Справа № 524/8024/16-а
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 р.Справа № 524/8024/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Спаскіна О.А. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.11.2016 по справі № 524/8024/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області

про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.11.2016 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області (далі - відповідач).

Позивач, не погодившись з даним судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, просила скасувати постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.11.2016 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначила, що оскільки судовими рішеннями Автозаводського районного суду по справам № 524/3426/14-а, 524/5278/14-а, 524/3430/14-а було підтверджено факт невиплати позивачу всіх сум, що належали їй на час звільнення в результаті незаконних дій відповідача, остаточну виплату яких ще не проведено, а тому в силу ст. 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) відповідач зобов'язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2016 по 15.10.2016 (день подання позову).

Відповідач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином.

З урахуванням положень ст.195-1, ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Cудом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 з 10.10.2000 по 13.04.2011 працювала на посаді спеціаліста І категорії організаційного відділу виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука.

Судовим розглядом встановлено, що постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.09.2016 по справі № 524/1727/16-а судом стягнуто з виконавчого комітету Автозаводської районної ради Кременчука на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.04.2011 року по 29.02.2016 року в сумі 155562,75 грн.

У зв'язку з чим позивач звернулась до суду з вимогою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не охоплену вищевказаним рішенням.

Перевіряючи правомірність доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи вищезазначені положення Закону, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 117 цього Кодексу.

З аналізу наведених правових норм слідує, що необхідними складовими частинами настання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні є: наявність належних звільненому працівникові сум при звільненні та вина роботодавця за невиплату працівникові цих сум.

Правова норма ст. 117 КЗпП України пов'язує вину власника чи уповноваженого ним органу безпосередньо з належними звільненому працівникові сумами.

Для встановлення відповідальності роботодавця за статтями 116-117 КЗпП України, необхідно встановити чи були на час звільнення належні до виплати працівникові суми та чи була наявна вина роботодавця щодо невиплати цих сум.

Враховуючи вищезазначені норми права та письмові докази у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність вини відповідача у несвоєчасному розрахунку позивача при звільненні, оскільки кошти, що були стягнуті на користь позивача судовими рішеннями, не входили до сум, які належали їй при звільненні.

З огляду на наведене вище, а також на те, що на момент звільнення (13.04.2011) у позивача не існувало заборгованості по нарахованій сумі, належній звільненому працівникові, а також не існувало спору про їх розмір, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 листопада 2016 року по справі № 524/8024/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін О.І. Сіренко
Повний текст ухвали виготовлений 27.01.2017