Справа № 725/5876/16-а
Суддя: Піхало Н. В.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/5876/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій і бездіяльності неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій.

Зокрема вказував, що частиною п'ятою статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі -Закон № 3551-XII) йому як учаснику бойових дій передбачено щорічно до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, у порушення наведеної норми Закону йому за 2016 рік було здійснено виплату цієї допомоги у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - постанова № 141), а саме у розмірі 920 грн. Тобто, вищезгадана допомога виплачена не в повному обсязі.

09.11.2016 p. він звернувся до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради з вимогою виплатити йому невиплачену частину разової грошової допомоги відповідно до ст. 12 Закону.

В подальшому, отримав відповідь, що згідно постанови №141 разова грошова допомога виплачена йому в повному обсязі.

Однак, з даним висновками Департаменту він не погоджуюся з наступних причин.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнній, так і у мирний час.

Враховуючи зазначений статус, він вважає, що відповідно до ст. 12 Закону має право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги з 2016 року.

Також вказував, що із заперечень Департаменту праці та соціального захисту населення, встановлено, що громадянам яким присвоєно статус «учасника бойових дій» виплачується щорічна разова допомога до 5 травня відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Виплата щорічної разової допомога до 5 травня здійснюється згідно до Закону України «Про державний бюджет України» на відповідний рік, окремими статтями якого були встановлені розміри разової грошової допомога для окремих категорій громадян, зазначена допомога учасникам бойових дій виплачується в розмірах встановлених Постановами Кабінету Міністрів України № 141. Тобто, департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради, як орган нижчого рівня діяло в межах повноважень, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій встановлена щорічна разова грошова допомога до 5 травня у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно до п. 11 Прикінцевих положень Закону України «Дро державний бюджет України на 2016 рік» норми і положення цілого переліку законів застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та бюджету Фонду соціального страхування України. Закону №3551-ХП в цьому переліку немає.

Отже вважає, що Законом України „Про державний бюджет України на 2016 рік" Кабінету Міністрів України не надано права встановлювати розмір соціальних виплат, розмір яких визначено ст. ст. 12-15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Крім того, Кабінет Міністрів України своєю постановою № 141 від 02.03.2016 р. «Деякі питання виплати у 2016 р. разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань»» все ж встановив розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2016 році, не у відповідності до вищезгаданих законів.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, вважає, що застосуванню підлягає саме ст. 12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а не Постанова Кабінету Міністрів України № 141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 р. разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

За таких обставин та з урахуванням вимог ст. 12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", вважає, що відповідач по справі повинен виплатити йому щорічну допомогу виходячи із сум мінімальної пенсії за віком на момент виплати.

Крім того, вказував на те, що відповідно до ст. 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2016 рік" у 2016 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01.05.2016 р. становить 1130 грн. Згідно із ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким чином, мінімальний розмір пенсії за віком станом на 01.05.2016 р. становить теж 1130 грн. Тому враховуючи вищевикладене, вказував, що у 2016 році він повинен був отримати суму разової щорічної допомоги до 5 травня у розмірі 5650 грн.

Враховуючи те, що в 2016 році йому виплачено разову щорічну грошову допомогу до 5 травня в розмірі 920 гривень, то виплаті підлягає недоплачена сума щорічної разової грошової допомоги 4730 гривень.

Таким чином, вважає дії Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради щодо виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 р. керуючись постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 р. разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», незаконними, оскільки відповідач в 2016 році повинен діяти у відповідності до положень ст.12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

На підставі вищевикладеного, просив визнати дії Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської неправомірними та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня йому, як особі зі статусом «Учасник бойових дій» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, встановленого ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та провести відповідні виплати, з урахуванням виплаченої суми, за 2016 рік у розмірі 4730 грн.

В судове засідання позивач не з'явився. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач просив розгляд справи провести у його відсутності.

Представник Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Зокрема зазначив, що відповідно до ст. 143 Конституції України та ст.67 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» держава фінансує у повному обсязі здійснення органами місцевого самоврядування наданих законом повноважень органів виконавчої влади. Кошти, необхідні для здійснення органами місцевого самоврядування цих повноважень, щороку передбачаються в Законі України «Про Державний бюджет України».

Пунктом 9 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що норми та положення ст.ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються в порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вищезазначені норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» чинні, неконституційними не визнавались.

На виконання даної норми Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», якою встановлено порядок та розміри виплати зазначеної допомоги в 2016 році, зокрема розмір грошової допомоги учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років), в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, суму 920 грн., яку позивачу ОСОБА_1 перераховано згідно платіжного доручення від 30.05.2016 року №7148.

Крім того зазначав, що Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також Закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Тому, за наявності декількох законів та норм, які по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах має застосовуватися положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше, тобто Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік».

На підставі ст. 41 КАС України судове засідання проводилося без технічної фіксації.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ст. 129 Конституції України, ст. 11 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а якщо особа без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів, суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, з матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 05 березня 2015 року (а.с. 5).

У 2016 році ОСОБА_1 було здійснено виплату допомоги як учаснику бойових дій у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - постанова № 141), а саме у розмірі 920 грн.

В подальшому, 02.11.2016 p. позивач звернувся до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради з вимогою виплатити йому невиплачену частину разової грошової допомоги відповідно до ст. 12 Закону №3551-XII, однак отримав відповідь Департамету № С-1338 від 09.11.2016 року, в якій зазначено, що згідно постанови №141 разова грошова допомога виплачена йому в повному обсязі (а.с. 3,4).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІщорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України».

Згідно з пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою встановлено порядок та розміри виплати зазначеної допомоги в 2016 році, зокрема розмір грошової допомоги учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років), в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, а саме в розмірі 920 грн., яку позивачу ОСОБА_1 перераховано та яку ним отримано, що позивачем не заперечується.

Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним Судом України не конституційними.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч.2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-11/2012 від 25 січня 2012 року у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Відповідно до ч.1 ст.150 Конституції України вирішення питання про відповідність Конституції України, законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України належить до повноважень Конституційного Суду України, а рішення Конституційного Суду України згідно ч. 3 ст. 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Конституційним судом України не приймалось рішення про визнання неконституційною постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02 березня 2016 року, а саме даною постановою врегульовано питання виплати разової грошової допомоги до 5 травня. Розміри виплати в цій постанові встановлені в конкретному розмірі і є незмінними.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була правомірно нарахована та виплачена позивачу ОСОБА_1 у розмірі відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», тому позовні вимоги позивача ОСОБА_1 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ, п. 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ), Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», ст.ст.17, 19, 95, 150 Конституції України, та керуючись ст.ст. 6, 7, 9, 11, 71, 86, 158-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій і бездіяльності неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається у 10-ти денний строк з моменту її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Піхало Н. В.