Справа № 804/5431/16
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2017 рокусправа № 804/5431/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року по справі №804/5431/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Першотравневого районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про скасування наказу та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року №390 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 та поновити капітана міліції ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Першотравневого районного відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з дати звільнення, з 06.11.2015 року.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що оскаржений наказ про звільнення виданий з порушенням норм чинного законодавства, зокрема, з порушенням статті 184 Кодексу Законів про працю України, якою встановлено певні трудові гарантії для жінок, які мають дітей. Зазначаючи про те, що на час винесення наказу про звільнення вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною, ОСОБА_1 вказувала на незаконність її звільнення, у звязку з чим просила її позов задовольнити.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року №390 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1.

Постанова суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивована тим, що відповідачем були порушені права позивача в частині звільнення її зі служби всупереч вимогам п.17 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМ УРСР від 29 липня 1991 року №114 та частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України. Крім цього, суд першої інстанції вказав на те, що відповідачем порушено процедуру звільнення, оскільки позивача не було попереджено про майбутнє звільнення у звязку із скороченням штатів.

Не погодившись з постановою суду, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення про відмову у

задоволенні позову у повному обсязі. В якості порушення судом першої інстанції норм процесуального права відповідач зазначає те, що суд дійшов безпідставного висновку про дотримання позивачем строків звернення до суду, які визначені ст..99 КАС України. З цього приводу заявник апеляційної скарги посилається на те, що позивача було своєчасно повідомлено про його звільнення, а саме направлено трудову книжку та витяг з наказу про звільнення на адресу позивача. Про отримання позивачем цих документів свідчить той факт, що з 07 грудня 2015 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Камянському міському центрі зайнятості як безробітна, при цьому, для отримання статусу безробітного необхідно заповнення персональної картки, в якій зазначаються у тому числі і відомості про останнє місце роботи, підстава для припинення трудових відносин відповідно до запису в трудовій книжці. З цих підстав, посилаючись на те, що з позовом до суду ОСОБА_1 звернулася у серпні 2016 року, відповідач вказує на порушення строків звернення до суду. В якості порушення судом першої інстанції норм матеріального права заявник апеляційної скарги вказує на те, що правовідносини, які виникли при звільненні публічного службовця, регулюються спеціальним законодавством, у даному випадку Законом України «Про Національну поліцію», у звязку з чим застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень Кодексу законів про працю України є необґрунтованим. Також, відповідач вказував на необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо порушення процедури звільнення, оскільки позивача не було попереджено про майбутнє звільнення у звязку із скороченням штатів. З цього приводу заявник апеляційної скарги вказує на те, що самим Законом України «Про Національну поліцію» визначено те, що з дня опублікування цього закону всі працівники міліції вважаються такими, що попередженні у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Своїм процесуальним правом щодо оскарження рішення суду, в частині не задоволених позовних вимог, позивач не скористався.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ, остання займана посада дільничний інспектор міліції сектору дільничних інспекторів міліції Першотравневого РВ ГУМВС України в Донецькій області.

Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року №390 о/с «По особовому складу» капітана міліції ОСОБА_1 (М-195211), дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Першотравневого районного відділу Головного управління МВС України в Донецькій області було звільнено з органів внутрішніх справ. Цей наказ було винесено згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114.

Не погодившись з наказом про звільнення ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, вказаною нормою права визначено, що для звернення до суду у справах щодо звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, а перебіг строку звернення до суду починається з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Крім цього, враховуючи те, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого ст..43 Конституції України права на працю, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне врахувати і положення статті 233 КЗпП України, якою визначено, що працівник, у справах про звільнення, може звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, зазначеною нормою права також встановлено місячний строк звернення до суду, перебіг якого починається з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином, з метою встановлення дотримання позивачем строків звернення з позовом до суду, враховуючи положення ст.99 КАС України, ст..233 КЗпП України, у спірних правовідносинах слід встановити дату отримання позивачем копії наказу про звільнення або трудової книжки, оскільки саме з цього дня починається перебіг строку звернення до суду з позовом, установленого законом.

З пояснень позивача встановлено, що копію наказу про звільнення та трудову книжку отримано засобами поштового звязку 04.12.2015р. З 07 грудня 2015 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Камянському міському центрі зайнятості як безробітна.

Таким чином, з 04.12.2015р. розпочався перебіг строку звернення до суду з позовом щодо оскарження наказу про звільнення.

З позовом до суду ОСОБА_1 звернулася 25.08.2016р., тобто з пропуском встановленого законом строку.

Згідно ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Таким чином, поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовом, суд може встановити на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.

З позовної заяви та долучених до неї документів не можливо дійти висновку про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин. У вказаних документах взагалі не зазначено будь-яких причин пропуску такого строку.

Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання відповідачів про залишення позову без розгляду, без постановлення письмової ухвали, зазначив про те, що ним приймаються до уваги звернення позивача до відповідача, які направлялися з метою врегулювання спірних правовідносин.

Натомість, суд першої інстанції не звернув уваги і відповідно не надав оцінки тому, що такі звернення позивача мали місце лише 24.05.2016р., в той час, як встановлені обставини у цій справі свідчать про те, що оскаржений наказ позивачем був отриманий 04.12.2015р.

Таким чином, з урахуванням досліджених матеріалів справи, пояснень позивача, судом апеляційної інстанції не встановлено причин, які б обєктивно позбавляли позивача можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом, якщо позивач вважав, що наказом відповідача порушуються його права та законні інтереси.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в частині вирішення питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду з позовом.

Частиною 1 ст.203 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених ст.ст. 155, 157 цього Кодексу.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, ящо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, постанову суду першої інстанції скасувати, а позовну заяву залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.198, 203, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року по справі №804/5431/16 - скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено 31.01.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк