Справа № 810/2987/16
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2987/16 Головуючий у 1-й інстанції: Волков А.С. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

31 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, третя особа - Відділ містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Київській області (далі - Відповідач, Департамент ДАБІ), третя особа - Відділ містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (далі - Третя особа, Відділ містобудування та архітектури), про визнання протиправними та скасування рішень від 15.07.2016 року №№ 4, 5, 6, 7.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2016 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки будівництво Позивачем чотирьох будинків на одній земельній ділянці здійснюється за окремими проектними документаціями, які не можуть вважатися єдиним житловим комплексом, а жодних порушень щодо класифікації об'єктів будівництва Відповідачем не встановлено, правових підстав для прийняття оскаржуваних рішень у Департаменту ДАБІ не було. Крім того, суд зауважив, що містобудівні умови та обмеження є актом індивідуальної дії, який вичерпує свою дію застосуванням та не може бути скасованим.

Не погоджуючись із викладеним у постанові рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Наголошує, що судом першої інстанції не було витребувано документи, на підставі яких проведено перевірку Третьої особи. Крім того, зазначив, що судом не було враховано необхідність видачі містобудівних умов та обмежень виключно на об'єкт будівництва на земельній ділянці в цілому та обов'язкову їх відповідність Генеральному плану села Крюківщина. Підкреслює, що налічений повноваженнями на скасування спірних актів індивідуальної дії.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у відкритому судовому засіданні без фіксації технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Відділом містобудування і архітектури 24.02.2015 року були видані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №28/2015 (а.с. 13-15), №27/2015 (а.с. 36-38), №29/2015 (а.с. 56-58), №30/2015 (а.с. 77-79).

Позивачем до Департаменту ДАБІ були подані декларації про початок виконання будівельних робіт, які зареєстровані Відповідачем 24.04.2015 року за №КС80 (а.с. 9-11), №КС86 (а.с. 32-34), №КС82 (а.с. 52-54), №КС87 (а.с. 73-75).

У травні-червні 2016 року працівниками Департаменту ДАБІ на підставі направлення для проведення планової перевірки від 10.05.2016 року №5, виданого на підставі наказу ДАБІ України від 24.03.2016 року №169, та направлення для проведення планової перевірки від 09.06.2016 року №5/П, виданого на підставі наказу ДАБІ України від 18.06.2016 року №362 про продовження строку планової перевірки, проведено планову перевірку Відділу містобудування та архітектури з питань дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандарті і правил. Результати перевірки зафіксовані в акті від 23.06.2016 року.

У ході перевірки було встановлено, що під час проведення перевірки не надано детальний план території багатоквартирної середньо поверхової житлової забудови с. Крюківщина, об'єкти будівництва - багатоквартирні житлові будинки з вбудованими нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1, розташовані на одній земельній ділянці. Наведеним, на переконання контролюючого органу, під час провадження містобудівної діяльності в всупереч вимог чинного містобудівного законодавства, державних будівних норм, стандартів і правил Третьою особою не враховано вимоги п. 3.5 ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», вимоги п. 4.2 ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 «Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва», та прийнято рішення про видачу МБУО №27/2015, №28/2015, №29/2015, №30/2015 від 24.02.2015 року на відокремлені об'єкти будівництва, чим порушено вимоги п. 4.2 ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 «Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва», вимоги Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого наказом Мінрегіонбуду від 07.07.2011 року №109, вимоги п. 3, пп. 4.9 п. 4 Положення про відділ містобудування і архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 25.06.2009 року №769, вимоги п. 8 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 5, ч. ч. 1, 2 ст. 6, ч. 1 ст. 7, ст. ст. 17, 19, 24, 29, 33 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 15.07.2016 року винесено: припис №б/н про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, в якому міститься вимога усунути виявлені порушення до 25.08.2016 року.

Крім того, Департаментом ДАБІ 15.07.2016 року були прийняті рішення №№ 4, 5, 6, 7, якими, у зв'язку з установленням фактів прийняття містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, зафіксованих в акті перевірки, скасовані містобудівні умови та обмеження земельної ділянки №28/2015, №27/2015, №29/2015, №30/2015 (а.с. 12, 35, 55, 76).

Саме прийняття Відповідачем вказаних рішень стало підставою для звернення Позивача до суду і вказаним позовом.

