Справа № 810/3979/16
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2017 року Справа № 810/3979/16

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання технічними засобами та ведення журналу забезпечував секретар судового засідання Грещук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.12.2013 № /1350, згідно з яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" у загальній сумі 330597,13 грн., з яких: 264069,71 грн. - за основним платежем; 66527,42 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом).

На підставі вказаних податкового повідомлення-рішення податковий орган визначив позивачу грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у зв'язку з несплатою ним податку з доходу, який він отримав у вигляді додаткового блага - прощення (анулювання) кредитором боргу.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що вважає податкове повідомлення-рішення незаконним, оскільки, на його думку, прощення кредитором боргу не утворює об'єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб. До того ж, позивач вважає, що податковий орган невірно визначив базу і об'єкт оподаткування.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що податкове повідомлення-рішення є правомірним і підстави для його скасування відсутні.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені сторонами документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

У грудні 2006 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (банк) і ОСОБА_1 (позичальник) уклали кредитний договір від 05.12.2006 № 014/04-1/1911, згідно з яким позивач одержала у банку кредит в доларах США та зобов'язувалась сплачувати проценти за користування кредитом.

Станом на 25.05.2012 заборгованість позивача за вказаним кредитним договором складала 194509,05 доларів США, що в національній валюті України за курсом Національного банку України на 25.05.2012 становило 1554613,58 грн., з яких:

21158,89 доларів США, що в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день укладення договору було еквівалентним 169112,43 грн.) - зобов'язання зі сплати тіла кредиту (основне зобов'язаня);

54796,78 доларів США, що в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день укладення договору було еквівалентним 437963,26 грн.) - зобов'язання зі сплати відсотків за користування кредитом;

947537,85 грн. - зобов'язання зі сплати пені по кредиту.

25 травня 2012 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор) і позивачем (боржник) було укладено додатковий договір до кредитного договору від 05.12.2006 № 014/04-1/1911 про припинення зобов'язань за вказаним кредитним договором, внаслідок чого припинено всі та кожне із зобов'язань за Кредитним договором від 05.12.2006 № 014/04-1/1911, а кредитний договір визнано сторонами розірваним.

Таким чином, залишок боргу позивача перед ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" за кредитним договором від 05.12.2006 № 014/04-1/1911 у загальній сумі 1554613,58 грн. було анульовано (прощено) кредитором.

У зв'язку з укладанням договору про припинення зобов'язань за кредитним договором ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" письмово роз'яснило позивачу про те, що сума прощеного боргу вважатиметься доходом, який підлягає декларуванню та оподатковується податком на доходи фізичних осіб.

Крім того, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" подав до податкового органу податковий розрахунок сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку за формою № 1-ДФ за 2-й квартал 2012 року, в якому повідомив про виплату позивачу доходу за ознакою "126" (додаткове благо) у сумі 1554613,58 грн.

Як з'ясувалось під час судового розгляду, позивач декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік до податкового органу не подавав, суму прощеного боргу в якості одержаного доходу не декларував.

У листопаді 2013 року посадовими особами ДПІ в Обухівському районі ГУ Міндоходів у Київській області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 та статті 79 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питання правильності та повноти визначення позивачем суми податку на доходи фізичних осіб за підсумками річного декларування 2012 року (акт перевірки від 14.11.2013 № 1001/1702/).

За результатами перевірки посадові особи ДПІ в Обухівському районі ГУ Міндоходів у Київській області дійшли висновку про те, що позивач порушив вимоги підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.4.8 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України, що виявилось у заниженні річного оподатковуваного доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за 2012 рік, на суму 1554613,58 грн., та призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 264069,71 грн.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.12.2013 № /1350, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування" на загальну суму 330597,13 грн., з яких: 264069,71 грн. - за основним платежем; 66527 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом).

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до вищестоящих податкових органів в адміністративному порядку, однак за результатом розгляду скарг податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарги без задоволення.

У подальшому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд під час судового розгляду також встановив, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 25.09.2014 в адміністративній справі № 810/5069/14 суд присудив стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України податкову заборгованість у сумі 331100,42 грн. (відмінність у сумах виникла внаслідок застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за неподання податкової звітності).

Вказана постанова законної сили не набрала, оскільки була оскаржена в апеляційному порядку. На момент розгляду і вирішення даної справи провадження в адміністративній справі № 810/5069/14 в суді апеляційної інстанції зупинено до набрання законної сили рішенням по даній справі.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що оцінка спірних правовідносин здійснюється на підставі положень Податкового кодексу України, що були чинними на час укладення угоди про прощення боргу (травень 2012 року).

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом ІV Податкового кодексу України, згідно з пунктом 164.1 статті 164 якого загальний оподатковуваний дохід платника податку - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент укладення позивачем і банком угоди щодо анулювання боргу, грудень 2011 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Положеннями підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що додаткове благо - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV Кодексу).

Однак, з аналізу положень абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України вбачається, що анулювання кредитором суми боргу платника податку законодавець прямо ототожнив з додатковим благом для цілей оподаткування, і не передбачив жодних виключень чи особливостей для визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб щодо анульованого боргу в залежності від природи боргового зобов'язання (кредит, відсотки чи пеня).

Правильність такого тлумачення підтверджується історичним аналізом динаміки розвитку законодавчого регулювання оподаткування операцій з прощення боргу.

Так, Законом України від 09.04.2015 № 321-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань", який набрав чинності 07.05.2015, внесено зміни до Кодексу в частині звільнення від оподаткування операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті., а саме: підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу доповнено пунктом 8 такого змісту: "Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року".

Таким чином, це означає, що до 1 січня 2015 року операції з прощення (анулювання) боргу за відсотками та пенею за кредитами в іноземній валюті становили об'єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Суд не може погодитись з посиланням позивача на положення підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, згідно з яким сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, оскільки вказаної норми не існувало на момент виникнення спірних правовідносин і з'явилася вона з'явилася в Податковому кодексі України лише у травні 2015 року на підставі згаданого вище Закону України від 09.04.2015 № 321-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань" (набрав чинності 07.05.2015).

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на положення підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, згідно з якими до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім, відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Суд зазначає, що посилання позивача на вказану норму є помилковим, оскільки цими положеннями регулюються питання оподаткування доходу, який одержує платник податків у вигляді відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання, а це не відповідає обставинам справи.

У справі, що розглядалась, позивач не одержував дохід у вигляді відсотків, а навпаки був зобов'язаною особою, якій був прощений (анульований) борг.

Згідно з пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті), якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Якщо база оподаткування в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою, визначеною в абзаці першому пункту 167.1 ст. 167 Кодексу.

У справі, що розглядалась, суд встановив, що податковий орган правомірно і правильно дійшов висновку, що позивач порушив вимоги абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, вірно визначив суму грошового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій, тому підстави для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення відсутні.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову, - вімовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 30 січня 2017 р.