Справа № 802/2068/16-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 січня 2017 р. Справа № 802/2068/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаїни,

суддів: Альчука Максима Петровича,

ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання: Коляденка О.Л.,

позивача: ОСОБА_2,

представників позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Департаменту захисту економіки Національної поліції України (відповідач 1), Центральної атестаційної комісії №3 Національної поліції України (відповідач 2), Національної поліції України (відповідач 3)

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (відповідач 1), Центральної атестаційної комісії №3 Національної поліції України (відповідач 2), Національної поліції України (відповідач 3) про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування наказу в частині звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У позовній заяві позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення начальника управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України полковника міліції ОСОБА_5 та наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 01.09.2016 року №434 "Про організацію проведення атестування особового складу структурних (відокремлених) підрозділів" щодо включення ОСОБА_2 до списку поліцейських, що підлягають атестуванню;

- визнати дії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо проведення атестації ОСОБА_2. протиправними, а прийняте Центральною атестаційною комісією № 3 апарату Національної поліції України відносно нього рішення (висновок) - скасувати;

- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 07.11.2016 року №275 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції і поновити його на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки у Вінницькій області з присвоєнням спеціального звання " майор поліції";

- стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_2 середній заробіток з дати звільнення по дату винесення судового рішення у даній справі;

- стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні по день фактичного розрахунку;

- постанову в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що починаючи з 23.08.2002 року по 06.11.2015 року він проходив службу в органах внутрішніх справ України. Зважаючи на процес реформування міліції та створення Національної поліції України, згідно з п. 9, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" наказом голови Національної поліції України № 164 о/с від 11.11.2015 року позивач був прийнятий на службу в поліцію на посаду старшого оперуповноваженого управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

В подальшому наказом Національної поліції України № 210 о/с від 20.11.2015 року створено Центральну атестаційну комісію № 3 апарату Національної поліції України та призначено проведення атестування поліцейського апарату Національної поліції України. Цим же наказом керівників структурних підрозділів апарату Національної поліції, в тому числі Департаменту захисту економіки, було зобов'язано скласти списки поліцейських апарату Національної поліції, які підлягають атестуванню, та атестаційні листи стосовно таких поліцейських. На виконання зазначеного наказу керівником Департаменту захисту економіки Національної поліції України ОСОБА_2 включено до списків поліцейських, які підлягають атестуванню.

04.08.2016 року заступником начальника управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту підполковником поліції ОСОБА_6 на позивача було складено атестаційний лист, згідно з яким ОСОБА_2 відповідає займаній посаді. Аналогічний висновок за результатами розгляду атестаційного листа складений і прямим керівником позивача т.в.о. начальника управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту підполковником поліції ОСОБА_7

Після цього позивач пройшов усі етапи атестування працівників поліції, однак за висновком Центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України, оформленим протоколом ОП № 15.00036056.0063433 від 22.09.2016 року його визнано таким, що не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Не погоджуючись із висновком Центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України, ОСОБА_2 звернувся із скаргою до Центральної апеляційної комісії №1.

Відповідно до висновку Центральної апеляційної комісії №1, оформленим протоколом ОП № 15.00038010.0063433 від 19.10.2016 року, скаргу поліцейського відхилено.

Також, позивач зазначив, що на підставі вказаних рішень, наказом начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції України № 275 о/с від 07.11.2016 року його було звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Рішення Центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України, дії відповідачів щодо включення до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, та щодо проведення атестування, а також наказ про звільнення позивач вважає протиправними, необ'єктивними і необґрунтованими.

Зокрема зазначає, що атестування було проведене без наявності законних підстав та з порушенням порядку включення до списків поліцейських, які підлягають атестуванню. Крім того, прийняття позивача на службу в поліції відбулося на підставі положень пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", який не передбачає проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції.

Крім того, позивач просить суд взяти до уваги, що висновок атестаційної комісії про відповідність чи не відповідність поліцейського займаній посаді повинен приймається за результатами розгляду усіх матеріалів. Водночас поза увагою Центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України залишився атестаційний лист та інші досліджені в процесі атестування документи. Тому, позивач вважає, що оцінка його відповідності займаній посаді здійсненна відповідачем необ'єктивно, без урахування всіх обов'язкових критеріїв проведення атестування.

До того ж, на думку позивача, проведена щодо нього атестація є незаконною в цілому, а тому не можуть вважатися правомірними всі дії, рішення та висновки відповідачів, які мали місце після такої атестації, в тому числі і наказ про його звільнення.

21.12.2016 року за вх. № 28653 від представника Департаменту захисту економіки Національної поліції України на адресу суду надійшли письмові заперечення проти заявленого адміністративного позову (а.с. 181-188).

Так, у наданих представником відповідача запереченнях зазначено, що атестування позивача проведено на підставі, в порядку та у спосіб, що передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Інструкцією про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 року № 1465. При цьому позивач на проходження атестації погодився, наказів про призначення атестування та визначення складу атестаційної комісії не оскаржував, добровільно взяв участь у співбесіді та тестуванні.

Згідно з протоколом Центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України ОП № 15.00036056.0063433 від 22.09.2016 року комісією прийнято рішення про невідповідність позивача займаній посаді та необхідність його звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність. Таке рішення обґрунтоване низьким рівнем знань та професійних якостей, низькими балами за результатами проведеного тестування. Водночас комісія вивчала та досліджувала усі передбачені Інструкцією документи та враховувала обов'язкові під час атестування поліцейських критерії.

Таким чином, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та об'єктивним, а правових підстав для його скасування немає.

Безпідставними представник відповідача вважає також позовні вимоги про визнання протиправними дій Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо включення позивача до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, та дій Національної поліції України щодо проведення атестування позивача. Так, зокрема включення позивача до списку працівників УЗЕ у Вінницькій області Департаменту, які підлягають атестуванню, здійснено на виконання наказу Національної поліції України від 20.11.2015 року № 210 о/с. При цьому окремий наказ не видавався. Водночас цей список лише містить перелік осіб, які підлягають атестуванню і не породжує додаткових обов'язків для осіб, що у ньому вказані. Тобто не є рішенням в розумінні статті 17 КАС України, а тому не може бути предметом судового оскарження.

Крім того, наголосив, що зважаючи на результати проведеного атестування щодо ОСОБА_2 наказ в частині його звільнення зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" є правомірним.

Позивач та його представники у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Крім того, позивач вказав, що його було звільнено зі служби в поліції з порушенням вимог чинного законодавства України, у зв'язку з чим, він підлягає поновленню на посаді із якої його було звільнено з 08.11.2016 року. Також, представник відповідача зазначив, що оскільки мало місце протиправне звільнення позивача із служби в поліції, на користь ОСОБА_2 слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 08.11.2016 року по дату винесення судового рішення у даній справі.

Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З огляду на викладене та враховуючи достатність наявних у справі доказів суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників відповідачів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши інші докази в їх сукупності суд доходить висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 23.08.2002 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, перебуваючи на посадах в різних підрозділах МВС України, що підтверджується довідкою (а.с. 38).

11.11.2015 року відповідно до наказу голови Національної поліції України № 164 о/с, у зв'язку з реформуванням міліції та створенням Національної поліції України, на підставі пунктів 9, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" позивач був прийнятий на службу в поліцію на посаду оперуповноваженого управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з встановленням посадового окладу та присвоєнням відповідного спеціального звання "майор поліції" (а.с. 22).

20.11.2015 року головою Національної поліції України прийнято наказ за № 210 о/с "Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві", відповідно до якого призначено атестування поліцейських апарату Національної поліції України та міжрегіональних територіальних управлінь, в тому числі Департаменту захисту економіки, центральною атестаційною комісією (пункт 1), створено центральну атестаційну комісію та затверджено її склад (пункт 2), а керівникам структурних підрозділів апарату Національної поліції України та міжрегіональних територіальних управлінь, в тому числі Департаменту захисту економіки, наказано скласти списки поліцейських Національної поліції України та міжрегіональних підрозділів, які підлягають атестуванню, скласти атестаційні листи стосовно поліцейських, підготувати для надання на засідання атестаційної комісії додаткові матеріали щодо проходження служби поліцейськими, забезпечити прибуття поліцейських на засідання атестаційних комісій у разі необхідності (пункт 3) (а.с. 197-198).

