Справа № 813/3408/16
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року Справа № 813/3408/16

12 год. 31 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Приймак С.І.,

від позивача Бойко Н.І.,

від відповідача Журавська О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області до Яворівської міської ради Львівської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся Заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури львівської області (далі - позивач) з адміністративним позовом до Яворівської міської ради Львівської області (далі - відповідач, Яворівська міська рада), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття жодних заходів до розроблення та погодження науково-проектної документації з визначення меж та режимів використання історичних ареалів м. Яворів Львівської області;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття жодних заходів до розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення, незабезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Яворова Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення;

- зобов'язати відповідача вжити відповідно до вимог чинного законодавства заходів щодо розроблення та погодження науково-проектної документації з визначення меж історичних ареалів м. Яворова Львівської області;

- зобов'язати відповідача вжити відповідно до вимог чинного законодавства України заходів щодо розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення, забезпечити проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Яворова Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Яворівська міська рада всупереч вимогам законодавства не розробила документації з землеустрою на території об'єктів культурної спадщини, в т.ч. щодо встановлення і закріплення на місцевості меж історичного ареалу та його зони регульованої забудови. Відповідачем не вчинено жодних дій для віднесення історичного ареалу міста Яворів до земель історико-культурного призначення, не ведеться робота із виготовлення документації із землеустрою на об'єкти культурної спадщини, у тому числі щодо винесення в натурі меж історичного ареалу та його зони регульованої забудови. Тому на землі історичного ареалу, що є особливо цінними землями, не поширюється режим правової охорони земель історико-культурного призначення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні проти адміністративного позову /а.с.53-56/. Зазначив, що Земельним кодексом України, Законом України «Про охорону земель» більш ніж достатньо та конкретно визначено органи, яким надано повноваження здійснення державного контролю у сфері використання та охорони земель, у тому числі історико-культурного призначення, а отже твердження відповідача про відсутність відповідного органу є необґрунтованими та не відповідають вимогам чинного законодавства. На переконання відповідача, позивачем не надано належних доказів на обґрунтування його повноважень у вказаній справі. Зокрема, у даному позові прокуратура покликається на норми законів, які на момент пред'явлення позову втратили чинність. Жодним чином на даний час нормативно-правовими актами України не встановлено обов'язку місцевого самоврядування розробляти науково-проектну документацію та проект землеустрою з визначення меж історичних ареалів, проект землеустрою, а постанова, яка регулювала такий порядок втратила чинність. Повідомив, що 20.10.2016 року Яворівська міська рада уклала генеральний договір на розроблення містобудівної документації. Відповідно до вимог Державних будівельних норм Б.2.2-3:2012 основою для проектних рішень у генеральних планах та детальних планах території історичних населених місць є історико-архітектурні опорні плани, а також межі історичних ареалів разом із зонами охорони пам'яток культурної спадщини. Матеріали історико-архітектурні опорні плани, а також межі історичних ареалів разом із зонами охорони пам'яток культурної спадщини. Матеріали історико-архітектурного опорного плану є підґрунтям для визначення меж історичних ареалів та розроблення або коригування зон охорони пам'яток культурної спадщини. Отже, Яворівською міською радою вчиняються дії щодо розроблення відповідної містобудівної документації, якою будуть визначені межі історичних ареалів разом із зонами охорони пам'яток культурної спадщини, що спростовує твердження позивача про бездіяльність відповідача. Крім цього, на переконання відповідача, необґрунтованою є вимога щодо стягнення судового збору з відповідача в сумі 5512,00 грн., оскільки, покликаючись на Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 05.02.2016 року, вказаний позов містить лише одну вимогу немайнового характеру. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухав пояснення представників сторін, врахував письмові пояснення представника відповідача, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

Виконавчим комітетом Яворівської міської ради листом від 02.08.2016 року № 2977 повідомлено Городоцьку місцеву прокуратуру про те, що Рішенням Яворівської міської ради № 147 від 18.04.2016 року „Про надання дозволу на виготовлення містобудівної документації „Корегування генерального плану міста Яворова" виконавчому комітету Яворівської міської ради доручено виготовлення містобудівної документації „Корегування генерального плану міста Яворова", історико-архітектурний план, опорний план міста /а.с.14/.

На запит заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури про надання інформації щодо історичного ареалу м. Яворів міський голова Яворова повідомив, що відповідно до п. 12 Порядку визнаення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року № 318, межі історичних ареалів, визначені науково-проектною документацією, затверджуються Мінкультури, яке відповідно до п. 4 вищевказаного Порядку є відповідальним за визначення меж і режимів використання історичних ареалів, тому: Яворівська міська рада Львівської області не уповноважена затверджувати межі історичного ареалу (історичних ареалів) м. Яворова, тому і відсутні правові підстави для прийняття міською радою відповідного рішення щодо віднесення його (їх) до земель історико-культурного призначення /а.с.16/.

