Справа № 814/1559/16
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/1559/16

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Градовського Ю.М.
судді -Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління ДСА України в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, третя особа: Державна судова адміністрація України, про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 року ОСОБА_4 (надалі - позивач) звернулась до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (надалі - відповідач, ТУ ДСА) в якому просила:

- визнати протиправними дії ТУ ДСА щодо ненарахування та невиплати позивачу заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 27.03.2015 року в розмірі, передбаченому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 26.10.2014 року), та за період з 28.03.2015 року по 09.09.2015 року відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 28.03.2015 року);

- зобов'язати ТУ ДСА здійснити перерахунок та виплату заробітної плати в повному обсязі з урахуванням премій та усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до абз.2 ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про прокуратуру»), та за період з 29.03.2015 року по 09.09.2015 року відповідно до абз.2 ч.1 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»).

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що з жовтня 2014 року по вересень 2015 року порушувалось право позивача на отримання посадового окладу відповідно до діючого законодавства, що полягає в протиправній бездіяльності відповідача.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, ТУ ДСА подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 19.11.2008 року працює в Казанківському районному суді Миколаївської області на посаді старшого секретаря, що відповідає шостій категорії посад державних службовців.

Посадовий оклад позивача, старшого секретаря у період з 26.10.2014 року по 09.09.2015 року складав 1218,00 грн. виходячи з якого позивачу у спірний період нараховувалась заробітна плата, до складу якої також входили: доплата за ранг, надбавки за вислугу років та за високі досягнення у праці, премії (у разі встановлення).

На думку позивача ТУ ДСА повинно було виплачувати їй заробітну плату з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до абз.2 ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (надалі - Закон №2453-VI) у редакції Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII (надалі - Закон №1697-VII), а з 29.03.2015 року по 09.09.2015 року виходячи з розміру посадового окладу, визначеного згідно з абз.2 ч.1 ст.147 Закону №2453-VI від 07.07.2010 року в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII (надалі - Закон №192-VIII).

В запереченнях на адміністративний позов відповідач посилався на відсутність законодавчого механізму реалізації норм ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру» та ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», так як не внесені відповідні зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Також відповідач зазначив, що не має юридично обґрунтованих підстав нараховувати та виплачувати посадові оклади, у розмірах інших, ніж це передбачено Додатком №47 до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», оскільки нарахування та виплата заробітної плати позивачу здійснюється лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет. На думку відповідача, вирішення спірного питання позивача виходить за межі його компетенції, так як, передусім, потребує законодавчого врегулювання.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відсутність відповідного фінансування не є підставою для не проведення нарахування та виплати позивачу посадового окладу у розмірі, визначеному Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

26.10.2014 року набрав чинності Закон №1697-VII, яким внесено зміни до ст.144 Закону №2453-VІ, зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом 2 пп.1 і абз.3 пп.2 п.13 розділу XIII Закону №1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом №2453-VІ.

З 28.03.2015 року Законом №192-VІІІ затверджено нову редакцію Закону №2453-VІ, статтею 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 п.13 Перехідних положень Закону №192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями ч.7 та ч.8 ст.33 Закону України від 16.12.1993 року №3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (надалі - Закон №3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також ч.2 ст.8 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (надалі - Закон №108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (ст.13 Закону №108/95-ВР).

За правилами ст.142 Закону №2453-VІ (у редакції до 28.03.2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (надалі - БК України) (ст.143 Закону №2453-VІ).

Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону №2453-VІ в редакції від 28.03.2015 року.

З 01.01.2015 року п.9 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 року №80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (надалі - Закон №80-VІІІ) визначено, що норми і положення, зокрема, ч.1 ст.144 Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13.03.2015 року установлено, що норми і положення Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (надалі - постанова №268), зокрема Додатком №47, який залишався незмінним до 09.09.2015 року.

Але, Кабінет Міністрів України покладені на нього абз.2 пп.1 п.13 розділу XIII Закону №1697-VII та пп.2 п.13 Перехідних положень Закону №192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.23 БК України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.51 БК України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Таким чином, оскільки з 26.10.2014 року по 09.09.2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови №268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень абзацу 2 ч.1 ст.144 Закону №2453-VІ, ч.1 ст.147 Закону №2453-VІ (у редакції з 28.03.2015 року) не передбачено, колегія суддів приходить до висновку, що ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Такі висновки колегії суддів узгоджуються з висновком Верховного Суду України, який міститься у постанові від 08.11.2016 року (справа №822/5728/15).

Щодо посилання суду першої інстанції на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.07.2015 року у справі №826/4982/15, залишену ухвалою Київським апеляційним адміністративним судом від 24.09.2015 року без змін, якою бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо невнесення змін до постанови №268 було визнано протиправною, як на підставу для задоволення позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2016 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.07.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2015 року у справі №826/4982/15 було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст.202, ст.207, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління ДСА України в Миколаївській області - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року - скасувати.

Винести по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лукянчук Ю.М. Градовський