Справа № 826/1081/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2016 року м. Київ № 826/1081/16

Окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качура І.А. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації - Центру надання адміністративних послуг, Оболонського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві про зобов`язання здійснити реєстрацію місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулися позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 з позовом до Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації - Центру надання адміністративних послуг (далі Відповідач 1), Оболонського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві (далі Відповідач 2), в якому просили, з урахуванням уточнених позовних вимог:

- визнати протиправними дії Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації - Центру надання адміністративних послуг та Оболонського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві;

- зобов`язати Оболонську районну у м. Києві державну адміністрацію - Центр надання адміністративних послуг Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та Оболонський районний відділ Головного Управління Державної міграційної служби в м. Києві здійснити реєстрацію ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог, позивачі зазначили, що проживають за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний будинок належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, право власності зареєстроване у Реєстраційній службі ГУЮ у м. Києві 20.08.2013 року. 14 грудня 2015 року позивачі, як зазначено у позові, звернулися до Відповідача 1 із заявами про реєстрацію їх місця проживання за вищевказаною адресою, надавши відповідний пакет документів.

Однак, 15.01.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали відповідь Оболонського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 16.12.2015 року про відмову у реєстрації місця проживання позивачів за адресою: АДРЕСА_1, з посиланням на положення Постанови Кабінету Міністрів України № 321 «Про затвердження Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають будівельним нормам, у жилі будинки».

Також, як вказують позивачі, у відповіді Відповідача 2 зазначено, що документом, на підставі якого можлива реєстрація місця проживання позивачів у будинку є Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вважають такі дії відповідачів неправомірними та такими, що порушують їх права. Просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.03.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до судового розгляду.

Під час розгляду справи представник позивачів ОСОБА_3, який діє на підставі договорів про надання правової допомоги та ордерів, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у уточненій позовній заяві.

Представник відповідача 1 Бондаренко Я.Ю., яка діє на підставі довіреності, під час розгляду справи позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила у їх задоволенні відмовити, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову.

Представник відповідача 2 до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надав до суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги не визнав у повному обсязі, а також просив розглядати справу за відсутністю представника.

В судовому засіданні за згодою представника позивачів та представника Відповідача 1, з урахуванням заяви Відповідача 2, ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Заслухавши пояснення представника позивачів, представника Відповідача 1, дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

Згідно з наданою суду копією дублікату Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 від 14.03.2005 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0.0397 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території АДРЕСА_1. Кадастровий номер земельної ділянки 78265026.

Як вбачається з копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 9536873 від 17.09.2013 року, ОСОБА_5 на праві приватної власності належить садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 131,2 кв.м, що також підтверджується наданою суду копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний № 9537304 від 17.09.2013 року.

У відповідності до копії заяви ОСОБА_5 від 14.12.2015 року, адресованої Центру надання адміністративних послуг Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, останній звернувся до Центру адміністративних послуг з проханням зареєструвати його та його дружину ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи своє прохання тим, що на теперішній час він разом з дружиною проживають у цьому будинку.

16 грудня 2015 року за вих.. №6/337 Оболонський районний відділ Головного Управління Державної міграційної служби в м. Києві повернувся Центру надання адміністративних послуг документи на реєстрацію проживання у садовому будинку з одночасним зняттям з попередньої адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки реєстрація в садові (дачні) будинки заборонена діючим законодавством України.

Зі змісту письмових заперечень Відповідача 1, доводи яких були підтримані представником під час розгляду справи, вбачається, що Відповідач 1 не визнає позовні вимоги, оскільки чинним законодавством України не передбачено порядку реєстрації місця проживання саме у садових будинках.

Крім того, зазначено, що Порядок переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки визначений Постановою Кабінету Міністрів України №321 від 29.04.2015 року.

Статтею 6 Конституції України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 29 ЦК України Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно зі ст.. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Стаття 380 ЦК України регламентує, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Статтею 1 ЖК УРСР відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР громадяни Української РСР мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Державними будівельними нормами України (ДБН В.2.2-15-2005) «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», затвердженими Наказом Держбуду України від 18.05.2005 року №80 із змінами та доповненнями, які набули чинності з 01.01.2006 року, визначено поняття житлового будинку, а саме: Одноквартирний житловий будинок - індивідуальний житловий будинок, що має прибудинкову ділянку. (Додаток Б до ДБН В.2.2-15-2005)

Садовим будинком, у відповідності до Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44 із змінами, вважається будівля для літнього (сезонного) використання, яка в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків.

Порядком прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.04.2015 № 79, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 травня 2015 р. за № 547/26992 також визначено поняття «садового будинку» - це є будинок для літнього використання та прибудова до нього.

Положеннями ст.. 8-1 ЖК УРСР встановлено, що громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішення про переведення дачних і садових будинків у жилі будинки приймається відповідними органами місцевого самоврядування.

У відповідності до пп. 1-3 Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 321 від 29.04.2015 року, Цей Порядок визначає механізм переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки.

Переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки здійснюється безоплатно органами місцевого самоврядування села, селища, міста, з якими відповідні дачні поселення та садівничі товариства пов'язані адміністративно або територіально.

Для переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок громадянин, який є його власником, або уповноважена ним особа (далі - власник) подає до виконавчого органу сільської (селищної, міської) ради, а у разі, коли в сільській раді виконавчий орган не утворено, - сільському голові (далі - уповноважений орган) заяву за формою згідно з додатком 1, до якої додаються:

копія документа про право власності на дачний чи садовий будинок, засвідчена в установленому порядку; письмова згода співвласників (за наявності) на переведення такого будинку в жилий; звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам за формою згідно з додатком 2.

Технічний огляд дачного чи садового будинку проводиться без застосування обладнання для визначення характеристик конструкцій та виконання вишукувальних робіт на підставі укладеного договору суб'єктом господарювання, у якого працює один або більше відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створенням об'єктів архітектури, які пройшли професійну атестацію згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 554 "Деякі питання професійної атестації відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створенням об'єктів архітектури".

Пунктом 5 цього ж Порядку встановлено, що місцева рада у триденний строк з дня прийняття рішення про переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки видає або надсилає власникові рекомендованим листом з описом вкладення рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок із зазначенням його адреси (рішення про відмову в переведенні разом з поданими документами).

Рішення про переведення є підставою для внесення відповідних змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який, у відповідності до положень чинного законодавства України, вважається будівлею для літнього (сезонного) використання.

Відповідно до ст.. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Частиною 1 та 2 ст. 70 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Крім того, у відповідності до положень ст.. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Будь - яких належних та допустимих доказів того, що вказаний садовий будинок у порядку, визначеному нормативно - правовими актами України, був переведений Позивачем ОСОБА_1, як власником об`єкту нерухомого майна, в жилий будинок, суду надано не було.

Згідно положень ст.. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до приписів ст.. 3 того ж Закону, вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Як встановлено у судовому засіданні Відповідачами було відмовлено ОСОБА_1 у реєстрації місця проживання його та його дружини за адресою розташування садового будинку з тих підстав, що реєстрація місця проживання проводиться лише у житлових будинках, у садових будинках реєстрація місця проживання не передбачена діючим законодавством, оскільки ці об'єкти нерухомого майна є будинками для літнього використання з прибудовами до них.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у діях Оболонської районної у м. Києві ради державної адміністрації - Центру надання адміністративних послуг та Оболонського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві відсутні ознаки протиправності в частині відмови у проведенні реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою розташування садового будинку, а саме: АДРЕСА_1, а тому підстав для задоволення позовних вимог Позивачів не має.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст.. 94 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення сплаченої суми судового збору на користь позивачів.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 122,158 - 163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур