Справа № 808/2728/16
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Головуючий у 1 інстанції Садовий І.В.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2017 рокусправа № 808/2728/16
Приміщення суду за адресою: м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Олефіренко Н.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 р. у справі №808/2728/16 за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення штрафних (фінансових) санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (далі позивач) звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі відповідач, ФОП ОСОБА_2Ю.) про стягнення штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 9800 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в ході перевірки кафе Аrкоbаlеnо встановлено куріння кальяну, що є порушенням приписів п. 9 ч. 2 ст. 13 Закону України Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров'я населення від 22.09.2005 року №2899-ІV (далі Закон України №2899-ІV) та є підставою притягнення до відповідальності у вигляді накладення фінансових санкцій. За результатом розгляду матеріалів перевірки керівником Держспоживінспекції у Запорізькій області прийнято рішення у формі постанови №000013 про накладення стягнень, якою до ФОП ОСОБА_2Ю застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 9800 грн. На час розгляду справи у суді заборгованість відповідачем не погашена, а тому підлягає примусовому стягненню у судовому порядку.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 р. адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на р/р 0003, код платежу 21081100, МФО 813015, одержувач УДКСУ у Жовтневому районі м. Запоріжжя, штрафні (фінансові) санкції у розмірі 9800 грн. 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відповідач не направляв до суду першої інстанції заяв про розгляд справи без його участі та не визнав позов в повному обсязі, а тому розгляд справи необхідно було відкласти.

Постанова про накладення стягнень на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 від 24.03.2016 року №000013, на підставі якої позивач просить стягнути штрафні санкції, була оскаржена в судовому порядку.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.07.2016 року у справі №808/1210/16 в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 було відмовлено, проте зазначена постанова оскаржена в апеляційному порядку та на теперішній час розглядається Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом. Отже, посилання на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.07.2016 року у справі №808/1210/16 було передчасним і процедура оскарження рішення про стягнення штрафу триває.

Обсяг доходу відповідача за рік, який передував перевірці, був меншим 20 мільйонів гривень, тому позивач, з огляду на мораторій на перевірки, мав право на проведення перевірки виключно за заявою відповідача, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінально процесуального кодексу України. Жодна з цих обставин перевірці не передувала, отже позивач взагалі не мав права проводити перевірку.

Помилковими є висновки з приводу того, що в приміщенні кафе, що належить відповідачу відвідувачі курили кальян, оскільки вони вживали паровий коктейль, який не містить шкідливих речовин та тютюну, а отже є інгалятором.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, 18.03.2016 року Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області на підставі звернення споживача - громадянина ОСОБА_3 (а.с.33) та згоди Держспоживінспекції України на проведення позапланової перевірки від 16.03.2016 року №655-8-7/7 (а.с. 36), наказу №36 від 18.03.2016 року (а.с.26) і направлення на проведення перевірки №000051 від 18.03.2016 року (а.с.27) проведено позапланову перевірку кафе Arcobaleno ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання Закону України №2899-ІV за результатами якої складено акт перевірки № 000021 від 18.03.2016 року (а.с. 28-30).

Перевіркою встановлено, що в приміщенні закладу ресторанного господарства здійснюється куріння кальяну, що є порушенням вимог п. 9 ч. 2 ст. 13 Закону України №2899-ІV.

Акт перевірки містить запис ФОП ОСОБА_2 про те, що з матеріалами перевірки ознайомлений та претензій не має.

На підставі результатів перевірки та з метою припинення порушень законодавства про захист прав споживачів, 18.03.2016 року відповідачу надано припис до акту перевірки, (а.с.30) яким зобов'язано усунути недоліки, що зазначені в акті перевірки, у тому числі: упорядкувати роботу закладу ресторанного господарства відповідно до вимог Закону України №2899-ІV.

Про виконання припису відповідача зобовязано письмово (з відповідним документальним підтвердженням) повідомити Держспоживінспекцію у Запорізькій області до розгляду матеріалів справи, тобто до 13:00 год. 24.03.2016 року, проте відповідач відповідь на припис не надав.

24.03.2016 року в приміщенні Держспоживінспекції у Запорізькій області відбувся розгляд справи про застосування до суб'єкта господарювання стягнень, передбачених ст. 20 Закону України №2899-ІV. За результатами розгляду матеріалів справи керівником Держспоживінспекції у Запорізькій області прийнято рішення у формі постанови № 000013 про накладення стягнень, якою до ФОП ОСОБА_2Ю за куріння кальянів у приміщеннях закладу ресторанного господарства застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 9800 грн. та зобов'язано сплатити штраф в установленому порядку у 15-денний строк після отримання цієї постанови, а у 3-денний строк після сплати штрафу - письмово повідомити Держспоживінспекцію у Запорізькій області (а.с.31).

Не погодившись з постановою від 24.03.2016 року №000013 про накладення стягнень, відповідач звернувся до суду з вимогами про її скасування.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.07.2016 року по справі №808/1210/16 у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області про визнання постанови незаконною та такою, що підлягає скасуванню - відмовлено.

У звязку із подальшим невиконанням відповідачем постанови від 24.03.2016 року №000013 у добровільному порядку, позивач звернувся до суду для стягнення застосованих фінансових санкцій.

