Справа № 161/11454/16-а,2-а/161/625/16
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року № 876/10004/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Мікули О.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону УПП у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Коваля Сергія Леонідовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 4 батальйону УПП у м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції Коваля С.Л. про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності; скасувати його постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 150297 від 26.08.2016 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 425 грн та закрити провадження у справі.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2016 позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та належного з'ясування усіх обставин справи. Зокрема, вважає неправомірними посилання суду на пояснення свідка ОСОБА_3 (інспектора роти № 4 батальйону УПП у місті Луцьку ДПП), який під час складання постанови про адміністративне правопорушення був присутній як службова особа. Щодо пояснень свідка ОСОБА_4, то останній стверджував невинуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, підтвердженням чого є звукозапис судового засідання в суді першої інстанції від 23.11.2016. Інших доказів, які б підтверджували вчинення ним, ОСОБА_1, адміністративного правопорушення в матеріалах справи немає, відповідачем не подано та судом не здобуто.

Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Оскільки клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, тому суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних в ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності, доказів, які б спростовували вину позивача судом не здобуто, тому постанова відповідача у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 150297 від 26.08.2016 є правомірною.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується та вважає їх помилковими з огляду на наступне.

В справі встановлено, що 26.08.2016 інспектором роти № 4 батальйону УПП у м. Луцьку ДПП лейтенантом поліції Ковалем С.Л. було винесено постанову серії ДР № 150297 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, якою позивача оштрафовано на 425 грн.

ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що він 26.08.2016 о 10 год. 50 хв., керуючи автомобілем марки MERSEDES-BENZ, модель GLE 350 d 4MATIC, реєстраційний номер НОМЕР_1, на автодорозі з двостороннім рухом в м. Луцьку по вул. Глушець, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги, чим порушив вимоги п. 11.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, пояснивши в суді, що 26.08.2016 він дійсно керував автомобілем MERSEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1, на автодорозі в м. Луцьку по вул. Глушець у напрямку від с. Рованці до вул. Карпенка-Карого. Проїхавши міст через річку Стир, готуючись до повороту ліворуч (на продовження вул. Глушець з двостороннім рухом та з однією смугою для руху в кожному напрямку), їдучи по крайній лівій смузі, він увімкнув лівий показник повороту, та доїхавши до частини дороги, де дорожня горизонтальна розмітка має вигляд двох переривчастих ліній, дотримуючись ПДР, здійснив маневр повороту ліворуч.

Закінчуючи маневр повороту ліворуч, помітив, що один з поліцейських, які стояли біля поліцейського автомобіля, припаркованого далі по вулиці Глушець (по тій частині, де дорога з двостороннім рухом має дві смуги для руху в кожному напрямку), швидко йдучи в його бік, махав рукою, показуючи, щоб він зупинився негайно. Виконуючи таку вказівку поліцейського, позивач змушений був зупинитися на ділянці дороги, яка знаходиться на самому повороті, чим міг створити перешкоди для руху інших автомобілів.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний. Доводи позивача в частині того, що він не допустив порушення правил дорожнього руху, не спростовано в справі жодними доказами.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову, виходив з того, що доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення є постанова у справі про адміністративне правопорушення, а також пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Проте, постанова в справі про адміністративне правопорушення є предметом оскарження, тому доказом в справі бути не може.

Пояснення свідка ОСОБА_3 не можна вважати об'єктивними доказами у справі, оскільки під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення зазначений свідок був присутній на місці як службова особа - інспектор роти № 4 БУПП у м. Луцьку ДПП.

Щодо пояснень свідка ОСОБА_4, який був пасажиром в автомобілі позивача, то останній стверджував невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, підтвердженням чого є звукозапис судового засідання суду першої інстанції від 23.11.2016, тому ці пояснення не підтверджують правомірності дій відповідача та прийняття ним оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч.1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Оскаржувана постанова відповідача не містить опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи. До неї не додано жодних схем, таблиць, фотоматеріалів, тощо, а також пояснень свідків, що свідчило би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

Поясненням та доказам позивача (фотоматеріалам та схемам), які були долучені до справи, суд першої інстанції належної оцінки не дав та в оскаржуваній постанові не навів.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 71 КАС України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Зазначені норми приписують обов'язок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечував, з чим не погоджувався відповідач, останній зобов'язаний подати докази на спростування таких заперечень.

З матеріалів справи не видно, що такий обов'язок суб'єктом владних повноважень виконано.

Зазначення в оскаржуваній постанові суду першої інстанції про відсутність доказів неправомірних дій відповідача фактично свідчить про протиправність покладання доведення неправомірності дій та рішення суб'єкта владних повноважень на позивача.

Враховуючи наведене, вина ОСОБА_1 у вчиненні порушення п.11.4 Правил дорожнього руху та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, не доведена та не підтверджується належними доказами, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, оскільки вирішення позовних вимог щодо закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення не належить до компетенції суду адміністративної юрисдикції.

Керуючись ст. 195, ст. 197, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2016 року по справі № 161/11454/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії інспектора роти № 4 батальйону УПП у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Коваля Сергія Леонідовича щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 150297 від 26.08.2016 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 425 грн скасувати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : О.І. Мікула

Д.М. Старунський