Справа № 803/919/16
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року Справа № 876/8301/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Керод Х.І.,

та за участі осіб:

від позивача - Гром Б.М.,

від відповідача - Кузьменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року у справі за позовом Державного підприємства «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» до Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2016 року позивач Державне підприємство «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» звернувся до суду з адміністративним позовом до Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № 000002220/914 від 02.02.2016 року на суму 382689 грн., № /912/22 від 02.02.2016 року на суму 649386,04 грн., № /911/22 від 02.02.2016 року на суму 1020 грн., № /913 від 02.02.2016 року на суму 458103 грн., № від 01.02.2016 року на суму 259875 грн., прийняті відповідачем.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області №/915 від 01.02.2016 року та №/914, №/912/22, №/911/22, №/913 від 02.02.2016 року.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, просить таку скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що згідно листа Міністерства закордонних справ України фірму контрагента позивача ліквідовано 15.07.2014 року державним реєстратором Великобританії як недіючу. Оскільки компанію "Zortex Business LLP" виключено з реєстру компаній шляхом розпуску 15.07.2014, митні декларації про поставку їй товарно-матеріальних цінностей після вказаної дати містять недостовірні відомості, а отримані кошти від іншої компанії в цей період вважаються безповоротною фінансовою допомогою, відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для їх скасування немає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання вимог апеляційної скарги та представника позивача на її заперечення, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень №430/22, №431/22, №207/17 від 15.12.2015 року та наказу №532 від 15.12.2015 року, відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2015, в період з 15.12.2015 по 28.12.2015 працівниками Володимир-Волинської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку державного підприємства "Володимир-Волинське лісомисливське господарство" з питань дотримання вимог податкового законодавства, в тому числі при взаємовідносинах з компанією "Zortex Business LLP" за період з 01.01.2014 року по 01.04.2014 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт №5/22-00991516 від 14.01.2016 року, згідно якого контролюючим органом встановлено порушення ДП "Володимир-Волинське ЛМГ" вимог податкового законодавства при здійсненні господарських операцій із компанією "Zortex Business LLP", зокрема: 1) пунктів 5, 7, 8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затверджених наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290; підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 135.5.4, 135.5.15 пунктів 135.1, 135.5 статті 135, пункту 137.10 статті 137 ПК України, занижено доходи за 2014 рік на суму інших доходів (сум безповоротної фінансової допомоги) в загальній сумі 1696680,00 грн., в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 305402,00 грн., в т.ч. за 2014 рік в сумі 305402,00 грн.; 2) пунктів 1, 2, 3 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року №138, Закону України "Про управління об'єктами державної власності", пункту 153 статті 153 ПК України, в результаті чого встановлено заниження відрахування частини чистого прибутку на загальну суму 255126,00 грн., в т. ч. за 2014 рік в сумі 254002,00 грн. та за І квартал 2015 року в сумі 1124,00 грн.; 3) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 201.1, 201.4 статті 201 ПК України, в результаті чого завищено від'ємне значення податку на додану вартість в загальній сумі 589,00 грн., в тому числі за січень 2015 року в сумі 499,00 грн., за березень 2015 року в сумі 90,00 грн.; 4) підпункту 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 ПК України в частині несвоєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб у І кварталі 2015 року в сумі 346500,00 грн., в результаті чого нараховано пеню у розмірі 51504,25 грн.; неперерахування податку на доходи фізичних осіб станом на 01.04.2015 в сумі 350317,39 грн.; 5) статті 1 Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" із змінами та доповненнями; 6) статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і контролю" (із змінами і доповненнями)та пункту 2.7 "Положення про валютний контроль", затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 №49 в частині порушення порядку декларування валютних цінностей, а саме: подання недостовірної інформації, що відображена в Деклараціях про валютні цінності, доходи та майно станом на 01.10.2014 року, 01.10.2015 року та 01.04.2015 року (а. с. 22-50).