23.11.2015 року головою Національної поліції України прийнято наказ за № 102 "Про організацію заходів з тестування особового складу Національної поліції України", яким наказано керівникам структурних підрозділів Національної поліції України забезпечити доведення до відома всього особового складу умови проведення тестування, забезпечити реєстрацію усіх осіб, які виявили бажання пройти атестування у єдиній централізованій відомчій телекомунікаційній мережі (ЄЦВТМ), поінформувати особовий склад, що особи, які не зареєстровані в ЄЦВТМ, не будуть допущені до атестування та не зможуть продовжити службу в поліції (а.с. 199).

02.08.2016 року головою Національної поліції України прийнято наказ за № 661 "Про створення Центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України", яким сформовано відповідну атестаційну комісію та визначено її персональний склад (а.с. 202-203).

На виконання наказу Національної поліції України № 210 о/с від 20.11.2015 року начальником управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту полковником поліції ОСОБА_5 складено список осіб особового складу управління станом на 23.11.2015 року, які підлягають атестуванню, до якого включено старшого оперуповноваженого управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту майора поліції ОСОБА_2

Крім того, керівництвом управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту стосовно позивача складено атестаційний лист, розділи I та II якого затверджені 04.08.2016 року безпосереднім та прямими керівниками ОСОБА_2 (а.с. 28-29).

Надалі Центральною атестаційною комісією № 3 апарату Національної поліції України проведено процедуру атестування позивача, яка включала етапи тестування, та співбесіди.

Згідно з рішенням (висновком) комісії, оформленим протоколом ОП № 15.00036056.0063433 від 22.09.2016 року, позивача визнано таким, що займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність (а.с. 26).

Не погоджуючись із висновком Центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України, ОСОБА_2 звернувся із скаргою до Центральної апеляційної комісії №1.

Відповідно до висновку Центральної апеляційної комісії №1, оформленим протоколом ОП № 15.00038010.0063433 від 19.10.2016 року, скаргу поліцейського відхилено.

07.11.2016 року Департаментом захисту економіки Національної поліції України прийнято наказ № 275 о/с "По особовому складу", яким ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с. 17).

Не погоджуючись із рішеннями та діями відповідачів та з метою захисту своїх прав та інтересів, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд керується наступними мотивами.

Відповідно до ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію" атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри. Атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність. Рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказам. Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

Порядок атестування поліцейських, яке проводиться в апараті Національної поліції України, територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, установах) Національної поліції України з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри визначає Інструкція про порядок проведення атестування поліцейських, затверджена наказом МВС України від 17 листопада 2015 року № 1465 (далі Інструкція).

Пунктом 3 розділу І Інструкції продубльовані підстави для атестування поліцейських, визначені у ч. 2 ст. 57 Закону № 580-VIII, та передбачено, що атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Отже, як статтею 57 Закону України "Про Національну поліцію", так і пунктом 3 розділу І Інструкції визначено вичерпний перелік підстав для проведення атестування поліцейських, який не може тлумачитись розширено.

Більше того, на думку суду, кожна із цих підстав є самостійною та фактично взаємовиключною, а тому у кожному випадку повинна застосовуватись окремо.

Натомість в наказі голови Національної поліції України № 210 о/с від 20.11.2015 року "Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві", на виконання якого було проведене атестування позивача, взагалі відсутнє посилання на конкретну правову підставу для проведення атестування, визначену у ч. 2 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію" та в п. 3 розділу І Інструкції. Водночас посилання в наказі на відповідні норми в цілому суд вважає неправомірним і таким, що суперечить вимогам чинного законодавства.

