Справа № 815/2698/16
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2698/16

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н. В.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусика А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника апелянта - Кіптікова Ігоря Олеговича, представника позивача - ОСОБА_2 та третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом до Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі ВДВС), третя особа: ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Кіптікова І.О. від 16 квітня 2016 року у виконавчому провадженні №50003199 про накладення на позивача штрафу в розмірі 170,00 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин, та від 25 квітня 2016 року у виконавчому провадженні №50003199 про накладення на позивача штрафу в розмірі 340,00 грн. за повторне невиконання рішення суду без поважних причин.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду, ВДВС подав апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у ВДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1531/09, виданого Київським районним судом м.Одеси 27 січня 2016 року про зобов'язання позивача не чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні їх спільних дітей у відповідному режимі.

27 січня 2016 року державним виконавцем відділу винесено постанову ВП №50003199 про відкриття виконавчого провадження.

15 квітня 2016 року складено акт державного виконавця про відсутність боржника та його дітей за місцем проведення виконавчих дій, а саме: м.Одеса, Фонтанська дорога, 92/94 (далі Адреса). В ході телефонної розмови з боржником з'ясовано, що діти перебувають у Грузії.

16 квітня 2016 року складено повторний акт державного виконавця про відсутність боржника та дітей за вказаною Адресою.

16 квітня 2016 року у порядку ст.11, 75, 89 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 170,00грн. У супровідному листі до постанови про накладення штрафу на боржника боржнику встановлено п'ятиденний строк для виконання рішення суду (вимог виконавчого документу), а також письмово попереджено про кримінальну відповідальність.

23 квітня 2016 року складено акт державного виконавця про відсутність боржника та його дітей за місцем проведення виконавчих дій. В ході телефонної розмови з боржником з'ясовано, що діти перебувають у Грузії.

За повторне невиконання рішення суду без поважних причин на боржника (позивач) накладено штраф у розмірі 340, 00 грн. шляхом винесення постанови від 25 квітня 2016 року ВП №50003199.

Винесення вказаних постанов і стало підставою для звернення ОСОБА_7 з позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з відсутності законодавчо визначених підстав для винесення відносно позивача постанов про накладення штрафів від 16 квітня 2016 року та від 25 квітня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, вважає їх правильними з огляду на наступне.

В провадженні Київського районного суду знаходилась цивільна справа № 22ц-3447/2009 за позовом ОСОБА_3 до позивача про відібрання дітей, передання дітей матері на виховання, визначення місця проживання дітей з матір'ю, усунення перешкод у спілкуванні з дітьми. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 30 квітня 2009 року в задоволенні позову відмовлено.

28 жовтня 2009 року рішенням апеляційного суду Одеської області (справа № 2-1531/09) апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнили частково. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні спільних дітей в суботу - с 13 години до 15 години, в неділю - з 10 години до 12 години та у дні народження з 16 години до 18 години.

04 березня 2010 року до Київського районного суду м.Одеси звернувся заступник начальника другого Київського відділу ДВС Одеського міського управляння юстиції із заявою про встановлення подальшого способу та порядку виконання виконавчого листа №2-1531/09 про зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні спільних дітей у вищезазначеному розпорядку.

02 червня 2011 року Київський районний суд м.Одеси ухвалив рішення, яким встановив подальший спосіб та порядок виконання апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2009 року по справі 2-1531/09, шляхом зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні дітей та вихованні дітей: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ним повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4, в суботу - с 13 години до 15 години, в неділю - з 10 години до 12 години, в день народження ОСОБА_7 щорічно ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 16 години до 18 години, в день народження ОСОБА_10 щорічно ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 16 години до 18 години поза межами місця проживання дітей за Адресою у місці, вільно визначеному ОСОБА_3. Для чого надати ОСОБА_3 право самостійно забирати ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ним повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4, в суботу - с 13 години до 15 години, в неділю - з 10 години до 12 години, в день народження ОСОБА_7 щорічно ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 16 години до 18 години, в день народження ОСОБА_10 щорічно ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 16 години до 18 години з місця їх проживання за Адресою за умови надання на це згоди ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Положеннями ст.11 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон) (діючого станом на час винесення спірних постанов відповідача) передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1-3 ст.75 Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Частинами 1, 2 ст.89 Закону визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