На підставі акту перевірки №5/22-00991516 від 14.01.2016 року Володимир-Волинською ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області були прийняті податкові повідомлення-рішення № від 01.02.2016 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачують податок агентам із доходів платника податку у вигляді заробітної плати" в розмірі 259875,00 грн. та 02.02.2016 року були прийняті податкові повідомлення-рішення №/914, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань)" в розмірі 382689,00 грн., з яких 255126,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 127563,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; №/912/22, яким нараховано суму грошового зобов'язання за платежем "пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньо - економічної діяльності, невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства" в розмірі 649386,04 грн.; №/911/22, яким нараховано суму грошового зобов'язання за платежем "штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства" в розмірі 1020,00 грн.; №/913, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності" в розмірі 458103,00 грн., з яких 305402,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 152701,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а. с. 17-21).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно не погодився із такими висновками податкового органу, виходячи з наступного.

Державне підприємство "Володимир-Волинське лісомисливське господарство" 06.10.1998 року зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Володимир-Волинської міської ради Волинської області, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії АОО №393978 і з 15.12.1998 року зареєстроване як платник податку на додану вартість, здійснює свою діяльність на підставі Статуту, затвердженого наказом Державного комітету лісового господарства України від 30.10.2007 року №633 та входить до сфери управління Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства і підпорядковане Державному комітету лісового господарства України. Основним видом діяльності підприємства згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є лісозаготівлі.

В силу дії норми статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарською діяльністю в розумінні п. 14.1.36 ст. 14 ПК України є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно із п. 15.1 ст. 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у п. 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до п. 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до п. 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у ст.. 136 цього Кодексу.

Згідно із п. 137.10 ст. 137 цього ж Кодексу, суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.

Відповідно до пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 цього ж Кодексу, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Виходячи із наведених норм закону, до складу валових витрат платника податку належать витрати, які: 1) підтверджені первинними документами; 2) пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг (і охороною праці, тому право на зменшення об'єкта оподаткування податку на прибуток на суму понесених витрат надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що 05.01.2014 року між ДП "Володимир-Волинське лісомисливське господарство" (продавець) та фірмою "Zortex Business LLP", Великобританія (покупець) укладено контракт №ZB-BB-1 з наступними доповненнями №10 від 14.10.2014 року, №9 від 05.01.2014 року, №6 від 06.05.2014 року, №3 від 31.03.2014 року, №8 від 05.01.2014 року, №12 від 19.11.2014 року.

Згідно з умовами даного контракту Продавець продає, а Покупець купує (відповідно до Правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року) пиловник сосновий (товар) в кількості 1300 м куб. По якості деревини пиловник сосновий повинен відповідним вимогам 2-го і 3-го сортів ГОСТ 9463-88, ГОСТ 2292-88, ГОСТ 2292-88. Загальна сума контракту складає 25000,00 доларів США.

Платіж за поставлену партію товару (100% передоплата) здійснюється в доларах США шляхом банківського перерахунку на валютний рахунок Продавця. Всі витрати і збори щодо здійснення перерахунку валюти, пов'язані з виконанням даного контракту оплачуються продавцем.

Поставка товару здійснюється залізничним транспортом у напіввагонах. Відвантаження товару здійснюється продавцем на умовах СРТ-Одеса за відповідними реквізитами. Термін поставки - з 03.07.2014 року по 31.12.2014 року.

Відправка в порт здійснюється продавцем окремими вагонами або окремими партіями відповідних сортів, діаметрів і довжин з чітким маркуванням.

Зміни і доповнення до даного контракту дійсні тільки у тому випадку, якщо зафіксовані в письмовій формі і підписані сторонами. Після підписання контракту всі попередні переговори і переписка втрачають силу. Всі доповнення, які передані засобами факсимільного зв'язку дійсні при наявності одної оригінальної печатки.

Термін дії контракту - до 31.12.2014 року.

Приписами ст. 2 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про міжнародне приватне право", цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи визначається особистим законом юридичної особи.

Згідно із частинами першою, другою статті 25 Закону України "Про міжнародне приватне право", особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави.

Відповідно до підпункту 14.1.122 пункту 14.1 статті 14 ПК України нерезиденти - це іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України.

Пунктом 103.4 статті 103 ПК України визначено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до статті 4 Конвенції між Урядом України та Урядом Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна від 10.02.1993 року для цілей цієї конвенції термін "резидент однієї Договірної Держави" означає особу, яка за законодавством цієї Держави підлягає оподаткуванню в ній на підставі місця проживання, постійного місця перебування, місця знаходження керівного органу, місця реєстрації або будь-якого аналогічного критерію; цей термін, разом з тим, не включає будь-яку особу, яка підлягає оподаткуванню в цій Державі, тільки якщо ця особа одержує доходи або приріст вартості майна з джерел у цій Державі.