При цьому суд відхиляє доводи відповідачів про те, що вказаний наказ було прийнято з урахуванням положень ч. 1 ст. 57 Закону № 580-VIII, оскільки цією нормою закону визначається мета атестування поліцейських, але не підстави для його проведення.

Так, мета проведення атестації та підстави для її проведення не є тотожними поняттями, оскільки мета - це те, що необхідно досягнути проведенням атестування поліцейського, а підстава - це причина або достатній привід для її проведення.

Також суд зауважує, що вищезазначене рішення керівника поліції про проведення атестування поліцейських не містить переліку осіб, які підлягають атестуванню, із зазначенням, в тому числі щодо позивача, чітких передумов (обставин), у зв'язку з виникненням яких вирішується питання про проведення атестації (чи для призначення певних осіб на вищу посаду, заміщення якої здійснюється без проведення конкурсу, чи для вирішення питання про їх переміщення на нижчу посаду, або ж для звільнення конкретних поліцейських зі служби в поліції через службову невідповідність).

Водночас іншого наказу органу поліції, який би передбачав, що ОСОБА_2 підлягає атестуванню з підстав, передбачених частиною 2 статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", суду не надано.

Крім того, наявне у наказі голови Національної поліції України № 164 о/с від 11.11.2015 року посилання про прийняття позивача на службу в поліції "в порядку переатестування", на думку суду, не дає правових підстав для проведення атестування позивача, оскільки в силу вимог закону атестація не є обов'язковою умовою для прийняття особи на службу в поліції, в тому числі колишніх працівників міліції, а перелік підстав для проведення атестування поліцейських є вичерпним, про що вже зазначалось вище.

Доводи відповідача про те, що позивач самостійно, з власної ініціативи зареєструвався в ЄЦВТМ та добровільно взяв участь в атестуванні, судом оцінюються критично з огляду на те, що чинним на сьогодні законодавством визначені конкретні підстави для проведення атестування поліцейських, які не передбачають можливості проходження атестації за власною ініціативою поліцейського.

Також суд враховує ту обставину, що атестування було призначене за наказом керівника органу поліції, а тому ОСОБА_2, як підлегла посадова особа, не міг не виконати відповідного рішення. До того ж, пунктом 3 наказу голови Національної поліції України № 210 о/с від 20.11.2015 року керівників міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, в тому числі керівника Департаменту захисту економіки, було зобов'язано забезпечити прибуття поліцейських на засідання атестаційних комісій, що додатково свідчить про неможливість невиконання позивачем рішення керівництва про проведення атестування.

Крім того, є також підстави для визнання неправомірним призначення проведення атестації позивача протягом першого року проходження служби після призначення на посаду.

Так, судом встановлено, що позивач був звільнений з органів внутрішніх справ України у зв'язку з переходом на службу до Національної поліції України (п. 64 "з") та прийнятий на посаду старшого оперуповноваженого управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту згідно з наказу голови Національної поліції України № 164 о/с від 11.11.2015 року.

Питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 року в справі № 21-8а15, яка в силу ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для судів при вирішенні аналогічних спорів.

Оскільки положеннями спеціального законодавства з питань проходження служби в поліції Законом України "Про Національну поліцію" не врегульоване питання визначення кола осіб, які не підлягають атестації, то суд з врахуванням наведеного рішення Верховного Суду України, вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин окремі положення Закону України "Про професійний розвиток працівників" від 12.01.2012 року № 4312-VІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про професійний розвиток працівників", норми якого також поширюються на відносини з атестування поліцейських, атестації не підлягають працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Таким чином, атестування позивача було проведене до закінчення річного строку його перебування на посаді в органах поліції, а отже і з цих мотивів суд не може погодитись із законністю атестації позивача з відповідними правовими наслідками.

Разом з тим, керуючись принципом офіційного з'ясування всіх обставин справи, закріпленим у ст.ст. 7, 11, 159 КАС України, суд вважає необхідним також надати по суті оцінку рішенню атестаційної комісії за результатами атестування позивача.

