Справа № 826/17803/15
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

25 січня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.,

Оксененка О.М.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Притули Г.В.,

представників третіх осіб Єршової С.В., Шевцової Т.М., Дудник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_8 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, треті особи: НАК «Нафтогаз України», Кабінет міністрів України, ПАТ «Укртранснафта», про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 07 квітня 2015 року № 220 «Про погодження завдання на голосування на засіданні наглядової ради ПАТ «Укртранснафта», а також додаток до цього наказу.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 22 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити, в той час, як представники відповідача та третіх осіб проти цього заперечували, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 був обраний на посаду голови Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» та згідно з рішенням загальних зборів від 09.08.2012 № 21 з ним було укладено контракт від 10.08.2012 № 170, пунктом 6.1 якого передбачено, що цей контракт є укладеним з дати його підписання сторонами та діє з 10.08.2012 по 10.08.2015 включно, його дія припиняється до закінчення строку з дати прийняття загальними зборами акціонерів Товариства рішення про припинення повноважень керівника.

В подальшому позивача було достроково відсторонено від посади і вказані спірні правовідносини були предметом розгляду суду. Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.09.2015, залишеною без змін судами вищих інстанцій, було визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 18.03.2015 №164 «Про погодження завдання на голосування на засіданні наглядової ради ПАТ «Укртранснафта» та додаток до наказу «Завдання Голові та членам наглядової ради ПАТ «Укртранснафта», уповноваженим представникам НАК «Нафгогаз України» у наглядовій раді ПАТ «Укртранснафта», які представлятимуть інтереси Компанії на засіданні наглядової ради ПАТ «Укртранснафта», яке відбудеться 19.03.2015 в місті Києві», згідно з яким позивача було відсторонено від посади.

В свою чергу,, оскаржуваним наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 07.04.2015 № 220 погоджено Завдання на голосування уповноваженим представникам держави на засіданні наглядової ради ПАТ «Укртранснафта», що додається.

Згідно із затвердженим Завданням Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» уповноважує своїх представників у наглядовій раді ПАТ «Укртранснафта» голосувати таким чином:

За порядком денним:

Про внесення змін до рішення Наглядової ради ПАТ «Уктранснафта» від 19.03.15 з третього питання порядку денного щодо терміну повноважень особи, яка тимчасово здійснює повноваження голови Правління ПАТ «Укртранснафта»;

Обрання особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження голови правління.

Винесення на розгляд загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртранснафта» питання про переобрання голови ПАТ «Укртранснафта» на конкурсних засадах.

З питань порядку денного голосувати «за»:

1. Внесення змін до рішення Наглядової ради «Уктранснафта» від 19.03.15 з третього питання порядку денного щодо терміну повноважень, особи, яка тимчасово здійснює повноваження голови правління ПАТ «Укртранснафта», і викласти його в новій редакції: «Обрати з 19 березня 2015 року ОСОБА_9 особою, яка тимчасово здійснюватиме повноваження голови правління ПАТ «Укртранснафта» з 19 березня 2015 року по 8 квітня 2015 року».

2. Обрання ОСОБА_10 особою, яка тимчасово здійснюватиме повноваження голови правління ПАТ «Укртранснафта» з 9 квітня 2015 року по 10 серпня 2015 року.

3.Винесення на розгляд загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртранснафта» питання про переобрання голови правління ПАТ «Укртранснафта» на конкурсних засадах.

Вважаючи, що оскаржуваний наказ безпосередньо стосується його прав та інтересів, оскільки цим наказом було обрано на раніше займану ним посаду іншу особу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 6, ч. 2 ст. 2 і ч. 1 ст. 11 КАС України, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину щодо фактичного порушення суб'єктом владних повноважень - відповідачем його прав, свобод чи інтересів має довести, саме, позивач належними і допустимими доказами.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, при цьому, задоволенню підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

Аналогічна позиція підтверджується, зокрема, рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України, зі змісту яких випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Так, на переконання судової колегії, проект рішень загальних зборів ПАТ «Укртранснафта», який погоджений спірним наказом Міненерговугілля від 07.04.2015 № 220, ніяким чином не впливає на права чи інтереси позивача, строк дії повноважень якого як голови правління Товариства закінчився 10.08.2015, тобто до моменту подання позову у справі (25.08.2015).

Позивачем не надано доказів, які б підтверджували порушення оскаржуваним наказом Міненерговугілля 07.04.2015 № 220 його прав та інтересів після його звільнення (10.08.2015) та не вказано, яким чином скасування оскаржуваного наказу відновить його порушені права та інтереси (якщо такі мали місце).

Як зазначив Верховний Суд України в ухвалі від 12.03.2009, відповідно до аналізу норм статей 11, 12, 15, 16 ЦК України слід зробити висновок, що право, яке захищає суд, повинно існувати на день ухвалення судового рішення.

Право на судовий захист, гарантоване Конституцією України, закріплене статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, суд повинен встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб'єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи.

Крім того, предметом регулювання даного оскаржуваного позивачем наказу не визначено будь-яких питань, які б стосувалися професійної діяльності позивача та реалізації його права на працю на момент прийняття цього наказу, оскільки, позивач на той час був відсторонений від посади, при цьому, питання порушеного права в даному спорі стосується не приватного, а публічного права посадової особи, яка перебуває на публічній службі.

Крім того, Верховний Суд України, аналізуючи положення статті 6, а також частини другої статті 171 КАС України, зазначив, що суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів. Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть. Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується. Правові акти індивідуальної дії породжують права і обов'язки тільки у тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

У зав'язку з цим Верховний Суд України у постановах від 15 липня 2014 року(справа №21-273а14) та від 24 лютого 2015 року (справа№21-34а15) дійшов висновку, що відсутність у будь-кого прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним правовим актом індивідуальної дії не породжує і права на захист, тобто права на звернення із адміністративним позовом, оскільки не стосуються його безпосередньо.

Таким чином, право на захист виникає за умови доведення позивачем факту застосування до нього норм оскаржуваного рішення, або того, що він є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано це рішення, при цьому, законність оскаржуваного рішення може бути перевірена лише після встановлення у позивача права на його оскарження.

Така правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в пункті 21 постанови Пленуму від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Ухвала в повному обсязі складена 30 січня 2017 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Ю.А.Ісаєнко

О.М.Оксененко

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.