Справа № 825/109/17
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року Чернігів Справа № 825/109/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Д`якова В.І.,
суддів - Житняк Л.О., Клопота С.Л.,
за участю секретаря - Лазаренко В.Г.,
представника позивача - Богданової І.Д.,
представника відповідача - Полтєва Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Чернігівський обласний військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування протоколу в частині та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправним та скасувати п.15 протоколу №96 від 11 листопада 2016 року комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо направлення на доопрацювання документів, поданих особами з числа колишніх військовослужбовців, а саме ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 Порядку призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що у період з 28.06.1981 по 13.06.1987, він проходив строкову військову службу в лавах Збройних Сил колишнього Радянського Союзу у Демократичній Республіці Афганістан, має статус учасника бойових дій та є інвалідом війни третьої групи.
Під час перебування в Республіці Афганістан та участі у бойових діях ОСОБА_1 отримав поранення (контузію). Даний факт підтверджено висновками різних медичних комісій та, як наслідок отримав інвалідність ІІІ групи. За наведених обставин, він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499.
ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з відповідною заявою та надав всі необхідні документи для направлення їх до Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо призначення йому одноразової грошової допомоги по інвалідності.
Проте, рішенням Міністерства оборони України від 11.11.2016 № 96, що оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, його документи були повернені до ІНФОРМАЦІЯ_3 на доопрацювання.
Позивач вважає вказані дії та рішення відповідача неправомірними, оскільки ним було подано всі необхідні і належним чином оформлені документи для призначення одноразової грошової допомоги. Крім того, позивач зазначає, шо оскільки його заява Міністерством оборони України не розглянута по суті та не було прийнято уповноваженою особою відповідного рішення, тому він просить суд зобов`язати відповідача повторного розглянути його заяву та прийняти рішення відповідно до вимог пункту 7 Порядку №499.
Представник позивача, з урахуванням наданих в судовому засіданні уточнень, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити їх задоволенні, посилаючись на те, що рішення Міністерства оборони України є правомірним, оскільки позивачем не надано до суд жодних доказів, які в підтвердили, що він проходив службу в Збройних Силах України або був військовослужбовцем іншого утвореного відповідно до законів України військового формування та правоохоронного органу спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Крім того, представник вказав, що порушення вимог п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, позивачем до заяви про надання одноразової грошової допомоги не додано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, а тому заява позивача була повернута на доопрацювання.
Представник відповідача зазначив, що дії Міністерства оборони України щодо направлення на доопрацювання документів, необхідних для прийняття рішення, є заходами організаційного характеру, а тому звернення позивача з позовом до суду є передчасним.
Представник Чернігівського ОВК в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В наданому до суду відзиві по справі представник зазначив, що на Чернігівський ОВК законодавством покладена лише функція посередника між заявником та Міністерством оборони України, що полягає у прийнятті від заявника відповідних документів, надання роз`яснень з порушеного питання та направлення документів на адресу Міністерства оборони України для прийняття відповідного рішення.
Чернігівським ОВК були дотримані вказані вимоги чинного законодавства, а тому права та інтереси позивача ним не порушено.
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені, з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 28.06.1981 по 13.06.1983, проходив строкову військову службу в лавах Збройних Сил колишнього Радянського Союзу у Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 , видним Семенівським районним військовим комісаріатом Чернігівської області 31.03.1981 (а.с. 14-16).
ОСОБА_1 є учасником бойових дій та інвалідом війни 3 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 виданим безтерміново Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради 25.10.2013 (а.с.21).
Під час перебування в Республіці Афганістан та участі в бойових діях ОСОБА_1 отримав поранення (контузію).
Даний факт підтверджено висновком КЗ «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи», оформленого Актом судово-медичного обстеження №142 від 13.07.2010, відповідно до якого наслідки закритої черепно-мозкової травми позивача (контузії головного мозку у 1983р) могли являтись наслідками бойової травми, отриманої у 1983 році (а.с. 23-25).