Так, пунктом 15 розділу ІV Інструкції визначено, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Отже, зі змісту вказаного пункту Інструкції вбачається, що прийняття одного із зазначених у ньому рішень є дискреційними повноваженнями атестаційної комісії, які не можуть бути реалізовані іншими особами, в тому числі судом. Водночас у справі, що розглядається, позивач не просить суд прийняти рішення про визнання його таким, що відповідає займаній посаді. Натомість позов містить вимогу про перевірку правомірності прийнятого відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, рішення.

Повноваження суду на вчинення таких дій передбачені ст.ст. 2, 6, 17, 105, 162 КАС України. Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб'єктів владних повноважень, визначені у ч. 3 ст. 2 КАС України. Такими критеріями є, зокрема, обґрунтованість рішення суб'єкта владних повноважень, тобто необхідність прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, безсторонність (неупередженість), розсудливість, пропорційність.

Відтак атестаційна комісія, як суб'єкт владних повноважень в розумінні положень адміністративного судочинства, повинна, по-перше, належним чином вмотивувати своє рішення (висновок), і, по-друге, приймаючи його, має бути об'єктивною та дотримуватись необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Водночас суд, не втручаючись у дискреційні повноваження комісії, може контролювати таке рішення та надавати йому оцінку з точки зору відповідності зазначеним вище критеріям.

Це узгоджується з передбаченим пунктом 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект як право на розгляд справи судом із "повною юрисдикцією", тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28.06.1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії"; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 04.03.2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії".

При цьому стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейський суд з прав людини виробив позицію, згідно з якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 111 рішення від 31.07.2008 року у справі "Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки"; п. 157 рішення від 21.07.2011 року у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" та інші).

З огляду на викладене суд зазначає, що в силу вимог пунктів 11, 12 розділу ІV Інструкції атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування. Це, зокрема, декларація про доходи, інформаційна довідка, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", інформація з відкритих джерел.

Водночас до кола обставин, які атестаційна комісія повинна дослідити, входять передусім обставини, передбачені пунктом 16 розділу ІV Інструкції, а саме: 1) повнота виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Також атестаційна комісія повинна дослідити, чи відповідає атестований вимогам, що пред'являються до нього як до особи, яка перебуває на відповідній посаді, та перевірити наявність (відсутність) обставин, що тягнуть за собою передбачені статтею 61 Закону обмеження, пов'язані зі службою в поліції. При цьому відсутність висновків атестаційної комісії щодо всіх із зазначених обставин є підставою для визнання рішення (висновку) атестаційної комісії необґрунтованим.

Як встановлено судом під час розгляду справи, 04.08.2016 року заступником начальника УЗЕ у Вінницькій області Департаменту підполковником поліції ОСОБА_6 щодо ОСОБА_2 складено атестаційний лист, за змістом якого позивач за час служби в органах внутрішніх справ зарекомендував себе з позитивної сторони, як здібний, дисциплінований, енергійний працівник. Свої службові обов'язки виконує старанно. Володіє практичними навичками, приймає вірні рішення. У вирішенні службових питань проявляє наполегливість та принциповість. Дотримується норм та вимог статутів, наказів та інших нормативних документів, які регламентують діяльність органів внутрішніх справ та Національної поліції України. Достатньо працює над підвищенням свого професійного рівня. В роботі проявляє чесність, принциповість, не допускає порушень вимог чинного законодавства. В складних оперативних обставинах діє сміливо і рішуче, приймає правильні і виважені рішення.

Протягом 2015-2016 років особисто виявив 5 кримінальних правопорушень. Зокрема, відкрито провадження за ч.2 ст.191 КК України відносно службових осіб відділу освіти Могилів-Подільської РДА, які зловживаючи своїм службовим становищем та усвідомлюючи, що ФОП ОСОБА_8 не в змозі виконувати умови договору, безпідставно погодилися на зміну умов договору, що призвело до зайво витрачених бюджетних коштів в сумі 100000 грн.