Підпунктом (і) пункту 1 статті З цієї ж Конвенції визначено, що термін "компетентний орган" означає, у відношенні Сполученого Королівства, Управління внутрішніх доходів або його повноважного представника, і, у відношенні України, Міністерство фінансів України або його повноважного представника.

Згідно із пунктом 103.5 статті 103 ПК України довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 7 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі державної реєстрації юридичної особи, засновником (засновниками) якої є іноземна юридична особа, крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається документ про підтвердження реєстрації іноземної особи в країні її місцезнаходження, зокрема витяг із торговельного, банківського або судового реєстру, який відповідає вимогам частини шостої статті 8 цього Закону.

Пунктом шостим ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) документ про підтвердження реєстрації іноземної юридичної особи в країні її місцезнаходження повинен бути легалізований у встановленому порядку.

Як встановлено з матеріалів справи та пояснень представника відповідача в судовому засіданні, обставиною, на яку посилався контролюючий орган при прийнятті оскаржуваних повідомлень-рішень є ліквідація компанії "Zortex Business LLP" з 15.07.2014 року. Доказом цього, вважає лист Міністерства закордонних справ України від 24.02.2015 року № 630/17-200-490 "Щодо перевірки компанії "Zortex Business LLP", у якому вказано, що зазначену компанію ліквідовано 15.07.2014 року державним реєстром, оскільки компанія не була діюча, а також інформація з офіційного сайту Великобританії - companieshouse.gov.uk про ліквідацію зазначеної компанії з 15.07.2014 року.

Проаналізувавши наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що посилання відповідача на лист Міністерства закордонних справ України від 24.02.2015 року №630/17-200-490, як на безумовний доказ ліквідації компанії "Zortex Business LLP" є необґрунтованими з огляду на те, що згідно Протоколу зборів партнерів Компанії "Zortex Business LLP", встановлено, що 14.07.2014 року відбулась зміна реєстраційної адреси компанії в межах однієї країни - Об'єднане Королівство Великобританія з Англії WORLD TRADE CENTRE TOWER 42 25 OLD BROAD STREET LONDON England EC2N 1HQ United Kingdom на Шотландія: Suite 20 12 South Bridge Edinburg Scotland EH1 1DD United Kingdom, що свідчить про те, що компанія "Zortex Business LLP" ліквідована не була, а відбулась лише зміна реєстраційної адреси компанії в межах однієї країни (а. с. 79).

Крім того, факт реального постачання товару відповідно до контракту від 05.01.2014 року №ZB-BB-1 підтверджується належним чином оформленими первинними документами встановленої форми:

- копії рахунків-фактур №24 від 20.10.2014 року, №25 від 11.11.2014 року, №1 від 20.01.2015 року, №2 від 06.02.2015 року (а. с. 62, 64, 66, 68);

- копії вантажно-митних декларацій №205100000/2014/010186 від 22.10.2014 року, №205100000/2014/011380 від 12.11.2014 року, №205100000/2015/000199 від 21.01.2015 року, №205100000/2015/000464 від 06.02.2015 року (а. с. 63, 65, 67, 69);

- копії платіжних доручень (а. с. 80-109).

При цьому, як вбачається з вищевказаного акту перевірки, зауваження щодо первинних фінансово-господарських документів по взаємовідносинах ДП "Володимир-Волинське ЛМГ" з вказаним вище нерезидентом, у контролюючого органу не було.

В свою чергу, суд вважає, що податковий орган формально підійшов до встановлення правомірності формування позивачем валових витрат, а викладені в акті перевірки висновки не ґрунтуються на дослідженні договору позивача із контрагентом "Zortex Business LLP" та відповідних первинних документів, а отже, висновки про заниження позивачем податку на прибуток ґрунтуються виключно на припущеннях, не підтверджених жодними доказами.

Згідно з підпунктом 14.1.211 пункту 14.1 статті 14 ПК України ввезення товарів на митну територію України, вивезення товарів за межі митної території України - це сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку, відповідно до Митного кодексу України.

