Справа № 804/2586/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2016 р. Справа № 804/2586/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Черніженко К.Е.,
представника позивача: Савченко Г.В.,
представника відповідача: Лозової Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу
за позовом Приватного підприємства фірма «МГТ»
до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Як вбачається із вказаних позовних заяв, в обґрунтування пред'явлених позовних вимог зазначалося, що відповідач за результатами проведеної позапланової документальної виїзної перевірки позивача дійшов помилкового висновку про порушення останнім податкового законодавства та про заниження ним внаслідок цього сум податку на додану вартість, завищення суми від'ємного значення податку на додану вартість та заниження грошового зобов'язання з податку на прибуток, оскільки позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за реальними господарськими операціями з ТОВ «ВК Електра», а також правомірно сформував свої витрати за цими правочинами. Вказані правочини недійсними в судовому порядку не визнавалися та є реальними, що посвідчується відповідними первинними документами, які були надані до перевірки, а акт перевірки не містить фактів, які б спростовували підтвердження цими первинними документами відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між сторонами даного правочину. Не спростовують факту реальності господарської операції позивача і висновки податкової інформації з АІС «Податковий блок» щодо ТОВ «ВК Електра», відповідно до яких у вищевказаного підприємства відсутні дані про наявність основних засобів у 2013 році, а також неможливість встановлення ланцюгу отриманих паливно-мастильних матеріалів (далі - ПММ), оскільки позивач не повинен відповідати за будь-які порушення податкового законодавства з боку своїх контрагентів, оскільки, навіть якщо контрагенти позивача та контрагенти третьої-четвертої ланки і допускали будь-які порушення податкового законодавства, то позивач, як платник податків, не несе жодної відповідальності за порушення іншими платниками податків законодавчих вимог. Щодо доводів відповідача про відсутність подорожніх листів, то Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» від 05.07.2011 № 3565-VI і Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-14 обов'язковість складання подорожніх листів скасовано. Крім того, посилання в акті перевірки на відсутність документів щодо підтвердження списання ПММ є безпідставне та незаконне, оскільки позивач не має обов'язку щодо зберігання таких документів.
У судовому засіданні представник позивача підтримав пред'явлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Відповідач пред'явлений адміністративний позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких, з урахуванням додаткових письмових пояснень, просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства, які призвели до заниження податку на прибуток приватних підприємств та податку на додану вартість, а також завищення розміру від'ємного значення податку на додану вартість. Так, на підтвердження виконання господарських операцій між ТОВ «ВК Електра» та позивачем, останнім не надано дані бухгалтерського обліку, які відображають здійснення господарських операцій з придбання паливно-мастильних матеріалів у ТОВ «ВК Електра» та їх оприбуткування та списання, а саме: журнал - ордер по рах. 631, а також по рахункам обліку витрат по взаємовідносинам з ТОВ «ВК Електра» за 2013р.; дані по рахунку бухгалтерського обліку на якому було відображено надходження придбаного у ТОВ «ВК Електра» товару та його списання в разі використання у власній господарській діяльності або при реалізації; дані складського обліку придбаного товару. Також у позивача відсутні акти списання талонів та/або скетч - карт на паливно - мастильні матеріали та не надано чеки з АЗС на яких були здійснені заправки автотранспорту по талонам та/або скетч-картам на паливно - мастильні матеріали, придбані у ТОВ «ВК Електра». Крім того позивачем не надано до перевірки подорожніх листів, які є належними документами для підтвердження списання ПММ. Нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «ВК Електра» також підтверджується інформацією з даних АІС «Податковий блок», відповідно до якої у ТОВ «ВК Електра» відсутні дані про наявність основних засобів у 2013р. При цьому всі придбані позивачем у ТОВ «ВК Електра» ПММ мають імпортне походження, разом з тим ТОВ «ВК Електра» за період з 01.04.2013р. по 30.06.2013р. не здійснювало імпортних операцій. Також з аналізу даних Єдиного державного реєстру податкових накладних вбачається, що основними постачальниками ТОВ «ВК Електра», а саме: ТОВ «ЄВРОКОНТАКТ-ЛТД» (змінено назву на ТОВ «КОНТЕР») та ТОВ «СВ-ПРАЙМ» не придбавалися у своїх контрагентів талонів та/або скетч-карт ПММ, у зв'язку з чим не можливо встановити ланцюг отриманих позивачем ПММ у ТОВ «ВК Електра». З огляду на означене позивачем документально не підтверджено придбання у ТОВ «ВК Електра» ПММ та подальше їх використання у своїй господарській діяльності.