Справа № 810/2917/16
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2917/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кушнова А.О. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

24 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - Відповідач, ГУНП в Київській області) про:

- визнання протиправним та скасування наказу від 01.08.2016 року №428 о/с в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_2 з посади першого заступника начальника Обухівського відділку поліції з 08.08.2016 року на підставі пп. 4 п. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів);

- поновлення Позивача на посаді першого заступника начальника Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області з 09.08.2016 року;

- стягнення з Відповідача на користь ОСОБА_2 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 09.08.2016 року по день ухвалення судового рішення.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2016 року позов задоволено повністю - визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Київській області від 01.08.2016 року №428 о/с в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_2 з посади першого заступника начальника Обухівського відділку поліції з 08.08.2016 року на підставі пп. 4 п. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів); поновлено Позивача (М-251628) на рівнозначній посаді - заступника начальника Обухівського відділу поліції - керівника патрульної поліції ГУНП в Київській області; стягнуто з Відповідача на користь ОСОБА_2 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 20 049,96 грн. без урахування обов'язкових податків та зборів.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки матеріалами справи не підтверджується протилежного, Позивач є таким, що призначений на займану посаду безстроково. Крім того, суд зауважив, що збереження кількості штатних одиниць у порівнянні з тимчасовим штатним розписом та тотожність функціональних обов'язків посади заступника начальника поліції Обухівського відділу поліції свідчить про рівнозначність вказаних посад та безпідставність твердження Відповідача про те, що Позивач взагалі не призначався на посаду заступника начальника Обухівського відділу поліції. Крім іншого, суд підкреслив, що Відповідачем не було в установлений законодавством порядок та спосіб повідомлено Позивача про можливе вивільнення у зв'язку зі скороченням штатів, а надана останнім згода на пропозицію про призначення на нову посаду не може ставитися під сумнів керівництвом чи департаментом внутрішньої безпеки.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує, що судом не було враховано факту належного попередження Відповідачем Позивача про можливе вивільнення, а звільнення останнього відбулося у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не погодився на призначення на іншу, ніж заступник начальника поліції, посаду, оскільки проти такого призначення заперечували керівництво і департамент внутрішнього контролю. Крім того, зауважив, що рішення суду про поновлення на рівнозначній посаді є безпідставним, оскільки посада заступника начальника поліції є новоствореною і Позивач на момент звільнення її не обіймав.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив її вимоги задовольнити повністю з підстав, викладених в останній.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту трудової книжки серії АЕ №824129 від 24.02.2000 року (т. 1 а.с. 27-28) та послужного списку (т. 1 а.с. 104-109), ОСОБА_2 з 24.02.2000 року проходить службу в органах внутрішніх справ.

З 06.02.2014 року Позивач працював на посаді заступника начальника міліції громадської безпеки Обухівського РВ (з обслуговування Обухівського району та м. Українка).

Згідно п. 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та пп. «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства і відомства (організації), п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнений в запас Збройних Сил України, 06.11.2015 року згідно наказу ГУ МВС України у м. Києві від 06.11.2015 року №590 о/с.

Наказом ГУ НП в Київській області від 07.11.2015 року №1 о/с Позивача призначено на посаду першого заступника начальника Обухівського ВП (т. 1 а.с. 47).

Наказом ГУ НП в Київській області від 16.02.2016 року № 66 о/с підполковника поліції ОСОБА_2, першого заступника начальника Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області, згідно п. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з 16.02.2016 року. Підставою для звільнення визначено атестаційний лист ОСОБА_2 з висновком атестаційної комісії від 19.01.2016 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 року у справі №810/899/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до ГУ НП в Київській області та Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області - визнано протиправним та скасовано наказ від 16.02.2016 № 66 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції у запас Збройних Сил України; поновлено ОСОБА_2 на посаді першого заступника начальника Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області; стягнуто Відповідача на користь Позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 20 999,92 грн.

Наказом ГУ НП у Київській області від 30.05.2016 року №237 о/с на підставі вказаного судового рішення поновлено позивача на посаді першого заступника начальника Обухівського відділу поліції з 16.02.2016 року з виплатою суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах одного місяця в розмірі 6 847,80 грн. (т. 1 а.с. 48).

