Справа № 235/7440/16-а
Суддя: Хмельова С. М.
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №235/7440/16-а
Провадження №2-а/235/18/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року м. Покровськ

Красноарміський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хмельової С.М.

за участю представника третьої особи ОСОБА_1

представників відповідача Косенко Д.В., Луценко С.А.

секретаря судового засідання Соловйової М.О.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, третя особа ДП «Селидіввугілля» ВП шахта «Україна»,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайнного суду звернувся ОСОБА_4 з адміністративним позовом до Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, третя особа ДП «Селидіввугілля» ВП шахта «Україна». В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що починаючи з 7.11.2016 року він має статус інваліда 1-ї групи з трудового каліцтва, яке він отримав під час роботи у третьої особи ВП шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля».

З цього часу відповідач призначив йому пенсію як інваліду 1-ї групи з трудового каліцтва за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», але без врахування вимог діючого Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З діями відповідача, що призначення йому пенсії як інваліду 1-ї групи з трудового каліцтва за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» не згодний.

Позивач вважає, що на час його звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності Закон України «Про пенсійне забезпечення» не регулював спірні відносини. В порушення вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України відповідач під час призначення пенсії діяв всупереч вимогам Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тобто діяв неправомірно.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Відповідно до п. 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (в редакції Закону № 77- VIII від 28.12.2014) до приведення законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у відповідність із цим Законом, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, виплачуються за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виключно цим законом визначаються види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності інвалідам 1-ї групи призначається в розмірі - 100 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Вважає, що не призначення йому пенсії по інвалідності за нормами чинного Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є яскравим прикладом порушення прав людини, яка є громадянином України, на належне пенсійне забезпечення та яке за Конституцією України повинно було б гарантуватися державою.

Позивач просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо призначення пенсії йому по інвалідності з 07.11.2016 року за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати відповідача призначити йому пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з моменту визнання його інвалідом 1-ї групи в розмірі 100 відсотків його пенсії за віком.

Позивач до судового засідання не з'явився, в позові зазначив, що просить слухати справу без його участі в суді.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача заперечували проти позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову. В запереченнях на позов звертають увагу суду на незаконність позовних вимог ОСОБА_4 про зобов'язання Управління здійснити призначення пенсії по інвалідності за нормами Закону України №1058-ІУ від 09.07.2003 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а саме ст.ст.9. 30 названого Закону.

Позивач є отримувачем пенсії по інвалідності в Управлінні.

З 07.11.2016 йому встановлено І групу інвалідності, при цьому причина інвалідності визначена (мов. ориг.) - "трудовое увечье". Зазначені обставини підтверджуються довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ №0868022.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.9 Закону 1058 відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

При цьому стаття 30 Закону 1058 визначає умови призначення пенсії по інвалідності. Частиною першою названої статті встановлено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченою статтею 32 цього Закону.

Натомість позивачу встановлено І групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва. Тому позовні вимоги ОСОБА_4 щодо зобов'язання Управління здійснити йому призначення пенсії відповідно до норм Закону 1058 не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією так і Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст. 69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року визнано неправомірними дії Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо призначення пенсії ОСОБА_4 по інвалідності з 18.12.2015 року за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов'язано Красноармійське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_4 пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з моменту визнання ОСОБА_4 інвалідом 2-ї групи в розмірі 90 відсотків його пенсії за віком.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2016 року постанова Красноармійського міськрайонного суду від 26 квітня 2016 року залишена без змін. Таким чином, постанова суду 1-ї інстанції набрала законної сили 30.06.2016 року.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з Розпорядженням 320344 від 21.07.2016 року пенсія позивача склала 4340,41 гривень, відсоток для обчислення пенсії по інвалідності - 90.

Відповідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 7.11.2016 року ОСОБА_4 встановлено першу групу інвалідності (а.с.4).

Згідно з Розпорядженням 320344 від 22.11.2016 року ОСОБА_4 пенсію перераховано у зв'язку зі зміною даних по інвалідності, та його пенсія з 1.12.2016 року склала 1130,00 гривень.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII, «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року№1058-IV.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до норм статті 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров'я, внаслідок:

а) трудового каліцтва або професійного захворювання;

б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Розміри пенсії по інвалідності визначені статтею 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зокрема, інвалідам І групи - 70 процентів.

Статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено види пенсійних виплат і соціальних послуг, зокрема в частині першій зазначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Розділом V Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено умови призначення пенсії по інвалідності (стаття 30), розмір такої пенсії (стаття 33), період, на який вона призначається (стаття 34), строк виплати пенсії по інвалідності в разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності (стаття 35).

Так, відповідно до частини першої статті 30 цього Закону, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах, зокрема, інвалідам І групи - 100 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Згідно з частиною третьою статті 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 року № 1105-XIV.

Відповідно до пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закон № 1105-XIV (в редакції Закону № 77-VIII від 28.12.2014) до приведення законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у відповідність із цим Законом, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, виплачуються за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Абзацом першим пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який прийнятий пізніше Закону України «Про пенсійне забезпечення», встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з абзацом другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Таким чином, враховуючи, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який прийнятий останнім у часі та, як зазначено у його преамбулі, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, а також те, що він чітко визначає, в якій частині застосовується Закон України «Про пенсійне забезпечення», пріоритетному застосуванню до відносин, пов'язаних з призначенням і виплатою пенсії по інвалідності, підлягає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року та в рішеннях Вищого адміністративного суду України у справах № К/800/31261/13 та № К/800/34492/13.

Стаття 35 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у разі зміни групи інвалідності пенсія в новому розмірі виплачується з дня зміни групи інвалідності.

Стаття 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі зміни групи інвалідності пенсія в новому розмірі виплачується з дня зміни групи інвалідності.

Таким чином, позивачу при зміні групи інвалідності пенсія не призначається, а виплачується в новому розмірі з дня зміни групи інвалідності.

Суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, щодо зобов'язання відповідача призначити йому пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з моменту визнання позивача інвалідом 1-ї групи у розмірі 100 відсотків його пенсії за віком, не призведе до відновлення порушеного права в повному обсязі, оскільки законодавством в даному випадку передбачено не призначення пенсії, а її виплата в новому розмірі, а тому відповідно до вимог статей 7, 8, 11, ч.4 ст.112, ст.162 КАС України, самостійно обирає спосіб захисту порушеного права позивача, який буде гарантувати дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень шляхом зобов'язання Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області виплачувати ОСОБА_4 в належному розмірі пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з дня визнання ОСОБА_4 інвалідом 1-ї групи в розмірі 100 відсотків його пенсії за віком, а саме з 7 листопада 2016 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що на момент зміни групи інвалідності позивачу Закон України «Про пенсійне забезпечення» не може бути застосований. Таким чином, вимоги ОСОБА_4 обґрунтовані та законні, заперечення представника відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки дії відповідача вчинені не відповідно до наданих йому повноважень.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 6, 8, 19, 21, 22, 43, 46 Конституції України, ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 99, 100,102, 104-107, 110-112, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, третя особа ДП «Селидіввугілля» ВП шахта «Україна», задовольнити.

Визнати неправомірними дії Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо призначення пенсії ОСОБА_4 по інвалідності з 07.11.2016 року за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Красноармійське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплачувати ОСОБА_4 в належному розмірі пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з дня визнання ОСОБА_4 інвалідом 1-ї групи в розмірі 100 відсотків його пенсії за віком, а саме з 7 листопада 2016 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

В судовому засіданні 23 січня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено протягом п'яти днів.

Суддя