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення адміністративного позову у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що Приватне підприємство фірма «МГТ» (далі - ПП фірма «МГТ») зареєстроване Павлоградським міськрайонним управлінням юстиції та перебуває на обліку в Західно-Донбаській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - Західно-Донбаська ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області), як платник податків.
За результатами проведеної перевірки складено акт №6/22-02-20257864 від 12.11.2015р., яким зафіксовано встановлене під час перевірки допущення позивачем порушення приписів:
- п.198.1 ст.198, п.198.3 ст.198 ПК України в частині завищення податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «ВК Електра» за 2013р. на загальну суму 123333,33грн. в наслідок чого занижено розмір податку на додану вартість за період з 01.04.2013р. по 31.06.2013р. на загальну суму 123333,33грн.;
- п.138.1, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, через що позивачем безпідставно завищено витрати за перевіряємий період на суму 794666,65грн., в наслідок чого безпідставно занижено податок на прибуток що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 150987,00грн.
Висновки означеного акта перевірки обґрунтовані тим, що в ході її проведення встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства, які призвели до заниження податку на прибуток приватних підприємств та податку на додану вартість, а також до завищення суми від'ємного значення податку на додану вартість. Так, на підтвердження виконання господарських операцій між ТОВ «ВК Електра» та позивачем, останнім не надано дані бухгалтерського обліку, які відображають здійснення господарських операцій з придбання паливно-мастильних матеріалів у ТОВ «ВК Електра» та їх оприбуткування та списання, а саме: журнал - ордер по рах. 631, а також по рахункам обліку витрат по взаємовідносинам з ТОВ «ВК Електра» за 2013р.; дані по рахунку бухгалтерського обліку на якому було відображено надходження придбаного у ТОВ «ВК Електра» товару та його списання в разі використання у власній господарській діяльності або при реалізації; дані складського обліку придбаного товару. Також у позивача відсутні акти списання талонів та/або скетч - карт на паливно-мастильні матеріали та не надано чеки з АЗС на яких були здійснені заправки автотранспорту по талонам та/або скетч-картам на паливно-мастильні матеріали, придбані у ТОВ «ВК Електра». Крім того позивачем не надано до перевірки подорожніх листів, які є належними документами для підтвердження списання ПММ. Нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «ВК Електра» також підтверджується інформацією з даних АІС «Податковий блок», відповідно до якої у ТОВ «ВК Електра» відсутні дані про наявність основних засобів у 2013р. При цьому всі придбані позивачем у ТОВ «ВК Електра» ПММ мають імпортне походження, разом з тим ТОВ «ВК Електра» за період з 01.04.2013р. по 30.06.2013р. не здійснювало імпортних операцій. Також з аналізу даних Єдиного державного реєстру податкових накладних вбачається, що основними постачальниками ТОВ «ВК Електра», а саме: ТОВ «ЄВРОКОНТАКТ-ЛТД» (змінено назву на ТОВ «КОНТЕР») та ТОВ «СВ-ПРАЙМ» не придбавалися у своїх контрагентів талонів та/або скетч-карт ПММ, у зв'язку з чим не можливо встановити ланцюг отриманих позивачем ПММ у ТОВ «ВК Електра». З огляду на означене позивачем документально не підтверджено придбання у ТОВ «ВК Електра» ПММ та подальше їх використання у своїй господарській діяльності.
На підставі акта перевірки №6/22-02-20257864 від 12.11.2015р. відповідачем було винесено наступні податкові повідомлення рішення:
Не погодившись з означеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
На підставі рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 10.02.2016р. №755/10/04-36-10-07-09 Західно-Донбаською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 07.04.2016р. прийняті наступні податкові повідомлення рішення:
Рішенням Державної фіскальної служби України від 18.04.2016р. №8633/6/99-99-10-01-01-25 скаргу ПП фірма «МГТ» залишено без задоволення.

Не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з означеним позовом про їх скасування до суду.

Розглядаючи позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вищевказаних податкових повідомлень-рішень, суд зважає на наступне.

Так, відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств, зокрема, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодекс України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За приписами п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх подальшого використання в господарській діяльності.

Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6 цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.200.1-п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а)бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б)залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Судом встановлено, що між ПП фірма «МГТ» та ТОВ «ВК Електра» було укладено ряд аналогічних договорів поставки нафтопродуктів, а саме: від 15.03.2013р. №0030Д, від 15.04.2013р. №0038Д та від 17.05.2013р. №39/05, відповідно до яких ТОВ «ВК Електра» (постачальник) зобов'язується передати в погоджені строки, а ПП фірма «МГТ» (покупець) прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі (договорах), дизельне паливо, гідравлічне масло, найменування, кількість, ціна яких вказується в рахунках на товар, які оформлені на кожну окрему партію товару.

Відповідно до п.1.2 цих договорів за взаємною згодою сторони домовились про те, що вони не будуть оформляти специфікацій до договору. Рахунок-фактура та видаткові накладні за договором будуть прирівнюватися до специфікацій, і тому вони є невід'ємною частиною цього договору (договорів).

Згідно з п.1.4 вказаних договорів якість товару, який поставляється, повинна відповідати діючим ДСТУ і у випадках, передбачених діючим законодавством.

Відповідно до п.1.5 договорів поставка товару за даним договором (договорами) здійснюється в виді талонів або скетч-карт підприємств, торгуючих нафтопродуктами.

Постачання товару відповідно до п.2.1 договорів проводиться після попередньої письмової або усної заявки покупця про готовність придбання партії товару, в якій зазначається асортимент та кількість товару. Постачання товару підтверджується накладними документами на товар (видатковими накладними та/або актами приймання-передачі), які підписані представниками обох сторін.

Згідно з п.3.1 договорів вартість одного літру товару визначається згідно рахунків, виставлених постачальником.

На підтвердження виконання вищевказаних договорів позивачем до перевірки та до суду були надані наступні документи: рахунки - фактури, видаткові накладні, податкові накладні, акти виконаних робіт та банківські виписки щодо оплати товару.

Так, за вищевказаними договорами позивачем було сплачено кошти за ПММ в сумі 740000,00грн., в тому числі ПДВ у сумі 123333,33грн.

Разом з тим, до перевірки та під час розгляду справи позивачем не було надано жодних даних бухгалтерського обліку, які відображають здійснення господарських операцій з придбання паливно-мастильних матеріалів у ТОВ «ВК Електра» та їх оприбуткування і списання, а саме: журналу ордеру по рах. 61, а також, по рахункам обліку витрат по взаємовідносинам з ТОВ «ВК Електра» за 2013р.; даних по рахунку бухгалтерського обліку, на якому відображено надходження придбаного у ТОВ «ВК Електра» товару та його списання в разі використання у власні господарській діяльності або при реалізації; даних складського обліку придбаного товару.

Щодо відсутності вищевказаних документів позивач у письмових пояснення від 05.11.2015р. №383 та представник позивача у судовому засіданні зазначали, що неможливість надати ці документи до перевірки була пов'язана із виходом із ладу бухгалтерської програми «Акцент».

Однак, позивачем ні до перевірки, ні до суду не надано жодних доказів щодо наявності на підприємстві цієї програми, а також щодо виходу її з ладу. При цьому, враховуючі що пройшов достатньо довгий час (майже рік) для полагодження цієї програми, позивачем означені документи так і не були надані до суду. На це представник позивача суду пояснив, що не вважає за необхідне відновлювати документи, що були втрачені через вихід із ладу бухгалтерської програми «Акцент», оскільки ці документи, на його думку, не є обов'язковими.

Так, з адміністративного позову та з усних пояснень представника позивача вбачається, що ПП фірма «МГТ» отримувало у ТОВ «ВК Електра» талони на певний вид пального.

Застосування талонного способу передбачено Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженого наказом Мінпалива, Мінтрансу, Мінекономіки, Держспоживполітики від 20.05.2008р. №281/171/578/155.

При заправці по талонам, АЗС повинна видати водієві фіскальний чек РРО на відпущене за талонами пальне (п.10 та п.15 Додатка 7 до протокольного рішення Державної комісії з питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом «Технічні вимоги до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для автозаправних станцій» від 27.06.2002р. №13, п.5 листа ДПАУ від 05.10.2010р. №20886/7/10-2017).

Так, в наданих до перевірки рахунках-фактурах номенклатурою товарів вказані бензин А-92 (талон), бензин А-95 (талон), дизельне паливо (талон). Проте, в видаткових та податкових накладних вказані лише самі види палива без зазначення того, що це талони.

Крім того, в жодному документі не вказана кількість придбаних талонів і на яких саме АЗС по ним може заправляти свої транспортні засоби підприємство.

Представник позивача також не зміг пояснити суду на яких АЗС здійснювалося заправлення за талонами. Чеки з цих АЗС на підприємстві не зберіглися.

Також представник позивача у судовому засіданні зазначав, що талони видавалися по зведеній заправочній відомості, проте, вона надана не була, у зв'язку з її відсутністю.

Щодо поставленого ТОВ «ВК Електра» мастила, то представник позивача суду пояснив, що воно оприбутковувалося на складі ПП фірма «МГТ» та в подальшому передавалося для використання у власній господарській діяльності, однак, жодного документального підтвердження щодо оприбуткування цього мастила (документів складського обліку тощо) та щодо його списання для використання в господарській діяльності ні до перевірки, ні до суду надано не було.

Крім того, позивачем не надано до перевірки та не долучено до матеріалів справи акти списання талонів та/або скетч-карти на паливно-мастильні матеріали, чеки тощо.

Таким чином, у позивача відсутні будь-які документи, які б підтверджували оприбуткування, списання та використання у власній господарській діяльності товару від ТОВ «ВК Електра».

Щодо доводів позивача про відсутність подорожніх листів з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» від 05.07.2011 №3565-VI і Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-14, якими обов'язковість подорожніх листів скасовано, суд зазначає наступне.

Дійсно, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» від 05.07.2011 №3565-VI (далі - Закон №3565) із тексту законів «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух» та «Про міліцію» було вилучено посилання на подорожні листи.

Отже, з моменту набрання чинності Законом №3565 відміняється необхідність застосування подорожнього листа в рамках документального оформлення автомобільних перевезень та відповідальність за його незастосування.

Також 16.04.2013р. набрав чинності наказ Державної служби статистики України від 19.03.2013р. №95, відповідно до якого наказ Держкомстату України №74 від 17.02.98р. втратив чинність. При цьому у преамбулі цього наказу зазначено, що наказ від 19.03.2013р. №95 прийнято з метою приведення нормативно-правових актів Державної служби статистики України у відповідність із чинним законодавством.

Разом з тим, відповідно ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99р. № 996-XIV (далі - Закон № 996) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Так, згідно з п.2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.95р. № 88 (далі - Положення №88), первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади.

Водночас цим самим п. 2.7 Положення №88 визначено, що документувати господарські операції можна з використанням виготовлених самостійно бланків, які мають містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Перелік таких обов'язкових реквізитів визначено ч.2 ст.9 Закону №996, до яких належать: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст і обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, після набрання чинності наказу 19.03.2013р. №95 роль податково-бухгалтерського підтверджуючого документа в операціях, пов'язаних з використанням легкових автомобілів, може виконувати саморобна форма, складена за зразком скасованого подорожнього листа і узгоджена з загальними вимогами до первинних документів, передбачених Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Проте, позивачем до перевірки не було надано жодних документів, якими було б підтверджено списання ПММ, використаних легковими автомобілями позивача.

Щодо доводів відповідача про те, що правочини, укладені позивачем з ТОВ «ВК Електра», не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, підтвердженням чого є неможливість встановлення ланцюгу постачання придбаного позивачем товару, суд зазначає, що не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його безпосереднім контрагентом. Навіть, якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за виконані послуги і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.

Разом з тим, зважаючи на те, що у позивача відсутні документи, які у своїй сукупності могли б підтвердити реальність господарських операцій між ПП фірма «МГТ» та ТОВ «ВК Електра», суд приходить до висновку про правомірність податкових повідомлень - рішень відповідача від 03.12.2015р. № та від 07.04.2016р. №000091400 та №000081400.

Щодо заявленої позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.12.2015р. №, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.55.1 ст.55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Згідно з п.56.1 ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п.56.2 ст.56 ПК України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Як зазначалося раніше рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 10.02.2016р. №755/10/04-36-10-07-0 податкове повідомлення-рішення Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 03.12.2015р. № було скасовано в адміністративному порядку, у зв'язку із чим повторно скасовувати його в судовому порядку немає необхідності, оскільки це рішення є нечинним і не створює жодних юридичних наслідків для позивача.

Також суд відмовляє у задоволенні частини позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.12.2015р. №, з огляду на наступне.

Так, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було скасовано податкове повідомлення - рішення 03.12.2015р. № про збільшення грошового зобов'язання ПП фірма «МГТ» з податку на прибуток в частині 38459,50грн. (основний платіж - 570,00грн., штрафні (фінансові) санкції - 37889,50грн.), в іншій частині залишено вказане податкове повідомлення - рішення без змін.

При цьому, згідно з п.60.3 ст.60 Податкового кодексу України податкове повідомлення - рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Відповідно до п.60.4. ст.60 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

З урахуванням означеного, відповідачем було прийнято нове податкове повідомлення - рішення форми «Р» № від 07.04.2016р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у сумі 150417,00грн. та штрафними санкціями на суму 37604,00грн., а податкове повідомлення - рішення від 03.12.2015р. № є відкликаним відповідно до вищенаведених приписів ст.60 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим не має підстав визнавати його протиправним та скасовувати в судовому порядку.

Таким чином, у задоволенні позову ПП фірма «МГТ» слід відмовити повністю.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору, відповідно до ст.94 КАС України, не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства фірма «МГТ» до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова