Справа № 2-а-492/11
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2011-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а-492/11
ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
постанова

іменем україни

31 січня 2011 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участю:
позивачкиОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва про зобовязання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу та зобовязання виплатити моральну шкоду,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва про зобовязання нарахувати та виплатити в повному обсязі недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу, встановлену Законом України «Про соціальний захист дітей війни», за період із 01.01.2008 та подальшому, а також зобовязання відповідача виплатити 30 % від недоплаченої суми за завдану моральну шкоду.

У підтвердження позовних вимог позивачка вказала, що відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вона належить до соціальної категорії громадян «діти війни» та має право на одержання допомоги в розмірі, встановленому статтею 6 цього Закону. Проте, вказана допомога Управлінням Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва її не нараховується і не виплачується з 01.01.2008, що є порушенням Конституції України та Закону України «Про соціальний захист дітей війни». У звязку із чим, просила зобовязати відповідача здійснити перерахунок державної соціальної допомоги виходячи із розміру 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне пенсійне страхування». Одночасно просила зобовязати відповідача виплатити в рахунок відшкодування моральної шкоди 1923, 60 грн., навівши у позові відповідний розрахунок.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10.12.2010 на підставі статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позовна заява в частині періоду з 01.01.2008 по 07.06.2010 у звязку із пропуском строку звернення до суду залишена без розгляду. У іншій частині позовних вимог (з 08.06.2010 та подальшому) ухвалою від 13.12.2010 відкрито провадження у адміністративній справі в загальному порядку.

У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, пояснивши, що відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на надбавку встановлену статтею 6 цього Закону. Також проси зобовязати відповідача виплатити 30% від недоплаченої суми за завдану моральну шкоду.

Відповідач в судове засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника та надав заперечення на позов.

Заслухавши думку сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються статтями 2, 3 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

З матеріалів справи вбачається, що позивачка народилася 23.09.1943 і отримує пенсію за віком та, відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», належить до категорії громадян, яким встановлено статус «дитини війни».

Вид пенсії та правовий статус «дитини війни» підтверджується довідкою Управління соціальних виплат і компенсації Ленінського району Департаменту праці та соціального захисту населення Виконкому Миколаївської міської ради від 08.10.2007 № 1344, а також пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 серії ААА номер 961431, виданого на імя ОСОБА_3

Дата народження позивачки підтверджується даними паспорту серії ЕО номер 590350, виданого Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 11.09.1998.

Згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції на 01.01.2006) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» статтю 6 України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено у новій редакції. Вказані положення Закону втратили чинність на підставі Рішення Конституційного Суду N 10-рп/2008 від 22.05.2008, яким визнано їх такими, що є неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України, з 22.05.2008 положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відновлено у редакції на дату набрання чинності цим Законом. Отже, з цієї дати поновлено право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, з підвищенням на 30 відсотків пенсії за віком такій категорії громадян як «діти війни».

Таким чином, оскільки на момент прийняття цієї постанови положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не були змінені чи призупинені, то відповідно позивачка має право на отримання пенсії з підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Крім того, відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тому, щомісячна доплата до пенсії є формою соціального забезпечення громадян, яким відповідно до спеціального закону надано статус «дітей війни». Тобто фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права вказаної категорії громадян на соціальний захист.

Слід зазначити, що розрахунок розміру мінімальної пенсії за віком, з якої має обчислюватись вказане підвищення, необхідно проводити з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки іншого розміру такої пенсії законодавством не передбачено. Такий висновок відповідає положенням частини сьомої статті 9 КАС України.

Щодо обовязку з нарахування та виплати підвищення до пенсії «дітям війни» то його законодавством покладено на Пенсійний фонд України, який діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 № 1261, та здійснює свої повноваження через створені в установленому порядку територіальні управління.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 N 8-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2002 за № 442/6730, передбачено, що управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Отже, Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва є належним відповідачем у даній справі, а тому зобовязане було вчасно нарахувати та виплатити позивачці підвищення до пенсії, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

З приводу позовних вимог про зобовязання відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати 30 відсоткову надбавку до пенсії як «дитині війни», суд зазначає, що дані вимоги не відповідають змісту законодавства, оскільки судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання та не може стосуватися правовідносин, які можуть виникнути у майбутньому. За таких обставин, суд вважає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог на майбутнє, тобто після прийняття цієї постанови.

У відповідності до частини першої 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому суд бере до уваги положення частини другої цієї статті, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, заперечуючи проти позову, не надав належних доказів та не довів суду правомірність невиплати позивачці щомісячної державної соціальної допомоги як «дитині війни» за період з 08.06.2010 по дату прийняття цієї постанови.

Щодо позовних вимог за період з 01.01.2008 по 07.06.2010 то враховуючи, що ухвалою суду від 10.12.2010, яка набрала законної сили, в цій частині позовні вимоги залишені без розгляду, то суд не вбачає підстав для повторного надання правової оцінки цим вимогам.

Щодо моральної шкоди то суд вказує на наступне.

Відповідно до вимог частини першої статті 23, статті 1167 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. На правовідносини, що виникли між позивачкою та відповідачем дія Цивільного кодексу України не поширюється, оскільки вони врегульовані Законом України «Про соціальний захист дітей війни». Позивачкою не надано жодних доказів того, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку позивачка просить стягнути. Тому суд вважає, що визнання судом порушення права позивачки, є достатньою компенсацією заподіяної моральної шкоди.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи, що відповідач відноситься до органу державної влади то стягнення судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп. необхідно здійснити з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 3, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статтею 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та статтями 159,163 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва щодо невчинення дій стосовно перерахунку та виплати ОСОБА_3 підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 08 червня 2010 року по 31 січня 2011 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 з підвищенням її на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про обовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати з 08 червня 2010 року по 31 січня 2011 року з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судовий збір (державне мито) в сумі 3 грн.40 коп.

Постанова згідно із статтею 256 КАС України підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.В.Коваленко