Наказом ГУ НП в Київській області від 01.08.2016 року №428 о/с підполковника поліції ОСОБА_2, першого заступника начальника Обухівського відділу поліції, згідно пп. 4 п. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) звільнено з 08.08.2016 року у запас (з постановкою на військових облік». Підставою для прийняття зазначеного наказу визначено наказ ГУ НП України в Київській області від 16.02.2016 року №127 дск та попередження від 06.06.2016 року (т. 1 а.с. 30).

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 3, 17, 47, 48, 68, 77 та п. п. 4, 9, 10, 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», ст. ст. 40, 49-2, 235 Кодексу законів про працю України, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки, по-перше, Відповідачем не підтверджено призначення Позивача на посаду на певний строк, по-друге, Позивач виявив бажання продовжувати проходження служби на одній із запропонованих йому посад і подальша незгода керівництва та департаменту внутрішньої безпеки із таким призначенням не є поважною підставою для звільнення особи, по-третє, попередня та нова посади є тотожними за своїми функціональними обов'язками, що є підставою для поновлення Позивача на рівнозначній посаді зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Спеціальним законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України є Закон України «Про Національну поліцію» (далі - Закон).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Приписи ст. 3 Закону визначають, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Зі змісту ст. 17 Закону випливає, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно ч. 1 ст. 49 вказаного Закону на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Частина 1 статті 48 Закону України «Про Національну поліцію» регламентує, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону, відповідно до частини 1 якої призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

При цьому, як вірно звернув увагу Київський окружний адміністративний суд, відповідно до п. п. 9, 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції відповідно до встановленої схеми співвідношення спеціальних звань.

Як було встановлено раніше, на підставі заяви ОСОБА_2 від 07.11.2015 року наказом ГУ НП в Київській області від 07.11.2015 року №1 о/с Позивача з 07.11.2015 року без проведення конкурсу призначено на посаду першого заступника начальника Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області як такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ, в порядку переатестування та установленням посадового окладу згідно штатного розпису, з присвоєнням спеціального звання підполковник поліції (т. 1 а.с. 29).

Відповідно до ст. 58 Закону призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Тобто, призначення Позивача на посаду першого заступника начальника Обухівського відділу поліції здійснювалося безстроково, оскільки у відповідному наказі іншого не вказано. Крім того, зі змісту витягу з наказу ГУ НП в Київській області від 30.05.2016 року №237 о/с, яким Позивача поновлено на займаній посаді на підставі судового рішення з 16.02.2016 року, не вбачається, що таке поновлення здійснювалося на строковій основі.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 68 Закону у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Так, наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №4 затверджені тимчасові штати органів і підрозділів головних управлінь Національної поліції та, зокрема, Головного управління Національної поліції в Київській області (т. 1 а.с.101).

Наказом ГУ НП в Київській області від 30.12.2015 року №83 (т. 1 а.с. 56-59) оголошено, зокрема, наказ Національної поліції України від 06.11.2015 №4 з додатками в частині, що стосується Відповідача, та тимчасові штати органів і підрозділів.

Згідно додатку №2 до наказу ГУ НП в Київській області від 30.12.2015 року №83 тимчасовий штат Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області включає Обухівський відділ поліції (м.Обухів) - 158 посад, Українське відділення поліції - 15,5 посад, Кагарлицьке відділення поліції (м.Кагарлик) - 75 посад, Ржищівське відділення поліції (м.Ржищів) - 12,5 посад.

Загальна чисельність тимчасових штатів Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області складає 261 посаду, у тому числі начальник відділу поліції - 1 посада, перший заступник начальника відділу поліції - 1 посада, заступник начальника відділу поліції - начальник відділу кримінальної поліції - 1 посада, заступник начальника відділу поліції - 1 посада, заступник начальника слідчого відділу - 1 посада.

Наказом ГУ НП в Київській області від 16.02.2016 року №127дск «Про організаційно-штатні зміни» оголошено наказ Національної поліції України від 27.01.2016 року № 73 дск з додатками, штати відділів поліції та, зокрема, перелік змін у штатах Національної поліції (т. 1 а.с. 103).

При цьому суд першої інстанції вірно звернув увагу, що зі змісту додатку №15 «Перелік змін у штатах Національної поліції», затвердженого наказом Національної поліції України від 27.01.2016 року № 73 дск та оголошеного наказом Відповідача від 16.02.2016 року №127дск по ГУ НП в Київській області вбачається, що скорочуються всі посади у кількості 6 921 (т. 1 а.с. 103 зворотній бік).

