Справа № 806/2002/16
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року Житомир справа № 806/2002/16

категорія 2.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Капинос О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Суб'єкта владних повноважень-Начальника управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_2, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати достовірну та повну інформацію,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 14.11.2016) просить:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) начальника управління кримінальної поліції ОСОБА_2 в частині надання неповної та недостовірної інформації (публічної інформації) на запит від 01.09.2016.

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині надання неповної та недостовірної інформації (публічної інформації) на запит від 01.09.2016.

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Київській області в частині надання неповної та недостовірної інформації (публічної інформації) на запит від 27.09.2016.

- зобов"язати начальника управління кримінальної поліції ОСОБА_2 надати достовірну та повну інформацію (публічну інформацію) на запит від 01.09.2016.

- зобов"язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати достовірну та повну інформацію (публічну інформацію) на запит від 01.09.2016.

- зобов"язати Головне управління Національної поліції в Київській області надати достовірну та повну інформацію (публічну інформацію) на запит від 27.09.2016.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.09.2016 звернувся з запитом до начальника Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_3, в якому просив провести перевірку та сповістити чи були у відрядженні працівники поліції ГУ НМ в Київській області 30.08.2016 в с. Медвин, Богуславського району Київської області; сповістити прізвища працівників поліції ГУ НМ в Київській області, які 30.08.2016 були в с.Медвин, Богуславського району Київської області, на що, вважає, що відповідач надав неповну та недостовірну інформацію. Крім того, 27.09.2016 звернувся до ГУ Національної поліції у Київській області із запитом про надання публічної інформації, проте вважає, що, ГУ Нацполіції у Київській області надало також неповну та недостовірну інформацію на його запит. Вважає, що дії відповідачів у невиконанні вимог Законів України "Про інформацію", "Про звернення громадян" є неправомірними. Просить зобов"язати відповідачів надати повну та достовірну інформацію на його запити з урахуванням Закону України "Про звернення громадян"

Позивач та представник позивача в судове засідання не з"явилися. Позивач надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі його представника.

Відповідач - начальник управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно поданих письмових заперечень, проти позову заперечує. Зокрема зазначив, що запит ОСОБА_1 від 01.09.2016 було розглянуто та надано відповідь 07.09.2016, в якій йому було роз'яснено, що запитувана інформація має гриф обмеженого доступу і не може бути надана без відповідного допуску та доступу. Тому вважає позов безпідставним.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Житомирській області в судове засідання не з"явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У попередньому судовому засіданні проти позову заперечував.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не з"явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Згідно поданих письмових заперечень, просить у позові відмовити. В обгрунтування заперечень зазначає, що отриманий запит ОСОБА_1 від 27.09.2016 було передано на виконання Богуславському відділенню поліції ГУНП в Київській області, на території якого знаходиться с.Медвин Богуславського району Київської області. 13.10.2016 Богуславським відділенням поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_1 було надано відповідь на його запит. Отже, відповідь була надана у встановлений законом термін і будь-яких неповних та недостовірних даних вона не містить. Вважає дії відповідача при розгляді запиту позивача є правомірнимита такими, що відповідають вимогам Закону України "Про звернення громадян", з огляду на що, позов задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе справу розглянути у порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з запитом від 01 вересня 2016 року до начальника поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_3, в якому просив: провести перевірку та сповістити чи були у відрядженні працівники поліції ГУ НМ в Київській області 30.08.2016 в с. Медвин, Богуславського району Київської області; сповістити прізвища працівників поліції ГУ НМ в Київській області, які 30.08.2016 були в с. Медвин, Богуславського району Київської області. (а.с.7)

07.09.2016 запит ОСОБА_1 був розглянутий та т.в.о. начальника ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 йому надана відповідь за вих. №834/105/03/18-2016. Позивача було проінформовано, що відповідно до п.4 ст. 8 Закону України "Про державну таємницю", п.6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та наказу Національної поліції України від 25.11.2015 №108дск, відомості про особовий склад даного підрозділу мають гриф обмеження доступу і не можуть бути надані згідно Закону України "Про державну таємницю" без відповідного допуску та доступу до запитуваної інформації. Також було розяснено можливість оскарження рішення, що прийняте в результаті службової перевірки згідно ст.15,16 Закону України "Про звернення громадян".(а.с.23)

27.09.2016 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області із запитом про надання публічної інформації, в якому запитував:

- чи були працівники поліції 30.08.2016 року в селі Медвин та в селищній раді, Богуславського району Київської області;

- прізвища працівників поліції, які 30.08.2016 року були в селі Медвин та в селищній раді, Богуславського району Київської області. (а.с.8)

За результатами розгляду даної заяви, Богуславським відділенням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області позивачу надана відповідь від 13.10.2016 року №4870/В-491. Даним листом повідомлено ОСОБА_5, що повідомлень про правопорушення або скоєння злочину до Богуславського відділення поліції 30.08.2016 з території сільської ради с.Медвин, Богуславського району, Київської області не надходило та виїзди працівників Богуславського відділення поліції в службових цілях не здійснювалися. (а.с.65)

Вважаючи дії відповідача щодо надання неповної та недостовірної інформації на запити неправомірними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Закон України "Про доступ до публічної інформації" передбачає два види інформаційних відносин, на які його положення не поширюються: відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій та відносини у сфері звернень громадян. У разі якщо запит на інформацію, який подано згідно із Законом України "Про доступ до публічної інформації", за своїм змістом поєднує предмет регулювання Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про доступ до публічної інформації", то такий "запит-звернення" повинен розглядатися у відповідних частинах у строк та порядок, передбачені відповідними законами.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

ОСОБА_1 звернувся із запитом від 01 вересня 2016 року до начальника поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_3, який був зареєстрований в ГУНП в Житомирській області цього ж дня.

