Справа № 816/1782/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1782/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання Петренко О.В.,

представника позивача та третьої особи Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державної міграційної служби України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області, Автозаводський районний відділ в м. Кременчуці Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2016 року Державна міграційна служба України (надалі по тексту також - ДМС України, позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції (надалі по тексту також - Департамент ДВС, відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області, Автозаводський районний відділ в м. Кременчуці Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області, відповідно до якої просив визнати протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції по винесенню постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 15.09.2016 ВП №51660109 про накладення штрафу та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 15.09.2016 ВП №51660109 про накладення штрафу (відповідно до уточненого адміністративного позову).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на факт невиконання рішення суду з причини, що унеможливлювали його виконання. Зокрема, зауважував, що ним вчинялись дії, що були покликані на відстрочення, розстрочення виконання такого судового рішення та зупинення виконавчого провадження у зв'язку з оскарженням останнього до касаційної інстанції.

Представник позивача та третьої особи Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Відповідно до письмових заперечень відповідач зазначав, що постанова про накладення штрафу є правомірною, оскільки державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови здійснював всі необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення суду у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом та відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження". Зауважував, що підстави для відстрочення, розстрочення виконання судового рішення, а також зупинення виконавчого провадження у нього були відсутні, а позивачем з моменту відкриття такого виконавчого провадження не надавались належні та допустимі докази на підтвердження здійснення дій з виконання такого виконавчого документа.

Третя особа у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечила, надала до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, а також додаткові пояснення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

З наявних матеріалів справи суд встановив, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року, у справі № 816/4324/15 адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Автозаводського районного відділу у м. Кременчуці Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області про визнання рішення нечинним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України про відмову у продовженні строку перебування в Україні прийнятого 13 серпня 2015 року відносно громадянина ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобовязано Державну міграційну службу України, Управління ДМС України в Полтавській області, Автозаводський РВ в м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області продовжити строк перебування в Україні громадянину РФ ОСОБА_3 терміном на один місяць. Зобовязано Управління ДМС України в Полтавській області оформити вкладний талон до паспорта громадянина ОСОБА_4 Федерації 45 10 480481 виданого відділенням по району Печатники ВУФМС Росії по м. Москві в ПСАО 15 жовтня 2009 року на імя ОСОБА_3 до якого проставити штамп продовження строку перебування в Україні терміном на один місяць, після прийняття рішення про продовження строку перебування в Україні Державною міграційною службою України /а.с. 11-16/.

23 травня 2016 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по вказаній справі в частині примусового виконання вказаної постанови щодо зобов'язання Державної міграційної служби України, Управління ДМС України в Полтавській області, Автозаводський РВ в м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області продовжити строк перебування в Україні громадянину РФ ОСОБА_3 терміном на один місяць /а.с. 110-111/. Вказаний виконавчий документ із заявою на виконання подано до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на підставі якого останнім відкрито виконавче провадження № 51660109, про що винесено постанову від 14 липня 2016 року /а.с.113/.

Вказана постанова отримана позивачем 22 липня 2016 року та зареєстровано відповідно до наявної в матеріалах справи відмітки вхідної кореспонденції за № 35090/0-16 /а.с. 17/.

29 липня 2016 року на адресу відповідача надіслано заяву ДМС України № 9.3/1465-16, в якій до відома державного виконавця доведено обставини, які тимчасово унеможливлюють виконання виконавчого документу, та порушено питання про звернення державного виконавця до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про відстрочку виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2015 у справі № 816/4324/15 та зупинення виконавчого провадження на час судового розгляду заяви /а.с. 115-120/.

02.08.2016 ДМС України надіслала до Полтавського окружного адміністративного суду заяву від 02.08.2016 № 9.3/1479-16 про відстрочення виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2015 у справі № 816/4324/15 /а.с. 24-28/.

12 серпня 2016 року на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_3, відповідно до якої останній просив відмовити у задоволенні заяви ДМС України в задоволенні заяви про зупинення виконавчого провадження у зв'язку з необґрунтованістю та безпідставністю такої заяви /а.с.121-123/.

За результатами розгляду вищевказаної заяви боржника повідомлено листом від 16.08.2016 № 20-1/215-25 щодо наявності відповідного права боржника, підстави для зупинення виконавчого провадження відсутні /а.с. 124/.

Того ж дня на адресу позивача та до відома - стягувачеві направлено вимогу № 20-1/215-25 про необхідність повідомлення про виконання рішення суду з наданням підтверджуючих документів /а.с. 125-126/.

Заявою від 22 серпня 2016 року позивач повторно звернувся до державного виконавця з вимогою про зупинення виконавчого провадження на час розгляду заяви про відстрочення виконання постанови суду від 02 грудня 2015 року у справі № 816/4324/15, направленої до Полтавського окружного адміністративного суду 02 серпня 2016 року /а.с.127-132/.

15 вересня 2016 року відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження №51660109 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 850 грн, що направлено на адресу позивача разом з повторною вимогою про необхідність повідомлення про виконання рішення суду з наданням підтверджуючих документів /а.с.133-137/.

Не погодившись з діями відповідача по винесенню постанови про накладення штрафу та вважаючи за необхідне визнати протиправною та скасувати таку постанову, позивач звернувся до суду.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Особливості провадження в адміністративних справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби передбачені статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (діючий станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначені чіткі обов'язки і права державних виконавців, відповідно до якої державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача щодо скасування постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 15.09.2016 ВП №51660109 про накладення штрафу, суд виходив з наступного.

Главою 7 Закону України №606-XIV чітко визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, відповідно до статті 75 Закону України №606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідно до статті 89 Закону України №606-XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Так, підставою для накладення штрафу у розмірі 850 грн та винесення оспорюваної постанови послугувало невиконання позивачем судового рішення, на підставі якого Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист від 23 травня 2016 року.

Позивачем зауважено, що винесена відповідачем постанова про відкриття виконавчого провадження від 14 липня 2016 року містила вимогу про самостійне виконання ним рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття такого провадження. Зважаючи, що копія такої постанови була отримана ДМС України лише 22 липня 2016 року позивач вважає, що його право на добровільне виконання такого рішення відповідачем порушено, а тому спірна постанова підлягає скасуванню.

Всупереч викладеному, суд зауважує, що постанова про накладення штрафу винесена Департаментом ДВС 15 вересня 2016 року, тобто через 54 дні після отримання ДМС України копії постанови про відкриття виконавчого провадження, надавши останньому більше ніж семиденний строк для добровільного виконання судового рішення, що набрало законної сили. Також, варто зауважити, що рішення суду позивачем не виконано як станом на дату звернення із цим позовом до суду так і станом на дату прийняття рішення у цій справі.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивач скористався таким правом або мав намір ним скористатись у суду відсутні. Згідно пояснень представника позивача, останній не звертався до відповідача із заявами про відкладення виконавчих дій на вказаний строк.

Щодо тверджень позивача стосовно неодноразового надання Департаменту ДВС заяв про зупинення виконавчого провадження з підстав подання заяви до суду про відстрочення виконання судового рішення та оскарження останнього до касаційної інстанції, суд зауважує наступне.

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі:

1) смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво;

2) визнання стягувача або боржника недієздатним;

3) проходження боржником строкової військової служби у Збройних Силах України, передбачених законом інших військових формуваннях, якщо згідно з умовами служби провадження виконавчих дій неможливе, чи на прохання стягувача, який проходить строкову військову службу в Збройних Силах України або інших військових формуваннях;

4) зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа;

5) прийняття судом до розгляду скарги на постанову органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення;

6) зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження судом чи посадовою особою, яким законом надано таке право;

7) зупинення судом реалізації арештованого майна;

8) порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах;

9) запровадження тимчасової адміністрації банку-боржника;

10) сплати боржником або іншим гарантом у встановленому законодавством порядку (у тому числі за договорами про відшкодування ядерної шкоди) коштів на відшкодування ядерної шкоди, що дорівнюють або перевищують встановлену законом межу відповідальності оператора ядерної установки. Для обчислення сплачені кошти підлягають перерахуванню у Спеціальні права запозичення, що встановлюються Міжнародним валютним фондом, за офіційним курсом Національного банку України на день сплати;

12) звернення до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п'ятою статті 8 цього Закону;

13) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення;

14) наявності коштів за договорами банківського рахунку або банківського вкладу, які боржник не має права вимагати до закінчення строку дії таких договорів, у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення;

15) внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу";

16) затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство;

17) прийняття рішення про приватизацію вугледобувних підприємств відповідно до Закону України "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств" протягом трьох років з моменту завершення приватизації;

18) надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

В ході судового розгляду позивачем не надавались належні та допустимі докази наявності жодної з перелічених обставин, які зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, у тому числі не зазначалось про звернення до Вищого адміністративного суду України щодо зупинення ним виконання відповідного рішення або виконавчого провадження.