Статтею 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" визначено, що експорт (експорт товарів) - це продаж товарів українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб'єктам господарської діяльності (у том числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України.

У відповідності до статті 82 Митного кодексу України (далі - МК України) експорт (остаточне вивезення) - це митний режим, відповідно до якого українські товари випускаються для вільного обігу за межами митної території України без зобов'язань щодо їх зворотного ввезення.

Частиною першою статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Приписами частини першої статті 248 МК України визначено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію

Пунктом 206.4 статті 206 ПК України передбачено, що операції з вивезення товарів у митному режимі експорту оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 цього Кодексу.

Згідно абзацу "а" підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 ПК України, за нульовою ставкою оподатковуються операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту. Абзацом "б" пункту 187.1 статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема, дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог чинного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Із змісту наведеного слідує, що операції з поставки товару вважаються експортними, якщо вони відбуваються між українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності та іноземним суб'єктом господарської діяльності. При цьому, в цілях оподаткування за правилами, визначеними абзацом "б" пункту 187.1 статті 187 ПК України, має відбутися факт перетинання митного кордону України, яке має бути засвідчено належно оформленою митною вантажною декларацією.

Як вбачається з матеріалів справи, митна служба України без жодних заперечень здійснювала митне оформлення вантажів для компанії "Zortex Business LLP" як до, так і після 15.07.2014 року, що підтверджується належним чином оформленими митними деклараціями форми МД 2 із відмітками митного органу про оформлення митних декларацій та фактичне вивезення експортованих товарів за межі митної території України; цю компанію обслуговували іноземні банки.

Крім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів визнання недійсним контракту, укладеного між ДП "Володимир-Волинське ЛМГ" та "Zortex Business LLP" нерезидентом відповідно до вимог статті 234 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене вище, помилковими є доводи контролюючого органу щодо наявності порушення з боку "Володимир-Волинське ЛМГ" у вигляді заниження доходу на суму безповоротної фінансової допомоги внаслідок фінансово-господарських правовідносин з вказаним вище нерезидентом у зв'язку із наступним.

Відповідно до пункту 14.1.56 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Пунктом 135.1 статті 135 ПК України передбачено, що, доходи, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 135.2 статті 135 ПК України, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, приписів пункту 14.1.257 статті 14 ПК України та матеріалами наданими нами під час перевірки спростовуються доводи Володимир-Волинської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області стосовно заниження "Володимир-Волинське ЛМГ" доходу на суму безповоротної фінансової допомоги внаслідок фінансово-господарських правовідносин з вказаним вище нерезидентом, оскільки отримані кошти від вказаної вище компанії нерезидента сплачені "Володимир-Волинське ЛМГ" в якості оплати за поставку товару за умовами контракту.

З наданих позивачем первинних документів випливає, що твердження відповідача про ліквідацію "Zortex Business LLP" не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, оскільки позивачем належними та допустимими доказами доведений факт наявності податкової правосуб'єктності у позивача та його контрагента, господарської мети при наданні послуг, а під час судового розгляду був підтверджений рух активів у процесі здійснення господарської операції.

Таким чином, відповідачем передчасно було кваліфіковано суму в розмірі 1696680,00 грн., як безповоротну фінансову допомогу відповідно до вимог підпункту 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 ПК України, а тому доводи контролюючого органу про заниження позивачем доходів за 2014 рік в сумі 305402,00 грн. є необґрунтованими.

Щодо посилань відповідача на заниження позивачем частини чистого прибутку (доходу), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пп. 13 п. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду Державного бюджету України належать: частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об'єднань, що вилучається до державного бюджету (у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України), та дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність.

Відповідно до п. 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року №138, частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів", державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, а також державних підприємств "Міжнародний державний центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб'єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.

Враховуючи ту обставину, що на визначення частини чистого прибутку мали безпосередній вплив висновки контролюючого органу щодо суми безповоротної фінансової допомоги за 2014 рік, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, про що зазначено вище, тому не може вважатись обґрунтованим і збільшення суми грошового зобов'язання з частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) в розмірі 3802689,00 грн.