Тобто, Київський окружний адміністративний суд вірно наголосив, що 16.02.2016 року у зв'язку з оголошенням наказу ГУ НП в Київській області від 16.02.2016 року №127дск скорочені всі тимчасові штатні посади, затверджені наказом ГУ НП в Київській області від 06.11.2015 року №4, та, зокрема, посада Позивача, з якої останнього було звільнено наказом від 16.02.2016 року № 66 о/с та поновлено наказом від 30.05.2016 року №237 о/с на підставі постанови Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 року у справі №810/899/16.

Крім того, згідно наказу ГУ НП в Київській області від 16.02.2016 року №127дск «Про організаційно-штатні зміни» затверджено постійний штат Відповідача (т.1 а.с. 49).

Згідно постійного штату Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області, що затверджений наказом Національної поліції України від 27.01.2016 року № 73 дск, Обухівський відділ поліції включає в себе Обухівський відділ поліції (м.Обухів) чисельністю 162,5 посади та Кагарлицьке відділення поліції (м.Кагарлик) чисельністю 92,5 посади.

Загальна чисельність постійних штатів Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області становить 255 посад, в тому числі начальник відділу поліції - 1 посада, заступник начальника відділу поліції - начальник слідчого відділення - 1 посада, заступник начальника відділу поліції - керівник патрульної поліції - 1 посада.

Відповідно до п. 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, у статті 3 Кодексу законів про працю України закріплено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Особливості праці членів кооперативів та їх об'єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, фермерських господарств, працівників підприємств з іноземними інвестиціями визначаються законодавством та їх статутами. При цьому гарантії щодо зайнятості, охорони праці, праці жінок, молоді, інвалідів надаються в порядку, передбаченому законодавством про працю.

Згідно ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Судом апеляційної інстанції враховується, що Законом України «Про Національну поліцію» не врегульовано процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Дана позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 року у справі №21-8а15.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, частиною 2 цієї статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП закріплено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При цьому, Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Однак, як вірно підкреслив суд першої інстанції, матеріалами справи не підтверджується зміна в організації праці Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, пов'язана зі скороченням чисельності або штату працівників.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту тимчасового і постійного штатів Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області, загальна чисельність тимчасового і постійного штату суттєво не змінилась та складала 261 посаду, а у подальшому - 255 посад.

При цьому до складу керівництва тимчасового штату Обухівського відділу поліції входило 5 посад (начальник відділу поліції - 1 посада, перший заступник начальника відділу поліції - 1 посада, заступник начальника відділу поліції - начальник відділу кримінальної поліції - 1 посада, заступник начальника відділу поліції - 1 посада, заступник начальника слідчого відділу - 1 посада), тоді як у постійному штаті Обухівського відділу поліції передбачено 3 керівні посади (начальник відділу поліції - 1 посада, заступник начальника відділу поліції - начальник слідчого відділення - 1 посада, заступник начальника відділу поліції - керівник патрульної поліції - 1 посада).

Крім того, зі змісту тимчасового та постійного штатів Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області випливає, що тимчасовий штат Обухівського відділу поліції (м. Обухів) включав 158 посад, тоді як постійний штат цього ж відділу поліції налічує вже 162,5 посади.

Доказів того, що функціональні обов'язки та обсяг виконуваних завдань Обухівського відділу поліції зазнали змін у зв'язку зі скороченням штатів, під яким в даному випадку розуміється скорочення тимчасового та затвердження постійного штату відділу поліції, Відповідачем як суб'єктом владних повноважень, не надано.

Таким чином, судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що проведені зміни в штаті Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області свідчать про те, що внаслідок відповідного реформування посада, яку обіймав Позивач, скорочена не була. При цьому тотожність функціональних обов'язків попередньої і новоствореної посади заступника начальника відділу поліції - керівника патрульної поліції Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області, як встановив суд першої інстанції, була підтверджена представником Відповідача у судовому засіданні.

У зв'язку з викладеним посилання Апелянта на те, що посада, яку обіймав ОСОБА_2, була скорочена, є помилковим.