При цьому, сам факт звернення ДМС України до Полтавського окружного адміністративного суду не може слугувати належною обставиною для зупинення відповідачем виконавчого провадження, оскільки викладеною вище нормою зауважено саме про надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення, тобто прийняття до розгляду такого звернення та постановляння ухвали про його задоволення, а не сам факт звернення боржником до суду із заявою.

Крім того, частиною 1 статті 38 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження може бути зупинено:

1) у разі звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, що підлягає виконанню, про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання;

2) прохання боржника, який проводить строкову службу Збройних Сил України чи інших передбачених законом військових формувань, якщо рішення неможливо виконати без його участі;

3) у разі перебування боржника на лікуванні у стаціонарному лікувальному закладі, якщо рішення неможливо виконати без його участі;

4) у разі оголошення розшуку боржника - фізичної особи, транспортних засобів боржника або розшуку дитини;

5) за заявою стягувача у разі його перебування у відпустці за межами населеного пункту, де він проживає.

Відомостей та належних доказів на їх підтвердження щодо перелічених обставин суду також надано не було.

Про відсутність підстав зупинення Департаментом ДВС позивачеві було повідомлено листом від 16 серпня 2016 року № 20-1/215-25, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість такого твердження позивача як доказ протиправності винесення постанови про накладення штрафу.

Фактично твердження позивача про неможливість виконання Полтавського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року зводяться до його незгоди із законністю самого рішення суду.

Що стосується посилання ДМС України на оскарження постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року до касаційної інстанції як на обставину, що унеможливлює виконання такого судового рішення, суд наголошує на наступному.

У відповідності до положень статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини.

В силу наведеної норми процесуального закону обставини, встановлені вказаними вище судовими рішеннями у справі № 816/4324/15, що набрали законної сили, мають преюдиційне значення при вирішенні спору у цій справі, оскільки, постановляючи такі рішення, суд встановив наявність порушення з боку, у тому числі, ДМС України.

Водночас в силу положень статті 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання.

Принцип обов'язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов'язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановлені відповідальності за невиконання таких рішень.

Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Невиконання боржником судового рішення, що набрало законної сили, може свідчити про порушення права особи, гарантованих пунктом 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

При цьому, суд наголошує, що ані в межах виконавчого провадження, ані в ході судового розгляду даної справи ДМС України не надавались докази на підтвердження будь-яких дій на виконання судового рішення, що набрало законної сили у справі № 816/4324/15.

Посилання позивача на повернення матеріалів до Управління ДМС України у Полтавській області не може розцінюватись як доказ вчинення ним дій направлених на належне виконання виконавчого документа, оскільки таке повернення здійснено 27 квітня 2016 року (відповідно до додаткових пояснень позивача /а.с.199-205/), тобто ще до відкриття виконавчого провадження №51660109. Крім того, позивач не заперечує, що після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження та станом на дату розгляду вказаної справи ним не вживалися заходи, які необхідні для виконання рішення суду, зокрема не було витребувано матеріали відносно стягувача із Управління ДМС України у Полтавській області (які ним було повернуто ще до відкриття виконавчого провадження), не винесено на розгляд комісії питання про прийняття рішення, яке визначено в рішенні суду, відповідно позивачем не прийнято рішення про продовження строку перебування в Україні стягувача, та будь-яких інших дій направлених на вжиття заходів, необхідних для виконання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ДМС України в цій частині.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача щодо визнання протиправними дій Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції по винесенню постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 15.09.2016 ВП №51660109 про накладення штрафу, суд виходив з наступного.

Вчинення дій суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень.

У даному випадку юридичне значення для позивача має постанова про накладення штрафу, а не дії відповідача щодо її винесення.

При цьому, суд наголошує, що така постанова оскаржується позивачем в межах даної справи.

Саме постанова має вплив на його права та інтереси. Виходячи із завдань Кодексу адміністративного судочинства України, як то захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист права може бути здійснений лише за умови наявності порушення прав (чи інтересів) для такої особи.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції по винесенню постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 15.09.2016 ВП №51660109 про накладення штрафу - задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач довів правомірність прийнятої ним постанови та надав докази в спростування вищевикладеного, на відміну від позивача, який не довів обґрунтованість вимог, заявлених у позові.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Державної міграційної служби України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області, Автозаводський районний відділ в м. Кременчуці Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови - задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Державної міграційної служби України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області, Автозаводський районний відділ в м. Кременчуці Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2017 року.

Суддя І.Г. Ясиновський