Цього ж дня у відповідь на запит Городоцької місцевої прокуратури, Відділом Держгеокадастру в Яворівському районі Львівської області за № 10-1321-0.1-7055/2-16 повідомлено, що землі істрико-культурного призначення у м. Яворові не числяться /а.с.17/.

Вважаючи бездіяльність Яворівської міської ради в частині незабезпечення організації здійснення землеустрою, зокрема, невстановлення меж земельних ділянок та історичного ареалу на місцевості, а також невіднесення земель в межах історичного ареалу до земель історико-культурного призначення протиправною, в результаті чого на землі історичного ареалу не поширюється режим правової охорони, як на землі історико-культурного призначення, позивач звернувся в інтересах держави з даним позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з ч. 3 ст. 6 КАС України, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Конституцією України, зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 131-1, передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

При цьому, згідно з п. 1 Розділу ХІІІ Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII виконання згаданої функції здійснюється прокуратурою виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Право на звернення прокурора або його заступника до окружного адміністративного суду в інтересах держави передбачено ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 60 КАС України.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Суд погоджується з твердженням позивача про відсутність органу уповноваженого на звернення до адміністративного суду з відповідним позовом до органу місцевого самоврядування, що у взаємозв'язку з необхідністю врегулювання земельних відносин та відносин у сфері врегулювання об'єктів історико-культурного призначення зумовлює повноваження прокуратури на звернення до суду.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання.

Згідно з ч. 2 ст. 60 КАС України прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

У зв'язку з відсутністю органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у даних правовідносинах, прокурор звернувся до суду за захистом державних інтересів у статусі позивача.

З огляду на викладене вище, прокурор звернувся до суду у порядку, спосіб та з підстав, передбачених чинним законодавством, як позивач.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку звернення до адміністративного суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Постановою Кабінету Міністрів України №878 від 26.07.2001 року «Про затвердження списку історичних населених місць України» з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць України, на виконання ст. 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини» затверджено список населених місць України, до якого включено м. Яворів Львівської області та зобов'язано Державний комітет будівництва, архітектури та житлової політики разом з обласними державними адміністраціями затвердити науково-проекту документацію з визначення меж історичних ареалів населених місць, включених до зазначеного Списку.

Постановою Кабінету Міністрів України №318 від 13.03.2002 року «Про затвердження порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць» (далі - Порядок №318) передбачено, що Міністерству культури і мистецтв, Державному комітету будівництва, архітектури і житлової політики: разом з Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київської та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування забезпечити протягом 2002-2004 років визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць; затвердити до 2005 року правила охорони та використання історичних ареалів населених місць.

Пунктом 16 цього Порядку передбачено, що для кожного історичного ареалу визначаються режим використання та конкретні обмеження господарської діяльності на його території, які встановлюються правилами охорони та використання історичних ареалів населених місць.

Згідно з п.п. 4, 5 Порядку відповідальними за визначення меж та режимів використання історичних ареалів є Мінкультури, Держбуд та уповноважені ним органи охорони культурної спадщини. Межі історичних ареалів визначаються спеціальною науково-проектною документацією під час розроблення історико-архітектурних опорних планів цих населених місць.

Історичний ареал охоплює історично сформовану частину населеного місця, що зберегла старовинний вигляд, розпланування і характер забудови (п. 2 порядку №318).

Історичний ареал є спеціально виділеною у населеному місці територією історико-культурного значення із затвердженими межами, яка повинна фіксуватися в усіх землевпорядних і містобудівних документах та розглядатися як специфічний об'єкт містобудівного проектування. У межах населеного місця може бути визначено один або кілька історичних ареалів (п. 10 Порядку №318).

У ст. 19 Земельного кодексу України (далі - Земельний кодекс) одною з категорій земель названо землі історико-культурного призначення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (ст. 21 Земельного кодексу).

За змістом положень ст.ст. 53, 54, 150 Земельного кодексу до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам'ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі) історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам'яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам'яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Землі історико-культурного призначення відносяться до особливо цінних земель.

При цьому, згідно з вимогами ст.ст. 12, 53, 54, 122 Земельного кодексу обов'язок щодо організації землеустрою покладено на органи місцевого самоврядування, та визначено порядок використання земель історико-культурного призначення, що здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до приписів ст.ст. 4, 22 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 р. №858-IV суб'єктами землеустрою є органи державної влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування; юридичні та фізичні особи, які здійснюють землеустрій; землевласники та землекористувачі.

Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 р. №1805-ІІІ встановлено, що з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам'яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам'яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Межі та режими використання зон охорони пам'яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам'яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини (ч. 1).

З метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України.

Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини затверджується Кабінетом Міністрів України.

Межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини (ч. 2).

На охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини (ч. 3).

