Справа № 826/7752/16
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7752/16 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П.,
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2016 року по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» до Міністерства юстиції України, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «РУСТАМ», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Авант-Банк» (далі - Позивач) звернулось до суду із адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - Відповідач, Мінюст) у якому просило визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 15.04.2016 №1120/5.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2016 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю, а оскаржувану постанову - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03.03.2016 Господарським судом міста Києва у справі № 910/3520/16 за позовом ТОВ «РУСТАМ» до ПАТ «АВАНТ-БАНК» про визнання відсутнім права винесено ухвалу, якою частково задоволено заяву ТОВ «РУСТАМ» про вжиття заходів забезпечення позову та заборонено органам державної реєстрації прав (в т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та іншим уповноваженим суб'єктам державної реєстрації прав) вчиняти дії, пов'язані з реєстрацією речових прав та їх обтяжень на нежитлову будівлю літ. «А-3», загальною площею 12 356,99 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, проспект Московський, 256-б, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01.

31.03.2016 ТОВ «РУСТАМ» подано до Мінюсту скаргу на неправомірні рішення про державну реєстрацію прав (вх. № 10032-0-33-16) (далі по тексту - скарга ТОВ«РУСТАМ»).

11.04.2016 Мінюстом складено повідомлення № 10032-0-33-16/19К/1, яким ПАТ «Авант-Банк» повідомлено про надходження скарги ТОВ «РУСТАМ» від 31.03.2016 та про призначення розгляду скарги на 12.04.2016 о 11.00.

Відповідно до штампу вхідної кореспонденції зазначене повідомлення було отримано ПАТ «Авант-Банк» 18.04.2016 (вх. № 2801).

15.04.2016 Мінюстом видано наказ № 1120/5 «Про задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РУСТАМ» від 25 березня 2016 року» (далі по тексту - оскаржуваний наказ).

Не погоджуючись з оскаржуваним наказом Мінюсту, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт наявності ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2016 у справі № 910/3520/16 у даному випадку не є обставиною, яка зумовлює скасування оскаржуваного наказу.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, після отримання Мінюстом скарги ТОВ «РУСТАМ», останнім 11.04.2016 складено повідомлення № 10032-0-33-16/19К/1, яким ПАТ «Авант-Банк» повідомлено про надходження скарги ТОВ «РУСТАМ». Також, зазначено про призначення скарги до розгляду на 12.04.2016 о 11.00 год.

Відповідно до штампу вхідної кореспонденції зазначене повідомлення Мінюста ПАТ «Авант-Банк» отримало лише 18.04.2016 (вх. № 2801).

Пунктом 5 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України, від 25.12.2015, № 1128 «Про затвердження Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації» (в редакції від 25.12.2015, яка була чинна на момент спірних правовідносин) (далі по тексту - Порядок) встановлено, що перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб'єкта розгляду скарги (належний суб'єкт розгляду скарги); чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги та вимог щодо її оформлення; чи наявні (відсутні) інші скарги у суб'єкта розгляду скарги.

Між тим, п.9 Порядку передбачено, що під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до п. 10 Порядку суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє скаржнику (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкту оскарження та іншим заінтересованим особам, зазначеним у скарзі або встановленим відповідно до відомостей реєстрів, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

1) рекомендованою телеграмою;

2) телефонограмою;

3) факсимільним повідомленням;

4) засобами електронної пошти.

Згідно із п. 11 Порядку копії скарги та доданих до неї документів надаються суб'єкту оскарження та заінтересованим особам, зазначеним у скарзі або встановленим відповідно до відомостей реєстрів, не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

За результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу (п.12 Порядку).

Відповідач у своїх запереченнях до позовної заяви (Т.1 а.с.98-101) наголошує, що останнім було направлено позивачу телефонограму, а тому вважає, що ПАТ «Авант-Банк» було повідомлене належним чином про розгляд скарги ТОВ «РУСТАМ».

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції зазначене не бере до уваги, оскільки як вбачається з копії журналу телефонограм, який міститься в матеріалах справи (Т.1 а.с.103-105), встановити належність повідомлення апелянта неможливо, оскільки в номері телефону містяться виправлення, а в самому журналі взагалі відсутня дата коли саме здійснювалось зазначене повідомлення та встановити кому саме було направлено вказане повідомлення з наданих доказів неможливо.

Також, в матеріалах справи міститься копія повідомлення Мінюсту від 11.04.2016 №10032-0-33-16/19К/1 про розгляд скарги ТОВ «РУСТАМ», яка направлена апелянту 13.04.2016, що підтверджується копією конверту, та отримана ПАТ «Авант-Банк» лише 18.04.2016, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції ПАТ «Авант-Банк» (Т.1 а.с.11-12).

Крім того, Мінюстом зазначено в додаткових поясненнях до заперечення про відсутність у останнього інформації про судовий спір, а тому, на думку відповідача, підстав для відмови у задоволенні скарги «РУСТАМ» не було (Т.1 а.с.194-195).