Відтак, Київський окружний адміністративний суд прийшов до повністю обґрунтованого висновку, що Відповідач, скоротивши всі штатні посади по Обухівському відділу поліції ГУ НП в Київській області та одночасно затвердивши нові постійні штати, повинен був запропоновувати Позивачу посаду, не нижчу від посади заступника начальника відділу поліції.

Надаючи оцінку твердженню суду першої інстанції про те, що Позивача було неналежним чином попереджено про наступне вивільнення, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Зі змісту наявного у матеріалах справи попередження вбачається, Позивач ознайомився 06.06.2016 року з тим, що у зв'язку із зміною в організаційній структурі поліції та відповідних структурних підрозділах Головного управління Національної поліції в Київській області (наказ Національної поліції України від 27.01.2016 №73 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Київській області» і Головного управління Національної поліції в Київській області від 16.02.2016 №127 дск «Про організаційно-штатні зміни») адміністрація попереджає його про можливе наступне вивільнення із займаної посади з 30.07.2016 згідно з пунктом 1 статті 40 та статті 49-2 КЗпП України, ст. 77 п. 1 пп. 4 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про національну поліцію» (т. 1 а.с.60).

Водночас, зі змісту наведеного попередження неможливо встановити як спеціальне звання, прізвище, ім'я та по батькові та займану посаду особи, яка його склала, так й відповідні дані особи, кому воно адресоване. Крім того, вказане попередження не підписане т.в.о. начальника ГУ НП в Київській області полковником поліції ОСОБА_4, хоча зі змісту останнього вбачається необхідність такого підпису.

При цьому, як вже було зазначено раніше, відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Водночас, попередження особи 06.06.2016 року про її можливе наступне вивільнення 30.07.2016 року не відповідає вимогам ні ст. 68 Закону, ні ст. 49-2 КЗпП України.

Отже, суд апеляційної інстанції повністю погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що наявне у матеріалах справи попередження про можливе наступне вивільнення від 06.06.2016 року, в якому не зазначено прізвище ім'я та по батькові, займану посаду та спеціальне звання поліцейського, якого попереджають про можливе наступне вивільнення, в якому не проставлений підпис посадової особи органу, уповноваженого попереджати про можливе наступне вивільнення, а також порушення двомісячного строку попередження, не є належним доказом попередженням Позивача про можливе наступне вивільнення у зв'язку зі скороченням штатів.

Наведеного, на переконання колегії суддів, не врахував Апелянт, наполягаючи, що попередження Позивача про можливе наступне вивільнення відбувалося у суворій відповідності з вимогами чинного законодавства.

Щодо дотримання Відповідачем гарантованого Законом права особи залишення на службі в поліції при реорганізації з урахуванням її досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції зі змісту актів від 04.07.2016 року №№5846, 5850, 5848, 5849, 5847 (т. 1 а.с. 63-68), ОСОБА_2 у день складання актів були запропоновані наступні посади: заступника начальника Обухівського відділу поліції - керівник патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Київській області; начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області; старшого інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області; старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області; старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Обухівського відділу поліції Головного управління поліції в Київській області.

Крім того, зі змісту вказаних актів вбачається, що ОСОБА_2 погодився на запропоновану посаду заступника начальника Обухівського відділу поліції - керівника патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, відмовившись від усіх інших запропонованих посад.

Факт надання згоди на призначення на посаду заступника начальника Обухівського відділу поліції підтверджується тим, що 04.07.2016 року ОСОБА_2 на ім'я т.в.о. начальника ГУ НП в Київській області Ценова Д.М. складно рапорт, в якому зазначено, що Позивач із запропонованою посадою заступника начальника Обухівського відділу поліції - керівника патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Київській області згоден (т. 1 а.с. 46).

Натомість, зі змісту копії вказаного рапорту вбачається, що т.в.о. начальника Обухівського РВ ГУ НП в Київській області майор поліції Д.І. Ярославський заперечує проти призначення Позивача на вказану посаду.

Судом першої інстанції було встановлено, що Департамент внутрішньої безпеки вважав за недоцільне призначення Позивача на посаду начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області та на посаду заступника начальника Обухівського відділу поліції - керівника патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Посилання Апелянта про те, що Позивача 01.08.2016 було повідомлено листом про те, що керівництво Головного управління Національної поліції в Київській області заперечує щодо призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Обухівського ВП - керівника патрульної поліції ГУ НП в Київській області та Позивачу надано термін до 06.08.2016 року визначитись та надати відповідний рапорт про призначення із запропонованою посадою, а у разі неподання рапорту його буде звільнено зі служби в поліції, судовою колегією оцінюється критично, оскільки ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час перегляду постанови суду в апеляційній інстанції, доказів існування такого листа та направлення його на адресу ОСОБА_2 Відповідачем надано не було.