Згідно з ст. 34 зазначеного Закону землі, на яких розташовані пам'ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Відповідно до ст. 35 цього ж Закону з метою встановлення місця розташування об'єктів землеустрою, їхніх меж та розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються не за цільовим призначенням, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття у зв'язку з цим відповідних рішень органами місцевого самоврядування, проводиться інвентаризація земель.

Цим же Законом визначено види об'єктів культурної спадщини, серед яких археологічні, історичні, ландшафтні, об'єкти архітектури та містобудування (ст. 2).

Пунктами 4, 5 Порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року №1094, визначено, що замовником проекту землеустрою може бути сільська, селищна, міська рада, обласна, районна, Київська або Севастопольська міська держадміністрація, землевласник або землекористувач, інша особа відповідно до закону.

Проект землеустрою розробляється відповідно до завдання, затвердженого замовником, яке є невід'ємною частиною договору про розроблення проекту землеустрою.

Згідно з п.п. 4. 10 вищевказаного Порядку замовником проекту землеустрою може бути міська рада, яка надалі його й затверджує.

Відповідно до п. 34 та п. 37 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин; прийняття рішень про організацію територій і об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні.

Також, ст. 12 Земельного кодексу визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад (п. а ст. 12).

Згідно з ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У цьому контексті слід звернути увагу, що п. б ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено делеговані повноваження виконавчого органу міської ради, серед яких відсутні повноваження щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки чи про зміну цільового призначення земельної ділянки.

Таким чином, земельні ділянки в межах історичного ареалу м. Яворів, а також його охоронна зона фактично належать до земель історико-культурного призначення, а розпорядження земельними ділянками в межах об'єктів культурної спадщини до винесення та закріплення їх меж в натурі (на місцевості) суперечить чинному законодавству з огляду на те, що землі історико-культурного призначення в силу ст. 150 Земельного кодексу відносяться до особливо цінних земель, а Земельним кодексом встановлено особливий порядок їх вилучення.

Оскільки основним користувачем земельних ділянок в межах історичного ареалу м. Яворова є Яворівська міська рада, саме до її компетенції віднесено забезпечення організації здійснення землеустрою, зокрема, встановлення меж земельних ділянок та історичного ареалу на місцевості, а також віднесення земель в межах історичного ареалу до земель історико-культурного призначення.

Згідно з інформацією Відділу Держгеокадастру в Яворівському районі від 31.08.2016 року встановлено, що землі історико-культурного призначення у м. Яворові Львівської області не числяться /а.с.17/.

Суд зазначає, що бездіяльністю є певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї обов'язків згідно із законодавством України.

Серед іншого суд вважає за доцільне зазначити, що представник відповідача покликається на відсутність у Яворівської міської ради обов'язку щодо визначення меж і історичних ареалів м. Яворова, однак, до матеріалів справи відповідачем долучено копію рішення Яворівської міської ради Львівської області від 18.04.2016 року № 147 «Про надання дозволу на виготовлення містобудівної документації «Корегування генерального плану м. Яворова /а.с.15/, а також копію генерального договору № МД/1335-12/134-26 на розроблення містобудівної документації від 20.10.2016 року /а.с.35-36/, що укладений між Яворівською міською радою львівської області та Державним підприємством державного інституту проектування міст «Містопроект» щодо «Розроблення генерального плану м. Яворова». Доказів повного виконання умов даного договору станом на момент розгляду справи сторонами не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За правилами передбаченими ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Суд зважає на покликання представника відповідача, що ним вживаються заходи щодо розроблення проектної документації з визначення меж історичних ареалів м. Яворова, однак, як правильно зауважив представник прокуратури, що заходи вживаються з значним розривом у часі, а також відповідачем не надано жодних доказів щодо погодження такої документації.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про доведеність прокуратурою протиправної бездіяльності Яворівської міської ради в частині невжиття заходів щодо розроблення та погодження проекту землеустрою з організації та встановлення меж історичного ареалу м. Яворова Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення, а отже позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Яворівської міської ради Львівської області щодо невжиття заходів до розроблення та погодження науково-проектної документації з визначення меж та режимів використання історичних ареалів м. Яворів Львівської області.

3. Визнати протиправною бездіяльність Яворівської міської ради Львівської області щодо невжиття заходів до розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення, незабезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Яворова Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення.

4. Зобов'язати Яворівську міську раду Львівської області вжити відповідно до вимог чинного законодавства заходів щодо розроблення та погодження науково-проектної документації з визначення меж історичних ареалів м. Яворова Львівської області.

5. Зобов'язати Яворівську міську раду Львівської області вжити відповідно до вимог чинного законодавства України заходів щодо розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення, забезпечити проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Яворова Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення.

6. Судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягувати.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 27.01.2017 року.

Суддя Кравців О.Р.