Між тим, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Мінюстом оскаржуваний наказ прийнято передчасно, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які склались між сторонами та мають значення для прийняття цього наказу.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що Мінюстом порушено ряд законодавчих норм, які передбачені Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, та відповідно позбавлено ПАТ «Авант-Банк» можливості надати додаткові пояснення, зокрема, інформацію про наявність судового спору між сторонами.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України, від 01.07.2004, № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.01.2016, яка була чинна на момент спірних правовідносин) (далі по тексту - Закон № 1952-IV) встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Мінюсту, його територіальних органів або до суду.

Частиною 2 ст. 37 Закону № 1952-IV передбачено, що Мінюст розглядає скарги: на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Правовими положеннями ч. 6 ст. 37 Закону № 1952-IV встановлено, що за результатами розгляду скарги Мінюст та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав;

б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України.

Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ" та "д" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Мінюстом.

У рішенні Мінюсту чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Так, ч. 8 ст. 37 Закону № 1952-IV передбачено, що Мінюст та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо:

1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п'ятою цієї статті;

2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується;

3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін;

4) наявна інформація про судове провадження у зв'язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав;

5) є рішення цього органу з того самого питання;

6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника;

7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень;

8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги;

9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскільки Мінюстом рішення прийнято за результатами розгляду скарги ТОВ «РУСТАМ», то за своїм змістом факт прийняття оскаржуваного наказу не суперечить меті з якою Господарським судом міста Києва було винесено вказану ухвалу, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, досліджено колегією суддів апеляційної інстанції та не заперечується сторонами, Господарським судом міста Києва розглядалась справа №910/3520/16 за позовом ТОВ «РУСТАМ» до ПАТ «Авант-Банк», третя особа: ПАТ «Дельта Банк» про визнання відсутнім права, предметом спору якої є наявність чи відсутність підстав для визнання відсутнім у ПАТ «Авант-Банк» права на звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 21.01.2011 та встановлення становища, що існувало раніше шляхом скасування державної реєстрації прав власності ПАТ «Авант-Банк» на спірне майно.

Таким чином, предметом скарги ТОВ «РУСТАМ» до Мінюсту та предметом позову у справі №910/3520/16, яка розглядалась Господарським судом міста Києва, були одні і ті самі спірні правовідносини щодо права власності нерухомого майна.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що законодавчі норми не містять застережень щодо наявності у Мінюсту прав на розгляд скарг за наявності судових спорів, якщо про наявність такого спору останньому не було відомо.

Зазначене спростовує мотиви викладені судом першої інстанції щодо необізнаності відповідача про наявність судового спору.

Колегія суддів апеляційної інстанції не бере до уваги пояснення третьої особи по справі - ПАТ «Дельта Банк» від 24.01.2017 (вх.1986), які містяться в матеріалах справи, оскільки Мінюстом було видано наказ 15.04.2016 №1120/5, а не визнано його протиправним та скасовано, як зазначає ПАТ «Дельта Банк». Крім того, наказ №1120/5 від 15.04.2016 виданий Мінюстом є предметом спору в даній справі.

Разом з тим, пояснення щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за ПАТ «Авант-Банк» та пріоритет права іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» відносно реєстрації нерухомого майна не є предметом спору в даній справі, а тому не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Під час вирішення даної справи, суд апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні «Суомінен проти Фінляндії» від 01.07.2003, в якому Суд зазначив, що, попри те, що національні суди мають певну свободу розсуду під час вибору аргументів в конкретній справі і прийнятті доказів, що надаються сторонами, судовий орган зобов'язаний обґрунтовувати свої дії, вказуючи мотиви своїх рішень.

Аналіз правових положень чинного законодавства та обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку про те, що оскаржуваний наказ Мінюсту не відповідає правовим положенням ч. 2 ст. 37 Закону № 1952-IV та Порядку. В даному випадку скарга була прийнята до розгляду при наявності судового спору. Також, відповідно до правових положень Порядку, суб'єкт розгляду скарги, в даному випадку Мінюст, на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення за наслідками розгляду скарги у формі наказу. Як вбачається з оскаржуваного наказу, в ньому міститься тільки резолютивна частина про задоволення скарги і не наведено жодного мотиву прийняття такого рішення, що є порушенням вищевказаного Порядку, а тому оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, в даному випадку Мінюстом, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій та не надано обґрунтованих доводів прийняття оскаржуваного наказу відповідно до норм чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідно до п.2 ч.4 ст. 207 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, під час подання позовної заяви ПАТ «Авант-Банк» було сплачено судовий збір в розмірі - 1450,00 грн., а під час подання апеляційної скарги - 1515,80 грн., що підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи (Т.1 а.с.3, Т.2 а.с.44).

Частиною 1 ст. 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги ПАТ «Авант-Банк» становить 2965,80 грн. та підлягає стягненню з Міністерства юстиції України.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» - задовольнити повністю.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» до Міністерства юстиції України, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «РУСТАМ», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 15 квітня 2016 року №1120/5 «Про задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РУСТАМ» від 25 березня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань шляхом їх безспірного списання з Міністерства юстиції України на користь Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» сплачений судовий збір при поданні позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі - 2 965,80 грн. (дві тисячі дев'ятсот шістдесят п'ять гривень вісімдесят копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.