Справа № 815/4519/16
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/4519/16

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого - Милосердного М.М.,

суддів - Бітова А.І. та Ступакової І.Г.,

при секретарі - Шепель О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2, представника Державної міграційної служби України - Лазарєвої Ганни Сергіївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов'язання прийняти рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України (далі - ДМС) про визнання неправомірним та скасування рішення № 326-16 від 17.06.2016 р., яким позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов'язання прийняти рішення про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому постанова підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини 3 статті 2 та частини 1 статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи має керуватися принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - м. Логман, провінція Логман, є громадянином Афганістану, за національністю - афганець (пуштун), віросповідання - іслам (мусульманин), суніт, рідна мова пушту, володіє фарсі, неодружений, має повну середню освіту, яку здобув у ліцеї у м. Кабул (Афганістан) в період з 2002 р. по 2013 р.

13 червня 2014 року ОСОБА_2 покинув країну походження авіарейсом Афганістан (м. Кабул) - Туреччина (м. Стамбул) - Україна (м. Одеса), кордон перетнув легально, на підставі національного паспорту та візи.

27 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області (далі - Управління) із заявою про надання захисту в Україні.

01 квітня 2015 року наказом Управління відповідно до ст.8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина Афганістану ОСОБА_2.

За результатами розгляду особової справи позивача (№ 2015OD0208) Управління дійшло до висновку про доцільність відмовити громадянину Афганістану ОСОБА_2 у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, через відсутність умов, передбачених пунктами 1, 13 частини 1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Так, зокрема, аналізом наданих матеріалів разом із наявною інформацією по країні громадянського походження, посадові особи Управління дійшли висновку про підтвердження відсутності умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання заявникові додаткового захисту в Україні, в зв'язку з відсутністю доведених фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження. Також, не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до заявника нелюдського поводження або катування у разі повернення на Батьківщину.

Підставою звернення до суду стало Рішення ДМС № 326-16 від 17.06.2016 р. про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Афганістану ОСОБА_2.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення є обґрунтованими і законними, оскільки, в даному випадку, дійсно відсутні умови, передбачені пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" щодо визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини шостої статті 8 Закону України від 08.07.2011 №3671-VI "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (далі - Закон №3671-VI) рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Як вбачається з матеріалів справи щодо причин звернення за захистом в Україні, позивач зазначає, що влаштувався на роботу кур'єром з перевезень наркотичних речовин під наглядом співробітника служби безпеки Афганістану на ім'я Наджибулла, з яким випадково познайомився у ресторані. При цьому вказано, що з його допомогою було заарештовано закупника наркотичної речовини, який мав відношення до злочинного угрупування під керівництвом ОСОБА_5. Після арешту вказаної особи на адресу позивача почали надходити погрози з боку невідомого угрупування, в результаті чого останній вирішив виїхати за кордон та потрапив до України.

Під час анкетування позивач також зазначав, що саме Наджибулла як співробітник служби безпеки Афганістану запропонував йому роботу кур'єра, причому позивач не знав, що перевозить наркотичні речовини. Після того, як позивач зрозумів, що займається протиправною діяльністю, він звернувся до правоохоронних структур. Після проведення операції з боку правоохоронних структур Наджибуллу було затримано та було виявлено, що він працює на керівника злочинного угрупування ОСОБА_5. Після затримання Наджибулли на адресу позивача почали надходити погрози від членів вищевказаного угрупування, що спричинило виїзд з Афганістану.

Водночас, у співбесіді позивач зазначив, що особисто відмовився від співпраці з Наджибуллою, коли дізнався, що той займається розповсюдженням наркотичних речовин. Вже після затримання членів злочинницького угрупування, його представники почали погрожувати йому, зазначаючи, що арешти відбулись саме через надану ним оперативну інформацію правоохоронним структурам.

Позивач вважає, що у разі повернення до Афганістану він зазнає фізичної розправи з боку представників злочинницького угрупування ОСОБА_6.

З наданої під час співбесіди інформації вбачається, що члени родини позивача, а саме: батько, матір, брат та дві сестри на теперішній час проживають у м. Кабул, інформація стосовно їхнього переслідування або дискримінації в матеріалах справи відсутня.

Поряд з цим, в заяві про визнання біженцем позивач зазначив, що після знайомства із співробітником служби безпеки Афганістану Наджибуллою він проявив власну ініціативу та влаштувався кур'єром до торговців наркотичними речовинами з метою подальшого інформування правоохоронних структур.

Під час анкетування позивач зазначив, що виконував завдання Наджибулли вже працюючи кур'єром з розповсюдження наркотичних речовин.

У заяві про визнання біженцем позивач розповів, що під час продажу третьої партії наркотичної речовини правоохоронні структури затримали покупця наркотиків.

Під час анкетування позивач повідомив, що співробітники поліції затримали Наджибуллу після його особистого звернення до органів з контролю обігу наркотичних речовин.

Під час співбесіди позивач розповів, що за власним бажанням припинив співпрацю із Наджибуллою.

Під час тієї ж співбесіди позивач зазначав, що причетних до обігу наркотичних речовин осіб заарештували пізніше, причому не надав інформації, кого саме було затримано.

Під час додаткової співбесіди позивач повідомив, що співробітники поліції затримали ОСОБА_5.

У заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту зазначено, що Наджибулла був співробітником служби безпеки Афганістану та використав позивача для розкриття каналу нелегального обігу наркотичних речовин під керівництвом голови кримінального угрупування на установчі дані ОСОБА_5.

Під час анкетування вказано, що Наджибула як представник служби безпеки Афганістану неофіційно працював на ОСОБА_5, який був колишнім командиром моджахедів.

З протоколу співбесіди також вбачається, що Наджибулла був поліцейським, який спланував операцію по затриманню ОСОБА_6 за допомогою позивача.

Крім того, під час першої співбесіди позивач повідомив, що прибув до України за вимогою батька, після надходження на його адресу погроз з боку невідомих осіб. Під час другої співбесіди шукач захисту зазначив, що після отримання телефонних погроз на свою адресу він виїхав до м. Кабул та особисто зв'язався із родичем в Україні, який зробив йому запрошення на в'їзд до України.

Тому, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені розбіжності по суті історії переслідування та виїзду до України вказують на її вигаданість та очевидну необґрунтованість.

Отже, зазначені позивачем обставини щодо підстав виїзду з країни походження є сумнівними, а з аналізу особової справи та свідчень позивача вбачається, що будь-яких погроз, пов'язаних з расою, віросповіданням, національністю, громадянством (підданством), належністю до певної соціальної групи або політичних переконань позивач взагалі не отримував. Крім того, матеріалами справи разом із наявною інформацією по країні громадянського походження заявника підтверджується відсутність умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання заявникові додаткового захисту в Україні через відсутність доведених фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження. Також, не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до заявника нелюдського поводження або катування у разі повернення на Батьківщину.

Судом не встановлено жодної обставини, яка б давала підстави до визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зокрема те, що він за місцем громадянської належності може стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

На підставі встановлених по справі обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки у позивача відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав, передбачених пунктами 1 чи 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання в апеляційній скарзі на ситуацію в країні походження, оскільки в даному випадку судом не вирішується питання про видворення іноземця, а надається оцінка рішенню органу міграційної служби, яким позивачу відмовлено у визнанні біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, яке з огляду на відсутність мінімальних стандартів для кваліфікації заявника як біженця або як особи, що потребує міжнародного захисту, судом оцінюється як обґрунтоване.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а

постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 27 січня 2017 року.

Головуючий: М.М.Милосердний

Судді: А.І.Бітов

І.Г.Ступакова