На підставі встановлених вище обставин, а також за наслідками системного аналізу приписів ст. ст. 1, 4, 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 3.8 ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки об'єкти будівництва будуються за різними проектними документаціями, вони не можуть вважатися житловим комплексом, а питання класифікації вказаних об'єктів окремо або в сукупності важливе лише з точки зору поверховості та щільності забудови, порушень щодо чого Відповідачем не встановлено, позовні вимоги є обґрунтованими.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на наступне.

Правові, економічні, соціальні та організаційні засади містобудівної діяльності в Україні спрямовані на формування повноцінного життєвого середовища, забезпечення при цьому охорони навколишнього природного оточення, раціонального природокористування та збереження культурної спадщини, визначено Законом України «Про основи містобудування».

Згідно ст. 7 Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою та Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Таким органом є Державна архітектурно-будівельна інспекція та її територіальні органи.

Положеннями ч. 2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон) визначено, що державний архітектурно-будівельний нагляд - сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об'єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.

Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 року №698 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду (далі - Порядок №698), пунктом 2 якого передбачено, що нагляд здійснюється Держархбудінспекцією через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві і Севастополі (далі - головні інспектори будівельного нагляду) шляхом проведення планових, позапланових, документальних і камеральних перевірок.

Перевірки проводяться головним інспектором будівельного нагляду або кількома головними інспекторами будівельного нагляду.

Приписами ч. 11 ст. 41 Закону закріплено, що з метою здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду головні інспектори будівельного нагляду: 1) перевіряють законність рішень у сфері містобудівної діяльності, прийнятих об'єктами нагляду; 2) витребовують від органів державної влади, фізичних та юридичних осіб документи і матеріали щодо предмета нагляду, одержують інформацію з автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз даних, створених органами державної влади; 3) мають право безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів, приміщень, документів та матеріалів, необхідних для здійснення нагляду; 4) вимагають від органів державного архітектурно-будівельного контролю проведення перевірок у разі наявності ознак порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; 5) залучають у разі потреби до здійснення нагляду фахівців підприємств, установ, організацій, контрольних і фінансових органів.

Згідно ч. 12 ст. 41 Закону у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об'єктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право: 1) видавати обов'язкові до виконання об'єктами нагляду приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 2) притягати посадових осіб об'єктів нагляду до відповідальності за вчинені правопорушення відповідно до закону; 3) ініціювати притягнення посадових осіб об'єктів нагляду до дисциплінарної відповідальності;4) вносити подання про звільнення посадової особи об'єкта нагляду до органу, який здійснив його призначення; 5) вносити подання про позбавлення права виконувати певні види робіт посадової особи об'єкта нагляду до органу, яким таке право надавалося; 6) скасовувати чи зупиняти дію рішень, прийнятих об'єктами нагляду відповідно до визначених цим Законом повноважень, які порушують вимоги містобудівного законодавства, з подальшим оприлюдненням такої інформації на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

За невиконання письмових вимог головних інспекторів будівельного нагляду об'єкти нагляду несуть відповідальність відповідно до закону.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо безпідставності прийняття Департаментом ДАБІ оскаржуваних рішень, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. ч. 1-8 ст. 29 Закону основними складовими вихідних даних є, зокрема, містобудівні умови та обмеження.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Перелік об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви.

Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

До містобудівних умов та обмежень можуть включатися вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень.

Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника.

Зміни до містобудівних умов та обмежень можуть вноситися тільки за згодою замовника.

На виконання вимог ч. 4 та ч. 9 ст. 29 Закону наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року №109 затверджено Порядок надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст (далі - Порядок №109).

Згідно п. 2.2 Порядку №109 для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовником додаються: засвідчена в установленому порядку копія документа про право власності (користування) земельною ділянкою; ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки (у довільній формі); викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; кадастрова довідка з містобудівного кадастру (у разі наявності); черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру - за умови відсутності містобудівного кадастру); фотофіксація земельної ділянки (з оточенням); містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об'єкта будівництва.

Приписи п. 2.4 Порядку №109 визначають, що розгляд заяви, надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх видачі здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у видачі містобудівних умов та обмежень або внесення змін до них з відповідним обґрунтуванням надається уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, визначений пунктом 2.1 цього розділу.

Згідно п. 2.5 вказаного Порядку містобудівні умови та обмеження складаються у двох примірниках. Перший примірник надається замовнику, а другий постійно зберігається в уповноваженому органі містобудування та архітектури, який їх видав.

Містобудівні умови та обмеження вносяться до містобудівного кадастру уповноваженим органом містобудування та архітектури або утвореними у його складі службами містобудівного кадастру (у разі наявності).

У силу вимог п. п. 3.1-3.4 Порядку №109 містобудівні умови та обмеження складаються з текстової та графічної частин.

Текстова частина містобудівних умов та обмежень містить розділи: «Загальні дані»; «Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки».

Розділ «Загальні дані» містить: а) назву об'єкта будівництва; б) інформацію про замовника; в) наміри забудови; г) адресу будівництва або місце розташування об'єкта; ґ) документ, що підтверджує право власності або користування земельною ділянкою (крім випадків, передбачених пунктом 2.3 розділу II цього Порядку); д) площу земельної ділянки; е) цільове призначення земельної ділянки; є) посилання на містобудівну документацію (у разі наявності); ж) функціональне призначення земельної ділянки; з) основні техніко-економічні показники об'єкта будівництва.

Розділ «Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки» містить: а) граничнодопустиму висоту будівель; б) максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки; в) максимально допустиму щільність населення (для житлової забудови); г) відстані від об'єкта, який проектується, до меж червоних ліній та ліній регулювання забудови; ґ) планувальні обмеження (зони охорони пам'яток культурної спадщини, зони охоронюваного ландшафту, межі історичних ареалів, прибережні захисні смуги, санітарно-захисні та інші охоронювані зони); д) мінімально допустимі відстані від об'єктів, які проектуються, до існуючих будинків та споруд; е) охоронювані зони інженерних комунікацій; є) вимоги до необхідності проведення інженерних вишукувань згідно з державними будівельними нормами ДБН А.2.1-1-2008 «Інженерні вишукування для будівництва»; ж) вимоги щодо благоустрою з урахуванням положень Закону України «Про благоустрій населених пунктів»; з) забезпечення умов транспортно-пішохідного зв'язку; и) вимоги щодо наявності місць для постійного зберігання автотранспорту; і) вимоги щодо охорони культурної спадщини з урахуванням положень Закону України «Про охорону культурної спадщини»; ї) вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень.

Згідно п. 3.7 Порядку №109 графічна частина містобудівних умов та обмежень містить: а) кадастрову довідку з містобудівного кадастру (у разі наявності); б) черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру - за умови відсутності містобудівного кадастру); в) ситуаційний план місця розташування об'єкта будівництва; г) викопіювання з оновленої топографо-геодезичної підоснови у масштабі 1:2000, надане замовником; ґ) викопіювання з містобудівної документації.

Отже, положеннями Порядку №109 закріплено вичерпний перелік документів, які подаються замовником для отримання містобудівних умов та обмежень, а також встановлено чіткі вимоги до форми і змісту містобудівних умов та обмежень.

Разом з тим, Департаментом ДАБІ не вказано, якої саме вимоги Порядку №109 не було дотримано Позивачем при поданні документів та отримання містобудівних умов та обмежень та Третьою особою при їх видачі, оскільки посилання на порушення вказаними особами вимог Порядку №109 не можна вважати належним обґрунтуванням суб'єкта владних повноважень самого факту такого порушення. Крім того, судовою колегією враховується, що Відповідачем не надано доказів невідповідності намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації, оскільки, вказуючи на порушення Відділом містобудування та архітектури вимог Генерального плану села Крюківщина, Департаментом ДАБІ не зазначено, що чому саме таке порушення полягало та яке функціональне призначення мало бути зазначено.

Крім іншого, щодо твердження Апелянта про необхідність отримання містобудівних умов та обмежень на всю ділянку в цілому незалежно від кількості об'єктів будівництва на ній, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Аналогічне визначення містобудівних умов та обмежень міститься в п. 1.2 Порядку №109.

Однак, ні Закон, ні Порядок №109 не передбачає обов'язку забудовника отримувати виключно одні містобудівні умови та обмеження на одну й ту саму земельну ділянку за умови здійснення будівництва декількох об'єктів.

Більше того, згідно п. 4.2 ДCTУ-Н Б В.1.2-16:2013 «Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва» проектування об'єкта будівництва, до складу якого входить декілька окремих будинків, будівель, споруд або лінійних об'єктів інженерно- транспортної інфраструктури, потрібно здійснювати на підставі вихідних даних, у тому числі містобудівних умов і обмежень, на об'єкт будівництва в цілому. При цьому категорію складності такого об'єкта будівництва визначають за усіма показниками таблиці А.1, розрахованими для об'єкта будівництва в цілому.

Тобто, положеннями п. 4.2 вказаного Національного стандарту передбачено обов'язковість проектування об'єкта будівництва, до складу якого входить декілька окремих будинків, на підставі вихідних даних, у тому числі містобудівних умов і обмежень, на об'єкт будівництва в цілому. Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції та не було спростовано Апелянтом, на земельній ділянці здійснюється будівництво чотирьох будинків, кожний з яких є окремим самостійним об'єктом будівництва, а тому посилання Відповідача на порушення містобудівними умовами та обмеженнями вказаного пункту є безпідставним.

Крім того, судовою колегією враховується, що згідно п. 32 Порядку №698 якщо рішення об'єкта нагляду порушує вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності, таке рішення скасовується або його дія зупиняється в разі можливості усунення виявлених порушень.

Про скасування або зупинення дії рішення об'єкта нагляду головним інспектором будівельного нагляду приймається рішення за формою згідно з додатком 6, яке надсилається об'єкту нагляду протягом трьох робочих днів з дати його прийняття рекомендованим листом з описом вкладення з повідомленням про вручення.

Інформація про скасування або зупинення дії рішення об'єкта нагляду оприлюднюється на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції.

У разі зупинення дії рішення об'єкт нагляду вживає заходів щодо усунення порушень, зазначених у рішенні про зупинення, та про результати повідомляє головному інспектору будівельного нагляду, який прийняв таке рішення.

Наведене вище дає підстави для висновку, що вказану правову норму необхідно розуміти так, що за загальним правилом рішення об'єкта нагляду, яке порушує вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності, зупиняється, і лише у випадку неможливості усунення виявлених порушень - воно скасовується.

Разом з тим, в оскаржуваних рішеннях не наведено мотивів неможливості усунення виявлених Відповідачем порушень, чим не дотримані зазначені вище правові приписи. Крім того, рішення від 15.07.2016 року №№ 4, 5, 6, 7 винесені Департаментом ДАБІ до спливу встановленого у приписі від 15.07.2016 року строку, надано Третій особі для усунення виявлених під час нагляду порушень, - 25.08.2016 року.

Крім іншого, судом апеляційної інстанції враховується, що оскаржувані рішення були прийняті Відповідачем без урахування права Позивача на участь у процесі прийняття рішення, оскільки ОСОБА_2, як особа, права та інтереси якої безпосередньо зачіпаються вказаними рішеннями Департаменту ДАБІ, оскільки такі рішення вочевидь мають несприятливі наслідки для прав Позивача, так як зумовлюють неможливість здійснювати останнім будівництво і перешкоджають реалізації права власності позивача на його об'єкти. ОСОБА_2, на переконання судової колегії, мав право на участь у процесі прийняття Відповідачем оскаржуваних рішень, а також бути проінформованим про здійснення перевірки Третьої особи з метою надання можливості надати свої пояснення по суті питань, які безпосередньо зачіпають права Позивача, надати Відповідачу детальний план території, завдання на розроблення детального плану території, однак Департамент ДАБІ не врахував це при прийнятті оскаржуваних рішень, не надав Позивачу право на участь у процесі прийняття оскаржуваного рішення, що призвело до порушення балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи щодо здійснення будівництва об'єктів і цілями, на досягнення яких спрямовані оскаржувані рішення Відповідача.

При цьому судом апеляційної інстанції враховується, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Одночасно судова колегія вважає за необхідне вказати й на те, що при скасуванні дії містобудівних умов та обмежень, наданих Позивачу за відсутності правових підстав для таких висновків та взагалі відкиданні можливості зупинення дії таких умов, порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані застосовані заходи результатів державного нагляду.

У наведеному контексті судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що чинним законодавством надано право Департаменту ДАБІ примати рішення про скасування актів або зупинення їх дії. Водночас, повноважень на скасування дії акту індивідуальної дії жодним з нормативних актів, які регулюють питання діяльності Державної архітектурно-будівельної інспекції, не надано.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, третя особа - Відділ містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання протиправними та скасування рішень - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.