Щодо заперечення керівництва Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області проти призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Обухівського відділу поліції - керівника патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, та непогодження Департаменту внутрішньої безпеки щодо призначення позивача на посаду начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області та на посаду заступника начальника Обухівського відділу поліції - керівника патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, судова колегія вважає за необхідне зауважити таке.

Відповідно до листів Управління внутрішньої безпеки в Київській області №1334/42-09/03-16 від 06.07.2016 року (т. 1 а.с. 68) та №1162/40-09/01-16 від 07.06.2016 року (т. 1 а.с. 110) вбачається, що останнє вважає за недоцільне призначення ОСОБА_2 на посаду начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області та на посаду заступника начальника Обухівського відділу поліції - керівника патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Так, зі змісту листа Національної поліції України №5120/01/42-2016 від 12.05.2016 року «Про порядок вирішення окремих питань кадрових призначень» (т. 1 а.с.137) вбачається, що відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, затвердженого наказом НПУ від 09.11.2015 року №83, до функцій ДВБ віднесено проведення в межах компетенції перевірок кандидатів на посади номенклатури НПУ, інші керівні посади, повторний прийом на службу в НПУ, переміщення із структурних підрозділів територіальних органів НПУ, у т.ч. міжрегіональних, до апаратів територіальних органів НПУ, а також переміщення по службі за межі області.

Як зазначено у цьому листі відпрацювання підрозділами ДВБ відомостей про кандидатів на вказані посади здійснюється з метою визначення доцільності прийняття уповноваженою особою позитивного рішення про відповідне кадрове призначення.

Порядок вжиття заходів із відпрацювання відомостей про службові професійні та морально-ділові якості кандидата та інших питань, необхідних для надання рекомендацій (погодження) щодо доцільності призначення особи на посаду, визначається керівником ДВБ відповідно до компетенції, встановленої законодавством.

З огляду на викладене вимагається в обов'язковому порядку погоджувати з ДВБ рішення про: призначення на посади керівників структурних підрозділів НПУ, міжрегіональних територіальних органів НПУ (далі - МТО НП), ГУ НП в Автономній Республіці Крим, областях та місті Києві, відокремлених підрозділів ГУ НП в регіонах, регіональних структурних та відокремлених підрозділів МТО НП в регіонах; призначення на керівні посади в апаратах, регіональних структурних та відокремлених підрозділах МТО НП, апаратах ГУ НП в регіонах, відокремлених підрозділах ГУ НП в регіонах; повторний прийом на службу НПУ; переміщення для подальшого проходження служби до іншого ГУ НП в регіонах, з МТО НП до ГУ НП в регіонах, з ГУ НП в регіонах до МТО НП; переміщення із відокремлених підрозділів ГУ НП в регіонах, структурних та відокремлених підрозділів МТО НП на посади до апаратів цих органів; присвоєння чергових спеціальних звань у порядку заохочення.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, жодною нормою Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено необхідність погодження структурними підрозділами Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України рішень територіальних органів Національної поліції України щодо призначення поліцейських та, зокрема, Позивача на відповідні посади, а отже вимоги щодо необхідності погодження Управлінням внутрішньої безпеки в Київській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України вже запропонованої ОСОБА_2 посади, на яку останній погодився, є необґрунтованими.

Відтак суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що Відповідач безпідставно відмовився призначити Позивача на запропоновану посаду у зв'язку з непогодженням такого призначення Управлінням внутрішньої безпеки в Київській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Крім того, рапорт, в якому зафіксована згода Позивача на призначення його на посаду заступника начальника відділу поліції - керівника патрульної поліції Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київський області, складено та підписано ОСОБА_2 04.07.2016 року. Водночас, лист Управління внутрішньої безпеки в Київській області №1162/42-09/01-16, яким вказано про недоцільність призначення Позивача на вказану посаду, датований 07.06.2016 року та направлений на запит Відповідача від 20.05.2016 року №1669/109/01/12-16. Однак, доказів направлення до Департаменту внутрішньої безпеки запиту щодо погодження рапорту Позивача від 04.07.2016 року Відповідачем не надано.

Крім того, Київський окружний адміністративний суд вірно звернув увагу, що запропоновані Позивачу 04.07.2016 року посади, від яких останній відмовився, не є рівнозначними посаді, яку обіймав ОСОБА_2 до звільнення згідно оскаржуваного наказу №428 о/с від 01.08.2016 року, а тому не повинні були пропонуватися Позивачу.

Таким чином, оскільки Відповідачем порушено порядок звільнення Позивача з органів поліції у зв'язку із скороченням штатів, оскільки ОСОБА_2 не було належним чином повідомлено про можливе наступне вивільнення, у зв'язку з відмовою ГУ НП в Київській області призначити останнього на рівнозначну посаду, з якою він погодився, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо необхідності поновлення ОСОБА_2 на рівнозначній посаді та стягнення з Відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як було зазначено вище, до спірних правовідносин перш за все необхідно застосовувати положення спеціального законодавства, яким є Закон. Проте, у випадку неврегульованості певних правовідносин останнім необхідно застосовувати загальні норми трудового законодавства, зокрема, ті, що містяться у Кодексі законів про працю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Надаючи оцінку твердженню Апелянта про безпідставність поновлення Позивача на посаді, на яку останнього не було призначено, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено раніше, за обсягом функціональних обов'язків, які виконувались Позивачем, коли він обіймав посаду першого заступника начальника відділу поліції у тимчасовому штаті Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, у постійному штаті Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області такі функціональні обов'язки виконує заступник начальника відділу поліції - керівник патрульної поліції.

При цьому Відповідачем обґрунтовано було запропоновано Позивачу посаду заступника начальника Обухівського відділу поліції - керівника патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Київській області у постійному штаті, на яку Позивач погодився, подавши відповідний рапорт.

У постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року у справі №21-52а15, виходячи з нормативного тлумачення п. 1 ч. 1 ст. 40, ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, вказано, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Приписи ч. ч. 2, 3 ст. 36 КЗпП України визначають, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, частиною 2 статті 40 КЗпП закріплено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У постанові від 19.01.2016 року у справі №21-2225а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Тобто, у разі скорочення штатів, особі, посада якої скорочується, повинно бути запропоновано рівнозначну посаду, а у разі її відсутності - іншу посаду відповідно до її кваліфікації та досвіду роботи.

Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення працівника у зв'язку зі скороченням штатів.

Як вбачається з матеріалів справи, до звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції останній займав посаду першого заступника начальника відділу поліції Обухівського ВП ГУ НП в Київській області. При цьому згідно штатного розпису Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області, що затверджений наказом Національної поліції України 27.01.2016 № 73 дск, в Обухівському відділі поліції ГУ НП в Київській області наявна лише одна рівнозначна посада, яка за своїм функціональним призначенням та кваліфікаційним вимогам відповідає посаді, з якої Позивача було незаконно звільнено - заступник начальника відділу - керівника патрульної поліції.

При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

З огляду на викладене, оскільки саме зайняття вказаної посади й було запропоновано Позивачу при вирішенні питання про вивільнення останнього у зв'язку зі скороченням штатів, суд першої інстанції вірно зазначив, що Позивач підлягає поновленню на рівнозначній посаді - заступника начальника Обухівського відділу поліції - керівника патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Щодо висновків суду про необхідність стягнення з Відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» оскільки згідно зі ст. 235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до абз. 3 п. 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100) у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 8 Порядку №100 закріплено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки ГУ НП в Київській області від 23.09.2016 року №1094 (т. 1 а.с. 62) заробітна плата Позивача за червень 2016 року склала 7 280,00 грн., за липень 2016 року - 7 280,00 грн.

Середньоденна заробітна плата Позивача згідно вказаної довідки складала 238,69 грн. У зв'язку з чим судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість твердження Київського окружного адміністративного суду про наявність правових підстав для стягнення з ГУ НП в Київській області на користь Позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який склав 84 дні, в сумі 20 049,96 грн. (84 дні х 238,69 грн.).

Крім того, судом враховується, що згідно п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

А тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для негайного виконання постанови в частині поновлення Позивача на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за 1 місяць.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.