З огляду на зобов'язальну частину рішення Київського районного суду м.Одеси від 02 червня 2011 року, яким встановлено подальший спосіб та порядок виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2009 року по справі 2-1531/09, шляхом зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні дітей та вихованні дітей, колегія суддів вважає, що в розумінні ст.75, 89 Закону невиконання рішення суду боржником є вчинення таким боржником (ОСОБА_5) активних, чітко спрямованих дій, направлених на перешкоджання реалізації стягувачем відповідного права, передбаченого судовим рішенням.

Так, підставою для прийняття спірних постанов відповідач зазначив лише відсутність боржника та його дітей за Адресою (боржник з дітьми перебували в Грузії), де були проведені відповідні виконавчі дії. Разом з тим, колегія суддів вважає вказані обставини недостатніми та такими, що, самі по собі, не можуть свідчити про не виконання боржником судового рішення та вчинення активних дії по перешкоджанню ОСОБА_3 у спілкуванні з дітьми та їх вихованні.

Крім того, слід зазначити, що станом на винесення спірних постанов відповідача, дітям позивача виповнилося повних 20 років (ОСОБА_7) та 17 років (ОСОБА_10), тобто, обидві дитини позивача вже мають права вільно обирати собі місце проживання та самостійного виїзду закордон, в тому числі і Грузію (ст.29, 313 ЦК України).

Також в матеріалах справи наявний акт державного виконавця від 15 лютого 2016 року, який складений у присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_10 та згідно якого ОСОБА_5 повідомив, що не чинить перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні дітей, одночасно, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 повідомили, що їм ніхто не перешкоджає бачитись із ОСОБА_3 та те, що вони взагалі не бажають із нею бачитись та спілкуватись.

Крім того, вказаним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 02 червня 2011 року (яке діяло на момент винесення спірних постанов) було зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з дітьми та вихованні дітей саме поза межами місця проживання дітей за Адресою, у місці, вільно визначеному ОСОБА_3. Разом з тим, державним виконавцем виконавчу дію було проведено саме за вказаною Адресою та зроблено висновок про не виконання рішення суду позивачем в зв'язку з відсутністю боржника та його дітей за тією Адресою, яка рішенням Київського районного суду м.Одеси від 02 червня 2011 року була виключена, як можлива адреса для спілкування третьої особи з дітьми та вихованні дітей, що саме по собі виключає можливість, в контексті наведеного, не виконання позивачем зазначеного рішення суду.

Окрім іншого, як вище зазначалось, станом на винесення спірних постанов відповідача, ОСОБА_7 виповнилося повних 20 років, тобто, вказана особа вже набула повноліття та повної цивільної дієздатності (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання).

Разом з тим, рішенням Київського районного суду м.Одеси від 02 червня 2011 передбачено обмежене у часі безумовне право (з урахуванням бажання самих дітей) ОСОБА_3 на спілкування та виховання дітей, а саме до досягнення їх повноліття.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з моменту набуття ОСОБА_7 повноліття та набуття ним повної цивільної дієздатності, позивач звільняється від накладеного обов'язку не чинити перешкод ОСОБА_3 на спілкування та виховання дитини ОСОБА_7, тим більше з урахуванням того факту, що згідно ч.1 ст.6 Сімейного кодексу України, за якою правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, ОСОБА_7 вже втратив правовий статус дитини.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, за змістом ідентичні наданим до адміністративного позову запереченням, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності згідно законодавства та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому КАС України.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є. Зуєва О.А. Шевчук