Щодо встановлення Володимир-Волинською ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області під час проведення перевірки порушення ДП "Володимир-Волинське ЛМГ" строків повернення валютної виручки по взаєморозрахунках з контрагентом-нерезидентом в результаті чого нараховано пеню в розмірі 649386,04 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на її валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку, продовжується у цій нормі, потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" відповідальність за порушення резидентами строків передбачених статтею 1 цього Закону у формі пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Оскільки, в судовому засіданні не підтверджено факт ліквідації компанії-нерезидента "Zortex Business LLP", таким чином, суд приходить до висновку, що усі платежі, які здійснені фірмою "Zortex Business LLP", Великобританія за поставлений товар відповідно до умов контракту №ZB-BB-1 від 05.01.2014 здійснено без порушення строків повернення валютної виручки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що нараховані в результаті перевірки грошові зобов'язання є такими, що суперечать нормам діючого законодавства України, а тому оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 02.02.2016 року №/914, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань)" в розмірі 382689,00 грн., з яких 255126,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 127563,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; від 02.02.2016 року №/912/22, яким нараховано суму грошового зобов'язання за платежем "пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньо - економічної діяльності, невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства" в розмірі 649386,04 грн.; від 02.02.2016 року №/911/22, яким нараховано суму грошового зобов'язання за платежем "штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства" в розмірі 1020,00 грн.; від 02.02.2016 року №/913, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності" в розмірі 458103,00 грн., з яких 305402,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 152701,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями слід визнати протиправними та скасувати.

Крім того, 01.02.2016 року відповідачем було сформовано податкове повідомлення-рішення №/915, яким ДП "Володимир-Волинське ЛМГ" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачують податок агентам із доходів платника податку у вигляді заробітної плати" в розмірі 259875,00 грн.

Підпунктом 31.1 ст. 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Згідно п. 54.2 ст. 54 ПК України, грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом, тобто у строки, визначені ст. 168 ПК України.

Згідно з пп. 126.1 ст. 126 ПК у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Водночас п. 127.1 ст. 127 ПК передбачено, що не нарахування і неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1096 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Положення ст. 126 ПК щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, передбачених ПК, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 ПК.

Статтею 127 ПК встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не відповідно до часу затримки такої несплати (як передбачено ст. 126 ПК), а залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Як вбачається з матеріалів справи, , зокрема, податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум отриманого з них податку за 1, 2 квартали 2015 року, квитанціями про їх прийняття, а також платіжним дорученням про сплату податку на доходи фізичних осіб, позивачем допущено лише порушення податкового законодавства в частині несплати узгодженого грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у строки, встановлені податковим законодавством для місячного податкового періоду, що відповідає складу правопорушення, передбаченого ст. 126 ПК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії позивача, що полягають у несвоєчасній сплаті податку на доходи фізичних осіб (узгодженого податкового зобов'язання), не відповідають складу правопорушення, передбаченого статтею 127 ПК України, якою визначені штрафні санкції за неперерахування податку з доходів фізичних осіб.

Відтак безпідставним є застосування Володимир-Волинською ОДПІ до ДП "Володимир-Волинське ЛМГ" штрафних санкцій згідно оскаржуваного податкового-повідомлення-рішення №/915 від 01.02.2016 року, а тому дане повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Зважаючи на це, реальність господарських операцій доведена позивачем належними та допустимими доказами. Будь-яких інших доводів стосовно нереальності спірних господарських операцій (наявність актів перевірок інших податкових органів, або наявність судових рішень про притягнення посадових осіб позивача або його контрагента до кримінальної відповідальності за фактом фіктивної діяльності) апелянтом суду надано не було. В матеріалах справи відсутні докази на предмет визнання недійсним в установленому порядку контракту №ZB-BB-1 від 05.01.2016 року та порушення законодавства України в момент складання наявних у позивача податкових накладних. Водночас, зібраними у справі доказами підтверджується реальність господарський операцій позивача, а відтак спростовуються висновки акта перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку про реальність господарської операції з огляду на наявність у позивача та його контрагента необхідної податкової правосуб'єктності для її здійснення, зв'язку між фактом постачання продукції (наданих послуг) та господарською діяльністю платника податків, встановлення під час судового розгляду факту подальшої реалізації товару та необхідність задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року у справі № 803/919/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська

повний текст ухвали виготовлений 31.01.2017