07.09.2016 т.в.о заступника начальника ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 було надано відповідь позивачу, в якій повідомлено, що його звернення було розглянуто, проведено перевірку, факти, викладені в даному зверненні не знайшли свого підтвердження. Відповідно до п.4 ст. 8 Закону України "Про державну таємницю", п.6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та наказу Національної поліції України від 25.11.2015 №108дск, відомості про особовий склад даного підрозділу мають гриф обмеження доступу і не можуть бути надані згідно Закону України "Про державну таємницю" без відповідного допуску та доступу до запитуваної інформації.(а.с.66)

Таким чином, суд вважає, що відповідач ГУНП в Житомирській області розглянув запит про надання інформації ОСОБА_1 від 01.09.2016 в обсязі, у спосіб та у строки, передбачені Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР.

Будь-яких доказів з приводу того, що у відповіді міститься неповна та недостовірна інформація у матеріалах справи не міститься.

Отже, суд дійшов висновку, що з боку Головного управління Національної поліції в Житомирській області відсутні неправомірні дії (бездіяльність) в частині надання неповної та недостовірної інформації (публічної інформації) на запит від 01.09.2016., а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Що стосується позовних вимог про визнання неправомірними дії (бездіяльність) начальника управління кримінальної поліції ОСОБА_2 в частині надання неповної та недостовірної інформації (публічної інформації) на запит від 01.09.2016.

З наявної у матеріалах справи копії звернення позивача від 01.09.2016, яким він обґрунтовує свої позовні вимоги вбачається, що воно адресоване лише Начальнику ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_3, жодного звернення, яке б адресувалося суб'єкту владних повноважень-начальнику кримінальної поліції ОСОБА_2 у матеріалах справи не міститься.

Також позивачем не було надано доказів, які б могли свідчити про направлення такого звернення засобами поштового або електронного звязку.

Крім того, відповідь на запит позивача від 01.09.2016, на яку він посилається у позові, начальник кримінальної поліції ОСОБА_2 не підписував.

Судовому захисту підлягає лише порушене право позивача.

Зважаючи, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про порушення його прав відповідачем - суб'єктом владних повноважень-начальником кримінальної поліції ОСОБА_2 у матеріалах справи не міститься, суд дійшов висновку, що позов у цій частині є безпідставним.

Що стосується позовних вимог про визнання неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Київській області в частині надання неповної та недостовірної інформації (публічної інформації) на запит від 27.09.2016.

Судом встановлено, що 27.09.2016 року ОСОБА_1 надіслав поштою на адресу Головного управління Національної поліції в Київській області запит, в якому запитував:

- чи були працівники поліції 30.08.2016 року в селі Медвин та в селищній раді, Богуславського району Київської області;

- прізвища працівників поліції, які 30.08.2016 року були в селі Медвин та в селищній раді, Богуславського району Київської області. (а.с.8)

Відповідно до статті 40 Конституції України, держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Суд вважає за необхідне також відмітити, що відповідно до довідки Вищого адміністративного суду України про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про доступ до публічної інформації" виокремлюються такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

При цьому, у разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що запитувана позивачем інформація за своєю суттю не відноситься до публічної інформації, оскільки вона не створювалась субєктом владних повноважень.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 указаного Закону роз'яснено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 із запитом звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області, який отриманий відповідачем 30.09.2016 року за вх. №211.

Даний запит 30.09.2016 Головним управлінням Нацполіції у Київській області було передано на виконання Богуславському відділенню поліції ГУНП в Київській області, на території якого знаходиться с.Медвин Богуславського району Київської області.

За результатами розгляду даної заяви, Богуславським відділенням поліції Головного управлінням Національної поліції в Київській області позивачу надана відповідь від 13.10.2016 року №4870/В-491. (а.с.65)

Отже, відповідачем надано позивачеві відповідь на його заяву з дотриманням порядку, встановленого Законом України "Про звернення громадян" для надання відповіді.

Будь-яких доказів з приводу того, що у відповідях, наданих на запити позивача міститься неповна та недостовірна інформація у матеріалах справи не міститься.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з боку Головного управління Національної поліції в Київській області відсутні неправомірні дії (бездіяльність), а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Слід вказати, що не погодження позивача з текстом наданих відповідачами відповідей на запити від 01.09.2016 та 27.09.2016, не може свідчити, про допущену відповідачем бездіяльність або необгрунтованість наданої відповіді.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі при наданні відповідей діяли у межах та у спосіб визначений чинним законодавством, у звязку з чим позов є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 86,94,128,158-162,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос