Справа № 809/1351/16
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року Справа № 876/8894/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Боднарука Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив зобов'язати УМВС України в Івано-Франківській області та УСБУ в Івано-Франківській області розглянути та прийняти рішення по його заявах відповідно до вимог та в порядку, визначеному Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" та п.12 наказу № 6/5/3/41 від 04.03.1996 "Про затвердження Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 позов було задоволено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, УСБУ в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що зазначений в п.12 вказаного Положення обов'язок покладається на працівників Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, оскільки вони порушували кримінальну справу, здійснювали досудове слідство, а також закривали кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 В даному випадку УСБУ в Івано-Франківській області є неналежним відповідачем, а тому не має підстав приймати рішення по заяві позивача. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта Боднарука Я.С., який просив апеляційну скаргу задовольнити, представника позивача ОСОБА_1, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 19.07.2011 відносно ОСОБА_3 було порушено кримінальну справу № 322870 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України та застосовано тимчасовий запобіжний захід - затримання підозрюваного, згідно постанови заступника начальника слідчого відділу СУ УМВС України в Івано-Франківській області від 19.07.2011, про що складено протокол.

29.07.2011 постановою Івано-Франківського міського суду щодо ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 19.07.2011.

Згідно довідки про звільнення Серії І-ФР № 02400, позивач перебував в установах Державної кримінально - виконавчої служби з 19.07.2011 по 02.08.2011.

01.09.2011 першим заступником прокурора Івано-Франківської області було затверджено обвинувальний висновок про обвинувачення ОСОБА_3 у вчинення злочину, передбаченого ст.189 ч.2 КК України та передано до суду для вирішення підсудності.

Відповідно до постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.09.2011, кримінальну справу для розгляду по суті було направлено до Болехівського міського суду.

25.10.2013 Болехівським міським судом було постановлено вирок, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.355 КК України до покарання у виді виправних робіт на строк 6 місяців з відрахуванням із його заробітку 10 % у дохід держави, проте, ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області вирок Болехівського суду від 25.10.2013 було скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суду.

В подальшому, відповідно до постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014, у зв'язку із відводами суддів Болехівського міського суду, вказану кримінальну справу для розгляду по суті було направлено до Калуського міськрайонного суду.

Відповідно до постанови Калуського міськрайонного суду від 19.01.2015, кримінальну справу № 322870 направлено прокурору для проведення додаткового розслідування у зв'язку із неповнотою досудового розслідування.

Після повернення кримінальної справи прокурору, 27.04.2015 прокуратурою Івано-Франківської області було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062 та кримінальне провадження за підслідністю скероване у Рожнятівський РВ УМВС України в області.

29.09.2014 слідчим СВ СУ УМВС в області Тесліним І.Є. змінено кваліфікацію злочину по даному кримінальному провадженню з ч. 2 ст.189 КК України на ч.1 ст.355 КК України.

25.01.2016 заступником керівника Калуської місцевої прокуратури було винесено постанову про скасування постанови про притягнення ОСОБА_3 як обвинуваченого, а заступником начальника СВ Рожнятівського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області прийнято рішення щодо закриття кримінального провадження № 00000062 від 27.04.2015 у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.355 КК України.

15.06.2016 заступником начальника СВ Рожнятівського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області Хемичом В.Д. після повторного скасування постанови про закриття кримінального провадження, винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку із відсутністю складу злочину.

У зв'язку із закриттям кримінальної справи, позивач 17.06.2016 подав заяву до УСБУ в Івано-Франківській області та 11.07.2016 до УМВС в Івано-Франківській області, на підставі ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і суду», в яких просив винести постанови, якими визначити розмір відшкодування шкоди, а саме втраченого ним заробітку, внаслідок незаконних дій органу досудового слідства, на яку відповіді не отримав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент розгляду даної адміністративної справи УСБУ в Івано-Франківській області та УМВС в Івано-Франківській області відповіді ОСОБА_3 на його заяву щодо винесення відповідного рішення та відшкодування завданої шкоди не надав, що призвело до порушення вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Згідно п.2 ч.1 ст.2 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтею 3 цього ж Закону передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт, штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином, суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги та моральна шкода.

Розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції (ч.1 ст. 12 Закону).

Міністерством юстиції України, Генеральною прокуратурою України та Міністерством фінансів України видано спільний Наказ за № 6/5/3/41 від 04.03.96 «Про затвердження Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», який зареєстрований у Мінюсті 06.03.96 за № 106/1131 ( далі - Порядок).

Відповідно до п.п.1 п.11 Положення, для визначення розміру шкоди, перелічених в п.п.1,3,4 ст.3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися при закриті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України, відповідно до цих органів

Пунктом 12 цього Порядку передбачено, що місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п.11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену ч.1 ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» постанову (ухвалу).

В прийнятій постанові (ухвалі) вказаного органу, зокрема, зазначається найменування органу (службової особи), що виніс таку постанову (ухвалу), і дата її винесення, дата засудження громадянина, притягнення до кримінальної відповідальності, застосування як запобіжного заходу взяття під варту, накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, дата і підстави винесення виправдувального вироку, скасування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, закриття кримінальної справи (за відсутністю події злочину, за відсутністю в діянні складу злочину або за недоведеністю участі громадянина у скоєнні злочину) або закриття справи про адміністративне правопорушення, зміст вимог громадянина (стягнення заробітку, виплачених штрафів, судових витрат, сум за надання юридичної допомоги тощо), докладний розрахунок втраченого громадянином заробітку (доходу) з посиланням на документи, на підставі яких проведено розрахунок (розмір середньомісячного заробітку, період, протягом якого громадянин був відсторонений від попередньої посади, перебував під вартою як запобіжного заходу, відбував покарання або адміністративне стягнення, сума податків, що підлягає утриманню за цей період часу, підсумкова сума, що підлягає виплаті в рахунок втраченого заробітку), розмір штрафів, судових витрат та інших сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) у зв'язку з незаконними діями, розмір сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) на користь установи (адвоката), яка надала юридичну допомогу, загальна сума, що підлягає виплаті громадянинові в рахунок відшкодування завданої шкоди, і порядок її виплати, порядок і термін оскарження і опротестування постанови (ухвали).

З матеріалів справи вбачається, що саме УМВС України в Івано-Франківській області порушувало кримінальну справу, здійснювало досудове слідство, а також закривало кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3, а тому зазначений у п.12 вказаного Положення обов'язок покладається на УМВС України в Івано-Франківській області.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку в частині зобов'язання відповідача УМВС України в Івано-Франківській області вчинити дії, наведені в прохальній частині адміністративного позову.

Щодо задоволення позовних вимог до УСБУ в Івано-Франківській області, колегія суддів вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки в матеріалах справи відсутні будь які докази про порушення прав позивача вказаним органом, про відсутність яких також підтвердила представник позивача в суді апеляційної інстанції.

В частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат колегія суддів враховує, що згідно вимог ч.2 ст.94 КАС України у випадку ухвалення судового рішення на користь сторони - суб'єкта владних повноважень судовий збір з іншої сторони не присуджується.

За наведених обставин сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги не підлягає стягненню з іншої сторони.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені судом обставини, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до УСБУ України в Івано-Франківській області не відповідають фактичним обставинам справи, до яких суд прийшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду в частині задоволення позовних вимог до зазначеного відповідача підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року по справі № 809/1351/16 в частині задоволення позовних вимог до Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області скасувати та прийняти нову, якою відмовити ОСОБА_3 у їх задоволені.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня складання постанови в повному обсязі.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

С.П.Нос

Повний текст постанови складений 31.01.2017.