На критику реагує адекватно, робить правильні висновки та вчасно вживає заходів щодо усунення недоліків. Державну та службову таємницю зберігати вміє. Уміє триатися коректно з усіма, у побуті скромний. У стройовому відношенні підтягнутий. Фізично розвинений. Добре володіє табельною зброєю. (а.с. 94-95).

За висновком прямого керівника ОСОБА_6 позивач займаній посаді відповідає. Такий висновок погоджений т.в.о начальника УЗЕ у Вінницькій області Департаменту підполковником поліції ОСОБА_7

Крім того, згідно з інформаційною довідкою начальника сектору УЗЕ у Вінницькій області Департаменту майора поліції ОСОБА_9, позивач в органах внутрішніх справ України перебував на службі з 23.08.2002 року, а починаючи з 07.11.2015 року в органах поліції. За період служби заохочувався 16 разів, до дисциплінарної відповідальності притягувався 5 разів у 2004 році (догана), у 2005 році (догана), у 2006 році (догана), у 2012 році (зауваження), у 2014 році (догана). Станом на 04.08.2016 року незнятих дисциплінарних стягнення немає, службові розслідування відносно нього не проводилося (а.с. 168).

Відповідно до довідки від 05.11.2015 року за результатами перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади", визначені цим законом заборони на позивача не поширюються, відомості у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік відповідають податковій інформації про майно (майнові права) ОСОБА_2, а вартість такого майна (майнових прав) відповідає податковій інформації про його доходи, отримані із законних джерел (а.с. 160).

Разом з тим, змістовний аналіз протоколу засідання Центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України ОП № 15.00036056.0063433 від 22.09.2016 року дають суду підстави для висновку про те, що вищевказана інформація у своїй сукупності не була врахована комісією.

Так, рішення атестаційної комісії переважно обґрунтовується низьким рівнем знань позивача та низькими балами по тестуванню, що, на думку відповідачів, свідчить про службову невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді.

Оцінюючи вказані доводи суд зазначає, що згідно з п. 10 розділу ІV Інструкції для визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування. За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази, та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

З матеріалів справи слідує, що за результатами проведеного тестування за тестом на загальні навички позивач отримав 31, а за професійним тестуванням 41 балів. Отже, за позивач набрав необхідну мінімальну кількість балів.

Водночас, беручи до уваги те, що згідно з п. 16 розділу IV Інструкції результати тестування є лише одним з восьми критеріїв, які враховуються атестаційною комісією при прийнятті рішень стосовно поліцейського, на переконання суду, такі результати не можуть мати визначального значення та повинні оцінюватись атестаційною комісією разом з іншими матеріалами, поданими до атестування, та на рівні з ними, без надання переваг одному критерію над іншими.

Також суд звертає увагу на роз'яснення викладені у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації" від 29.09.2016 року №11, результати тестування не мають вирішального значення та мають оцінюватись разом з іншими матеріалами, що були подані до атестування.

До того ж, висновок атестаційної комісії щодо незадовільного рівня знань та професійних якостей позивача прямо суперечить характеристиці, яка наведена в атестаційному листі та надана безпосереднім і прямим керівниками позивача підполковниками поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 При цьому комісією така характеристика і зазначені у ній відомості належним чином (з наведенням відповідних мотивів) спростовані не були.

Підсумовуючи, суд зазначає, що відповідно до п. 1 розділу І Інструкції метою атестування поліцейських є оцінка їх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Отже, при атестуванні поліцейського повинні повно і всебічно враховуватись усі його ділові, професійні, особисті якості, освітній та кваліфікаційний рівні, а також можливість перебування поліцейського на службі в поліції.

Водночас рішення атестаційної комісії про невідповідність поліцейського займаній посаді, з урахуванням істотних негативних наслідків від такого рішення для особи у виді звільнення з публічної служби, має обов'язково відповідати вимогам щодо обґрунтованості та прийматись з урахуванням всіх критеріїв, визначених пунктом 16 розділу IV Інструкції.