Закон України №2899-ІV визначає основні принципи та напрями державної політики щодо попередження куріння тютюнових виробів, зниження рівня їх вживання серед населення, обмеження доступу до них дітей, охорони здоров'я населення від шкоди, що завдається їхньому здоров'ю внаслідок розвитку захворювань, інвалідності, а також смертності, спричинених курінням тютюнових виробів чи іншим способом їх вживання.

Статтею 19 вищевказаного Закону передбачено, що державний контроль за дотриманням положень цього Закону здійснюють відповідні центральні органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених законом.

При цьому, Закон України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 року №1023-ХІІ (далі Закон України №1023-ХІІ) регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України №1023-ХІІ захист прав споживачів здійснюють спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи і установи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші державні органи, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 26 Закону України №1023-ХІІ спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в областях, містах Києві та Севастополі, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері захисту прав споживачів здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право у числі іншого накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відповідно до п.п. 3 п.7 Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, затвердженого наказом Держпродспоживслужби від 25.02.2016 року №1 (далі Положення), Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів (у тому числі споживачів виробів з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння) накладає на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі і ресторанного господарства, стягнення за порушення законодавства про захист прав споживачів.

Таким чином, позивач у справі є органом владних повноважень, якому чинним законодавством надані владні управлінські функції у сфері захисту прав споживачів.

Статтею 13 Закону України №2899-IV визначений вичерпний перелік обмежень щодо реалізації (продажу) та вживання тютюнових виробів.

Так, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 13 вказаного Закону, забороняється куріння тютюнових виробів, а також електронних сигарет і кальянів у приміщеннях закладів ресторанного господарства.

При цьому, відповідно до ст. 1 цього ж Закону, куріння тютюнових виробів - дії, що призводять до згорання тютюнових виробів, у результаті чого утворюється тютюновий дим, який виділяється в повітря та вдихається особою, яка їх курить.

Тютюнові вироби сигарети з фільтром або без фільтру, цигарки, сигари, сигарили, а також люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн, махорка та інші вироби з тютюну чи його замінників для куріння, нюхання, смоктання чи жування (ст.1 Закону №2899-IV).

Тютюновий дим продукти згорання тютюнових виробів, що виділяються в повітря внаслідок їх куріння.

Згідно з п.п. 2 п. 12 Положення Головне управління Держпродспоживслужби відповідно до покладених на нього завдань застосовує фінансові санкції до суб'єктів господарювання за порушення законодавства про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров'я населення.

За приписами абзацу 11 ч.2 ст. 20 Закону №2899-IV за порушення норм цього Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, застосовує фінансові санкції до суб'єктів господарювання у разі розміщення попільничок або куріння у приміщеннях закладів ресторанного господарства у розмірі від однієї тисячі гривень до десяти тисяч гривень.

При цьому, ч. 3-5 статті 20 Закону №2899-IV передбачено, що рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, може бути оскаржено до суду. Фінансові санкції, накладені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, стягуються у встановленому законом порядку. Фінансові санкції, передбачені частиною другою цієї статті, накладаються керівником, заступниками керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, а також іншими уповноваженими керівником посадовими особами цього органу після розгляду матеріалів, які засвідчують факт порушення.

Про вчинення правопорушення, зазначеного у ст. 20 Закону України №2899-IV, уповноваженою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, складається акт. який разом з письмовим поясненням керівника відповідного суб'єкта господарювання та документами, що стосуються справи, протягом трьох днів надсилається посадовій особі, яка має право накладати фінансові санкції.

Рішення про накладення фінансових санкцій приймається протягом 10 днів після отримання документів, зазначених у частині шостій цієї статті.

Рішення про накладення фінансових санкцій оформляється постановою, що надсилається суб'єкту господарювання, на якого накладено фінансові санкції, та банківській установі, в якій відкрито поточний рахунок цієї юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.07.2016 по справі №808/1210/16 у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області про визнання постанови незаконною та такою, що підлягає скасуванню відмовлено, оскільки постанова №000013 від 24.03.2016 року про накладення стягнень є правомірною.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 року вищезазначена постанова була залишена без змін та набрала законної сили 18.01.2017 року.

Відповідно до п. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доводяться при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки постанова №000013 від 24.03.2016 року є чинною та визнана у судовому порядку правомірною, а суми фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 9800 грн. відповідачем добровільно не сплачені, доказів сплати до суду не надано, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи відповідача з приводу того, що ним не надсилалась заява про визнання позову та про розгляд справи за його відсутності спростовуються з огляду на заяву представника відповідача за довіреністю ОСОБА_4, в якій представник відповідача просив розглянути справу без його участі в порядку письмового провадження та зазначив, що позов визнає в повному обсязі. (а.с.52)

В силу приписів ч.1 ст.56 КАС України сторона, а також третя особа в адміністративній справі можуть брати участь в адміністративному процесі особисто і (або) через представника.

Відповідач надав право своєму представнику ОСОБА_4 представляти його інтереси в суді з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі, отже заява представника відповідача була подана в межах наданих йому повноважень.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 р. у справі №808/2728/16 за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення штрафних (фінансових) санкцій - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

ОСОБА_5