Справа № 823/1924/16
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року справа № 823/1924/16

м. Черкаси

15 год. 09 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Каліновської А.В.,

при секретарі - Баклаженко Н.В.,

за участю:

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з рахунків у банках, обслуговуючих приватне підприємство «Терліс» на користь бюджету через Черкаську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Черкаській області податковий борг у сумі 36275 грн. 55 коп.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач не виконує своїх податкових зобов'язань з єдиного податку третьої групи (юридичні особи), внаслідок чого має податковий борг у сумі 36275 грн. 55 коп.

Позивач в судове засідання не з'явився, просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності свого представника.

Відповідач повідомлений про час, дату та місце судового засідання, за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в судове засідання не з'явився, про причину своєї неявки не повідомив, заперечення на позов не надав, а тому судовий розгляд справи проводився за відсутності його представника, на підставі наявних матеріалів справи.

Відповідно до частини 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено.

Пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Статтею 9 Податкового кодексу України встановлено вичерпний перелік загальнодержавних податків та зборів, до яких відноситься і податок на доходи фізичних осіб.

Підпунктом 162.1.1 статті 162 Податкового кодексу України передбачено, що одним із платників податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. За нормами п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід.

Згідно із п. 168.2.1 ст. 168 Податкового кодексу України, платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Відповідно до п. 172.1 ст. 172 Податкового кодексу України, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об'єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Пунктом 172.2 ст. 172 Податкового кодексу України визначено, що дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об'єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об'єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Згідно п. 167.2 ст. 167 Податкового кодексу України, ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування.

Відповідно до п. 179.7 Податкового кодексу України, фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Судом встановлено, що відповідачем до контролюючого органу, відповідно до п. 168.2 ст. 168 Податкового кодексу України, була подана податкова декларація про майновий стан і доходи за 2014 рік від 12.03.2015 року та розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб. Загальна сума доходу відповідача від операції з продажу (обміну) об'єктів нерухомого майна (садового будинку та земельної ділянки) згідно вказаної декларації складає 70620 грн., сума податку, яка підлягає сплаті - 3531 грн.

Відповідачем в судовому засіданні надана копія квитанції від 24.06.2014 №12168272, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатила податок на доходи фізичних осіб у розмірі 3531 грн. на рахунок УДКСУ у Фрунзенському районі м. Харкова.

Згідно ст. 164 ПК України, загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно пп. «а» п. 176.2. ст. 176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Пунктами 4-5 ст. 45 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) встановлено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Приписами ч. 5 ст. 45 БК України передбачено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Отже, аналіз норм БК України дає підстави для висновку, що усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами бюджету. Податки і збори (обов'язкові платежі) визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Поняття «єдиний казначейський рахунок» закріплене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затвердженому Наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 №122 (далі - Положення №122), та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Пунктом 2.1 цього Положення встановлено, що єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Зі змісту пунктів 2.2 і 2.3 Положення №122 слідує, що всі сплачені податки і збори (обов'язкові платежі), не залежно від того, до якого бюджету вони сплачені, в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування податку на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Як встановлено судом, відповідач 24.06.2014 сплатив визначену суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 3531 грн. до державного бюджету, тобто, у межах граничного терміну сплати податку на доходи фізичних осіб, передбаченого нормами ПК України, однак помилкова сплата відповідачем податку на інший рахунок бюджету УДКСУ у Фрунзенському районі м. Харкова, визначеного для сплати податку на доходи фізичних осіб не є правовою підставою для висновку про несплату ним необхідної суми податку у визначений строк, оскільки відповідач свій обов'язок щодо сплати податків виконав у встановлені законодавством строки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, позивач не довів правомірність заявлених позовних вимог. Натомість відповідач та його представник надали обґрунтовані заперечення проти позову.

Керуючись ст. ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст постанови виготовлено 30.01.2017.