Натомість встановлені судом обставини справи і досліджені в судовому засіданні докази у своїй сукупності дають підстави для висновку про те, що рішення Центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України, оформлене протоколом ОП № 15.00036056.0063433 від 22.09.2016 року, про невідповідність позивача займаній посаді та необхідність його звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність не може вважатись обґрунтованим, було прийняте без врахування усіх матеріалів атестації та з наданням невмотивованої переваги одним документам над іншими, без дотримання вимог Закону України "Про Національну поліцію" та Інструкції № 1465.

З огляду на викладене оскаржуване рішення атестаційної комісії визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню. Тому в цій частині позовних вимог адміністративний позов належить задовольнити.

Разом з тим, суд не вбачає достатніх правових підстав для задоволення інших заявлених позивачем вимог, а саме вимог про визнання незаконними та скасування рішення начальника управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України полковника міліції ОСОБА_5, скасування наказу Національної поліції України від 01.09.2016 року №434 "Про організацію проведення атестування особового складу структурних (відокремлених) підрозділів" щодо включення ОСОБА_2 до списку поліцейських, що підлягають атестуванню та визнання дії протиправними Національної поліції України щодо проведення атестації ОСОБА_2, з огляду на таке.

Оскільки в рамках розгляду цієї адміністративної справи судом надається оцінка правомірності проведеного щодо позивача атестування та прийнятому за його результатами рішенню атестаційної комісії, на переконання суду, вищевказані рішення та дії відповідачів не мають самостійного правового значення та не порушують законних прав та інтересів позивача враховуючи те, що атестування позивача на сьогодні є доконаним фактом, який породив окреме рішення суб'єкта владних повноважень, що може бути предметом публічно-правового спору в адміністративному суді.

Більш того, наказ Національної поліції України від 01.09.2016 року №434 "Про організацію проведення атестування особового складу структурних (відокремлених) підрозділів" не містить прізвища позивача, тому і може порушувати його права.

Відтак суд доходить висновку, що захист порушених прав та інтересів позивача буде вважатися повним та ефективним у разі визнання протиправним такого рішення за наслідками судового розгляду справи.

Водночас визначаючись щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 07.11.2016 року №275 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції, суд виходив із такого.

Відповідно до п.п. 8 п. 4 розділу V "Організація діяльності Департаменту" Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, яке затверджене наказом Національної поліції України від 07.11.2015 року начальник Департаменту призначає, переміщує і звільняє з посад начальників управлінь, відділів, секторів та інших працівників Департаменту, формує кадровий резерв на відповідні посади та вирішує питання про проведення стажування (випробування) його працівників у встановленому порядку (а.с. 85-91).

Також, пунктом 28 Інструкції № 1465 встановлено, що керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов'язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

На виконання вищевказаної норми, 07.11.2016 року начальником Департаменту захисту економіки Національної поліції України видано наказ №275 о/с про звільнення майора поліції ОСОБА_2 старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України зі служби в поліції через службову невідповідність відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Разом із тим, враховуючи, що в ході судового розгляду даної справи було встановлено протиправність рішення Центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України, що оформлене протоколом № 15.00036056.0063433 від 22.09.2016 року, а тому й прийнятий на підставі відображених у цьому протоколі висновків наказ начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 07.11.2016 року №275 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", також підлягає скасуванню.

Суд наголошує, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Отже, вимога позивача про поновлення його посаді, з якої він був незаконно звільнений підлягає задоволенню. При цьому поновленню ОСОБА_2 підлягає з 08.11.2016 року, оскільки день звільнення 07.11.2016 року вважається останнім днем служби позивача (п. 23 розділу 1 Порядку № 260 від 06.04.2016 року).

Що ж до вимоги позивача про стягнення з роботодавця середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд зазначає, що в основу її обґрунтування покладено загальні положення трудового законодавства, зокрема ч. 2 ст. 235 КЗпП України, якою передбачено, що при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як один рік.

Проте, до відносин, які повязані із проходженням позивачем служби в поліції, норми трудового законодавства можуть застосовуватися лише в тих випадках, якщо вони не врегульовані окремими правовими актами. Як випливає із роз'яснень наданих Вищим адміністративним судом України у листі №753/11/13-10 від 26.05.2010 року "Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби" за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми положення інших законодавчих актів підлягають застосуванню лише у випадку, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин.

Зазначену позицію також неодноразово висловлював Верховний Суд України в своїх рішеннях, зокрема в своїй постанові від 17.02.2015 року №21-8а/15 зазначив, що будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється.

У відповідності до ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

На виконання зазначених положень та постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260 було затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Відповідно до п. 15 Розділу І Порядку №260 при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Згідно з пунктом 6 Розділу ІІІ Порядку №260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Тобто, питання виплати поліцейським, незаконно звільненим зі служби в поліції, грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, врегульоване спеціальним нормативно-правовим актом, який не передбачає існування судового рішення про стягнення відповідних сум, так як обовязок відповідача здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення у випадку поновлення особи на посаді носить імперативний характер та покладений на нього в силу вимог Порядку.

Таким чином, підстав застосовувати загальні положення трудового законодавства та вирішувати питання щодо стягнення на користь позивача з Національної поліції України середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу немає, оскільки сам факт скасування наказу про звільнення ОСОБА_2 від 07.11.2016 року № 275 о/с та поновлення його на посаді на службі в поліції має наслідком виплату йому грошового забезпечення за весь період вимушеного прогулу.

Виходячи із вищевикладеного, адміністративний позов ОСОБА_2 у цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні по день фактичного розрахунку колегія суддів зазначає наступне.

Як уже зазначалось судом, особливості проходження публічної служби позивача врегульовуються спеціальним законодавством, положення яких мають пріоритет у застосуванні перед загальними нормами трудового законодавства.

В даному випадку Законом України "Про Національну поліцію" передбачено лише виплату грошового забезпечення та не встановлено обов'язку виплачувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейським Національної поліції" установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Частиною другою зазначеної постанови передбачено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Отже, враховуючи вимоги спеціального законодавства, обов'язку у відповідача у виплаті поліцейським середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні не має.

При цьому слід врахувати вимоги пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" у якому чітко зазначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Відтак, посилання ОСОБА_2 в обґрунтування своїх позовних вимог на застосування при вирішенні даного спору ст.ст. 116, 117 КЗпП України є помилковими, оскільки трудові відносини поліцейських регулюються спеціальним законодавством.

Аналогічної позиції у подібних за змістом правовідносин дотримується і Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 15.09.2015 року (справа №К/9991/20127/11).

За таких обставин, враховуючи, що спірні правовідносини врегульовано спеціальним законодавством, норми якого не передбачають виплату поліцейським середнього заробітку за час затримки розрахунку при їх звільненні, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні по день фактичного розрахунку задоволенню не підлягає.

Виходячи із вищевикладеного, адміністративний позов ОСОБА_2 у цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України).

При цьому в силу положень ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлений адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання протиправним та скасування рішення Центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України щодо невідповідності займаній посаді ОСОБА_2, що оформлене протоколом № 15.00036056.0063433 від 22.09.2016 року, визнання протиправним та скасування наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 07.11.2016 року № 275 о/с "По особовому складу Департаменту захисту економіки" в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки у Вінницькій області. Крім того, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про поновлення позивача із 08.11.2016 року на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Беручи до уваги викладену процесуальну норму суд вважає, що постанова у частині поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України підлягає негайному виконанню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд не встановив їх понесення сторонами у цій адміністративній справі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної атестаційної комісії № 3 Апарату Національної поліції України щодо невідповідності займаній посаді ОСОБА_2, що оформлене протоколом № 15.00036056.0063433 від 22.09.2016 року.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 07.11.2016 року №275 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції.

Поновити майора поліції ОСОБА_2 з 08.11.2016 року на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки у Вінницькій області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання постанову в частині поновлення майора поліції ОСОБА_2 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Бошкова Юлія Миколаївна

Судді Альчук Максим Петрович

ОСОБА_1