Справа № 136/2010/16-а
Суддя: Кривенко Д. Т.
Дата ухвалення: 2017-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 136/2010/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

"27" січня 2017 р. м.Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Кривенка Д.Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Липовецького обєднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання неправомірною бездіяльності та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із вищевказаним адміністративним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував таким.

Він, ОСОБА_1, перебуває на обліку в Липовецькому обєднаному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та, починаючи з лютого 2005 року отримує пенсію за ІІІ групою інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у порядку Закону України «Про державну службу» йому не призначалась.

З 01 квітня 2015 року йому, ОСОБА_1, було припинено виплату пенсії, у звязку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІІ, з урахуванням того, що він працював головним державним виконавцем ВДВС Липовецького районного управління юстиції, тобто перебував на посаді державного службовця, де й продовжує працювати на даний час.

06.04.2015 року він, ОСОБА_1, звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Липовецькому районі із заявою, в якій просив зазначити причини припинення виплати йому пенсії по інвалідності. Відповідач повідомив про те, що з 01.04.2015 року набув чинності № 213-VIII від 02.03.2015 року, яким встановлюється особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам та викладено статтею 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції цього Закону України № 213- VIII від 02.03.2015 року, відповідно до якої визначено, що тимчасово у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» пенсії, призначені відповідно до цього Закону не виплачуються.

05.01.2016 року він, ОСОБА_1, повторно звернувся до відповідача із заявою, в якій просив вказати причини невиплати пенсії за січень 2016 року та просив її відновити. Відмова відповідача була мотивована тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24.12.2015 року №911- VIII, який набув чинності 01.01.2016 року внесено зміни до ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого тимчасово у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/довічне грошове утримання не виплачуються. Так як він, ОСОБА_1, продовжує працювати на посаді головного державного виконавця, тому пенсія йому не виплачується.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, оскільки цим порушено його права та інтереси, що охоронювані чинним законодавством, тому просить суд поновити строк звернення до суду із даним позовом, визнати неправомірною бездіяльність Липовецького обєднаного Управління Пенсійного фонду у Вінницькій області щодо непоновлення виплати йому пенсії за ІІІ групою інвалідності та зобовязати поновити йому, ОСОБА_1, виплату пенсії за ІІІ групою інвалідності з 01 червня 2015 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зіславшись на обставини, що викладені у позовній заяві, просять суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить суд в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що відповідач діяв в рамках правового поля, оскільки позивач, будучи інвалідом ІІІ групи та отримуючи пенсію по інвалідності, працює на посаді державного службовця, а згідно внесених змін до чинного законодавства виплата пенсій такій категорії осіб не виплачувалась як з 01 квітня 2015 року так і з 01.01.2016 року.

Суд, вислухавши пояснення сторін спору, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи, повно зясувавши обставини справи, оцінивши усі зібрані у справі докази, яким дав оцінку, дійшов висновку про таке.

Згідно Посвідчення ВІ №112 виданого 07.06.2016 року, ОСОБА_1 займає посаду старшого державного виконавця Липовецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Як убачається і підтверджується пенсійним посвідченням серії ААИ №354042, виданим 20.06.2014 року Пенсійним фондом України, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи загальне захворювання, термін дії: довічно. Пенсія виплачується йому з лютого 2005 року.

Наведені обставини визнаються сторонами, отож можуть не доказуватися перед судом, в силу ст.72 КАС України, оскільки у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Положеннями ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На реалізацію конституційних норм приписами ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що діяли на час призначення пенсії позивачу, передбачалось та встановлено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого ст. 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно ст.34 цього Закону, пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.

Наведене свідчить, що соціальний захист населення є однією із складових соціальної політики держави та гарантією з її сторони по відношенню до населення. Отож з моменту призначення державою пенсії позивач мав виправдані очікування на її гарантоване отримання без обмеження у часі, незалежно від того, на якій роботі чи посаді він перебуває чи не перебуває, такі виплати йому встановлені були безстроково, однак припинені з 01.04.2015 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких установлено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежне від часу призначення пенсії.

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави стверджувати про наступний порядок їх правового застосування: у разі, якщо особа, якій призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від часу призначення), працює на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними законами («Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), станом на 01 квітня 2015 року, починаючи з цієї дати до кінця 2015 року виплата пенсії їй не проводиться.

Разом з тим, пунктом 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» такий відповідний закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, і таким чином у зв'язку з цим з вказаної дати втратили чинність, зокрема норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24.12.2015 року №911-VІІІ, який набув чинності з 01.01.2016 року внесено зміни до ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого тимчасово у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/довічне грошове утримання не виплачуються.

Цим же законом були внесенні зміни також в ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року, які полягали в тому, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Проте Рішенням КСУ від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 «У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"» перше речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, відповідно до якого тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Рішення КСУ набирає чинності в момент проголошення і визнає відповідні норми законодавства неконституційними саме з часу прийняття.

Проте, п. 10 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 року у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року", а у ст. 54 даного Закону № 2262-XII частину першу викладено в такій редакції: "Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії не виплачуються".

Також, вищевказаним Законом України № 1774-VIII, зокрема, п. 22, в абзаці другому ст.. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року"; в абзаці третьому ст.. 47 слова "які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу" замінити словами і цифрами "які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України"; в абзаці шостому ст.. 4 цифри "2017" замінено цифрами "2018".

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, дата набрання чинності для України

11.09.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Федоренко проти України» ЄСПЛ констатував, що право власності, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

Суд вважає, що відповідачем було протиправно не відновлено виплату пенсії позивачеві з 01.06.2015 року по 01.01.2016 року, чим протиправно позбавлено його права на «виправдані очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності на майно в розумінні положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та рішень Європейського суду з прав людини. У той же час, з 01.01.2016 року і по теперішній час мають місце також дискримінаційні умови по відношенню осіб, які є інвалідами ІІІ групи та, які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", що зменшує рівне здійснення ними прав по відношенню до інших категорій осіб (інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які є соціально захищеними.

Статтею 46 ч.2 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Зважаючи на встановлені судом обставини, які були перевірені в контексті правових норм регулювання спору та міжнародних правових норм, суд приходить до висновку, що з метою захисту прав позивача зі сторони субєкта владних повноважень, слід визнати бездіяльність відповідача щодо припинення нарахування і виплати йому, ОСОБА_1, пенсії, призначеної як інваліду ІІІ групи відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 червня 2015 року, неправомірною, його право унаслідок таких дій порушеним та таким, що підлягає відновленню судом шляхом поновлення пенсійних виплат з указаної дати.

З огляду на викладене, та з урахуванням поставлених позивачем вимог на вирішення суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується вимогами ст. 94 КАС України, а тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань підлягає поверненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. 46 Конституції України, ст. 30, 32, 33, 46, 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 11, 71,99,100, 105,158, 159, 161, 162, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобовязання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо невиплати з 01 червня 2015 року ОСОБА_1 пенсії, призначеної як інваліду 3 групи, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Липовецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відновити з 01 червня 2015 року виплату ОСОБА_1 пенсії, призначеної як інваліду 3 групи, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно вимог закону.

Стягнути Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачену ним при додачі позову суму судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя:ОСОБА_4