя, що забезпечує реалізацію питань місцевого значення самим

суб'єктом самоврядування;

- здійснюється представниками населення, що мешкає на певній території, які обираються;

- є самостійним Інститутом, що організаційно відокремлений від державних структур і має недержавний характер;

- несе відповідальність за свою діяльність перед населенням і державою у разі невиконання чи порушення повноважень.

Конституція України визнає і гарантує місцеве самоврядування як інститут соціального управління та громадянського суспільства. Вона закріплює можливість представництва місцевих інтересів у органах самоврядування, встановлює власну матеріальну, фінансову та організаційно-правову базу місцевого самоврядування.

До представницьких органів місцевого самоврядування Конституція України відносить сільські, селищні і міські ради та їх виконавчі комітети; обласні та районні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (ст. 140).

Відповідно до Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» систему місцевого самоврядування складають: територіальна громада; сільська, селищна, міська рада; сільський, селищний, міський голова; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення (ст. 5). Цим же Законом визначені повноваження органів самоврядування у галузі бюджету, фінансів та цін (ст. 28); управління комунальною власністю (ст. 29); житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку (ст. 30); будівництва, освіти, охорони здоров'я, культури, фізкультури і спорту (статті 31, 32); соціального захисту (ст. 34) та інші.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 р. вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Суд який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Крім того, суд звертає увагу на правову позицію, висловлену ВСУ в постанові від 7 вересня 2016 року у справі № 6-1593цс16.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства.

З урахуванням викладено суддя приходить до висновку, що позовні вимоги про:

- скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 959 від 29.07.08 року Про надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю Фортіус на будівництво готелю за адресою: м. Одеса, вул. Канатна,15;

- скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.09.2009 року Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.07.2008 року №959 Про надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю Фортіус на будівництво готелю за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 15 не підлягають розгляду цим адміністративним судом.

Згідно п.6 ч.3 ст.108 КАС України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому адміністративному суду, повертає позовну заяву позивачеві для подання до належного суду.

Щодо позовних вимог про скасування декларації № ОД 2 від 25.07.2011 р. про початок будівельних робіт суддею встановлено.

Позивач просить суд поновити строк позовної давності, з огляду на те, що позов був вручений курєру 13.09.2016 року та курєр доставив лист до суду із запізненням, була винесена ухвала про повернення позову зі всіма додатками позивачу, наразі строки позовної давності сплили та не залишилось часу для виправлення недоліків, та подачі позову. У звязку із чим, позивач вважає за можливе поновити строки позовної давності.

Дослідивши подані матеріали суддею встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Виходячи з рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом як принципу здійснення правосуддя в адміністративних судах (п.3 ст. 7 КАС України), правила ст. 99 КАС України поширюються і на звернення до адміністративного суду особи з позовом у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач просить скасувати декларацію № ОД 2 від 25.07.2011 р. про початок будівельних робіт.

Аналіз доданих до адміністративного позову документів свідчить про те, що підстави для звернення до адміністративного суду виникли у липні 2011 року, оскільки оскаржувана декларація № ОД 2 прийнята 25.07.2011 р.

З адміністративним позовом позивач звернувся 01.02.2017 року.

Строк звернення до суду обчислюється, за загальним правилом, з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Вказана правова позиція висловлена ВСУ у справі № 6-2469цс16.

З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обовязкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та повязані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

В свою чергу суддя критично ставиться до доводу позивача, щодо поновлення строку позовної давності, з огляду на те, що позов був вручений курєру 13.09.2016 року та курєр доставив лист до суду із запізненням, була винесена ухвала про повернення позову зі всіма додатками позивачу, наразі строки позовної давності сплили та не залишилось часу для виправлення недоліків, та подачі позову.

Згідно інформації, що міститься у системі ДСС 23.12.2016 р. до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування рішень, декларації (справа №815/7395/16), який повернутий позивачу 26.12.2016 року, оскільки позовна заява від імені фізичної особи ОСОБА_1 подана особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Питання щодо поновлення строку звернення до суду в рамках поданого адміністративного позову не вирішувалось.

Вказаний адміністративний позов поданий з порушенням строку звернення до суду, оскільки зареєстрований 23.12.2016 р.

Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Крім того, невирішення питання про можливість застосування строків звернення до суду може свідчити про порушення права на справедливий суд, закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Кажучі про принцип рівності сторін, Суд указує, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невігідне становищестосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 р. № 3932/02, § 22).

Відповідно до прецендентного права Суду, рішення судів і трибуналів повинні бути належним чином мотивовані. Ступінь цього обовязку може варіюватися залежно від характеру рішення, що повинно бути визначено у світлі конкретних обставин справи (справа "ОСОБА_2 проти Іспанії" § 26).

Вказані принципи допомогають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно повязано з іх реалізацією.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті ст. 6 Конвенції є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови".

У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпритації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов'язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно повязано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Це питання регулюється національним законодавством, тлумачиться Верховним Судом України (справа № 6-239цс14 від 04.02.2015 р., справа № 6-738цс15 від 24.06.2015 р. та інші) та вказаними рішеннями Європейського Суду з прав людини.

З урахуванням сукупності викладених обставин, суддя приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення із поданим адміністративним позовом в частині позовних вимог щодо скасування декларації № ОД 2 від 25.07.2011 р. про початок будівельних робіт.

Керуючись ст.ст. 18, 108, 158-160 КАС України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов кооперативу «Фламінго» до Одеської міської ради, департаменту державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Фортіус» в частині позовних вимог щодо скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 959 від 29.07.08 року Про надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю Фортіус на будівництво готелю за адресою: м. Одеса, вул. Канатна,15; скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.09.2009 року Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.07.2008 року №959 Про надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю Фортіус на будівництво готелю за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 15 - повернути позивачу.

Розяснити позивачу, що відповідно до ч. 1 ст. 18 КАС України він може звернутися з позовом до місцевого загального суду як адміністративного суду, в загальному порядку.

Адміністративний позов кооперативу «Фламінго» до Одеської міської ради, департаменту державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Фортіус» в частині позовних вимог щодо скасування декларації № ОД 2 від 25.07.2011 р. про початок будівельних робіт залишити без розгляду у звязку із пропуском строку звернення до суду.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5 денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Суддя Потоцька Н.В.