Справа № 300/485/16-а
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2017р. Справа № 876/8718/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Носа С.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.,

за участю представників:

апелянта (відповідач у справі): не з'явився

позивача у справі: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Гукливської сільської ради

на постанову Воловецького районного суду Закарпатської області від 19.10.2016р. по справі № 300/485/16-а

за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Гукливської сільської ради третя особа Відділ освіти Воловецької районної

державної адміністрації

третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Відділ освіти Воловецької районної державної адміністрації

про визнання недійсним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

01.06.2016р. позивач: ОСОБА_1 звернувся до Воловецького районного суду Закарпатської області з позовом до Гукливської сільської ради Воловецького району, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: відділу освіти Воловецької районної державної адміністрації про визнання недійсним та скасування рішення третьої сесії сьомого скликання Гукликівської сільської ради Воловецького району від 24.12.2015р. про внесення змін в рішення ради від 08.12.2015р.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 24.12.2015р. на третій сесії сьомого скликання Гукливської сільської ради Воловецького району Закарпатської області прийнято рішення про внесення змін в рішення другої сесії сьомого скликання від 08.12.2015р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування відділу освіти Воловецької районної державної адміністрації площею 2га за адресою: с. Гукливий, 201 Воловецького району Закарпатської області. Позивач вважає, що вказане рішення прийнято всупереч вимогам закону, у зв'язку з чим просить його скасувати.

За результатами розгляду справи Воловецький районний суд Закарпатської області позовні вимоги задоволив, оскільки прийшов до висновку про те, що відповідачем не надано до суду достатніх та беззаперечних доказів в обгрунтування законності прийняття рішення Гукливської сільської ради від 24.12.2015р.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, апелянт (відповідач у справі): Гукливська сільська рада оскаржив її в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскаржуваним рішенням жодним чином не порушується право позивача. Апелянт вказує, що дана справа повинна розглядатись за вимогами цивільного судочинства, оскільки виникає спір про право цивільне. Апелянт стверджує, що оскаржуване рішення прийнято відповідно до вимог земельного та містобудівного законодавства та Закону України "Про місцеве самоврядування." Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволені позову відмовити.

У судове засідання Львівського апеляційного адміністративного суду 30.01.2017р. представник апелянта (відповідача у справі), позивача та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату і місце проведення судового засідання, враховуючи викладене, суд вбачає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Фіксування судового засідання технічними засобами, керуючись вимогами ч.1 ст.41 КАС України, не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини та відповідні їм правовідносини, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегією суддів встановлено наступне:

Рішенням третьої сесії сьомого скликання Гукливської сільської ради Воловецького району від 24.12.2015р. "Про внесення змін в рішення другої сесії сьомого скликання від 08.12.2015 року" вирішено: внести зміни в рішення другої сесії сьомого скликання від 08.12.2015p. і викласти в такій редакції: надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування площею 2 га для обслуговування будівель і споруд Гукливської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів за адресою с.Гукливий, 201; 2. пропонувати відділу освіти Воловецької РДА замовити виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування площею 2 га для обслуговування будівель і споруд Гукливської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів за адресою с.Гукливий, 201; матеріали проекту землеустрою подати на розгляд та затвердження сесії сільської ради. Таке видано на основі клопотання відділу освіти Воловецької РДА "Про внесення змін в рішення другої сесії сьомого скликання від 08.12.2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування".

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступного:

Положенням ч.1 ст.122 Земельного Кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Колегія суддів апеляційного суду частково бере до уваги доводи апеляційної скарги та звертає увагу на наступне:

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі, на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до нормчастини першої ст.124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Керуючись вимогами 1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом, або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 ЗК).

За правилами ч.1 ст.123 ЗК України, надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених ст.122 цього кодексу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розроблення до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які, відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч.2 ст.123 ЗК).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову в його наданні (ч.3 ст.123 ЗК).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк із дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації, згідно із законом-після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (ч.6 ст.123 ЗК).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Вищезазначені норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в ст.123 ЗК України органи, приймають одне з відповідних рішень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Одночасно, слід зазначити, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду), оскільки після отримання позитивного рішення про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою та фактичного розроблення такого проекту, особа зобов'язана звернутись із заявою про безпосереднє виділення їй земельної ділянки у власність або користування, за результатами якого буде прийматись окреме відповідне рішення.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що прийняте відповідачем рішення про внесення змін в рішення сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки жодним чином не порушує та не може порушувати прав та інтересів будь-якої іншої особи окрім самого заявника. Вже за наявності наступного рішення про виділення земельної ділянки, особа, яка вважає, що таким рішенням про передачу земельної ділянки у власність чи користування було порушено її права, матиме право звернутися за захистом таких в судовому порядку.

Також колегія суддів звертає увагу на наявність чинного, ніким не оскарженого та не скасованого рішення Гукликівської сільської ради від 08.12.2015р., яким фактично було надано дозвіл заявнику на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Оскаржуваним позивачем рішенням сільської ради від 24.12.2015р. було лише внесено зміни до такого.

Оскільки предметом дослідження в межах даної справи є саме рішення від 24.12.2015р. , то суд першої інстанції протиправно вдався до дослідження правомірності прийняття рішення відповідача від 08.12.2015р.

Приписами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись вимогами ст.9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції. Колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення Гукликівської сільської ради від 24.12.2015р., яким внесено зміни до рішення Гукликівської сільської ради від 08.12.2015р. щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування стосується прав та інтересів лише особи, яка зверталася до відповідача з відповідною заявою. Крім того, таке рішення жодним чином не гарантує позитивного рішення про відведення земельної ділянки в постійне користування особи, яка звернулася з заявою. Відтак, заявлений ОСОБА_1 є безпідставним, не підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Гукливської сільської ради на постанову Воловецького районного суду Закарпатської області від 19.10.2016р. по справі № 300/485/16-а за позовом ОСОБА_1 до Гукливської сільської ради третя особа Відділ освіти Воловецької районної державної адміністрації про визнання недійсним та скасування рішення,- задоволити.

2. Постанову Воловецького районного суду Закарпатської області від 19.10.2016р. по справі № 300/485/16-а,- скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя С.П. Нос

Повний текст ухвали виготовлено 03.02.2017р.