Згідно витягу із протоколу Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 05.08.2010 №749 у ОСОБА_1 встановлено поранення (контузія), захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с. 22).
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0111820 від 24.10.2013 позивачу встановлена 3 група інвалідності, у зв`язку із пораненням, контузією, захворюванням, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, безтерміново (а.с. 20).
09.09.2016 позивач звернувся із заявою до Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату для виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (а.с. 35).
Чернігівський об`єднаний міський військовий комісаріат листом від 12.09.2016 вих. №3462 направив заяву позивача разом з доданими документами до Чернігівського ОВК (а.с.36).
Чернігівський ОВК листом від 13.09.2016 № 5/3625с заяву позивача разом з доданими документами направив на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України. В листі зазначено висновок Чернігівського ОВК про те, що ОСОБА_1 не має права на отримання грошової допомоги (а.с. 37).
11.11.2016 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийняла рішення, оформлене протоколом №9 про повернення ОСОБА_1 документів на доопрацювання (п. 15 протоколу). Протокол було направлено на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 , а одноразова грошова допомога позивачу призначена не була (а.с. 38).
При цьому, судом встановлено, що підставою для повернення документів на доопрацювання стала відсутність в наданих позивачем матеріалах підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено підпунктом 4 пункту 2 Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499.
Про вищевказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача листом від 14.12.2016 № 5/4813с (а.с. 39).
Вважаючи вказане рішення Міністерства оборони України від 11.11.2016, викладене в п. 15 протоколу №96, протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІІ).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2232-ХІІІ, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII).
Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (ч. 1 ст. 16 Закону №2011-XII).
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-XII (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону №2011-XII встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, наведені норми частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 3 Порядку виплату одноразової грошової допомоги пов`язують зі встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби.
Враховуючи те, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності 24.10.2013, то до спірних правовідносин слід застосовувати Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 (далі - Порядок №499).
Так, відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 р., здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
За змістом цього положення, зазначена в ньому обставина часу - після 01.01.2007 року - стосується періоду настання названих страхових випадків (загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво) чи інвалідність військовослужбовців.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 24.10.2013 та саме з цієї дати у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги.
Відповідно до п. 3 Порядку №499 особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.
При цьому, згідно п. 7 Порядку №499 керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.
Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Також з матеріалів справи вбачається, що рішення щодо повернення документів позивачу на доопрацювання було прийнято комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
Таким чином, враховуючи вищезазначені норми, порядок призначення та виплати допомоги, що відповідає чинному законодавству полягає у наступному: особи, які мають право на одноразову допомогу звертаються з документами в обласний військовий комісаріат; обласний військовий комісаріат подає розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, та надсилається за належністю в Департамент фінансів Міністерства оборони України для розгляду їх Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги; перевірені фахівцями документи розглядаються Комісією та подаються Міністру оборони України для прийняття рішення про призначення одноразової допомоги; після прийняття рішення Міністром оборони України кошти надсилаються в обласний військовий комісаріат (військову частину), до якого були подані документи, для виплати одноразової допомоги отримувачам. Виплата одноразової допомоги провадиться в порядку черговості відповідно до дати подання документів після отримання Міністерством оборони коштів, передбачених на ці цілі.
Разом з тим, Порядком №499 до дискреційних повноважень відповідача, після надходження документів, віднесена можливість або прийняти рішення про призначення, або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Натомість, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було прийняте рішення від 11.11.2016 № 96 у формі протоколу про повернення заяви та документів ОСОБА_1 на доопрацювання, що прямо суперечить вимогам Порядку № 499. Більше того, зазначений нормативний документ не наділяє відповідача повноваженнями з повернення документів заявників на доопрацювання.
Враховуючи встановлене, суд дійшов висновку, що відповідачем при прийнятті спірного рішення було порушено вищезазначені норми чинного законодавства, а тому останнє прийняте поза межами правового поля та має бути скасоване.
Як вбачається з матеріалів справи, до заяви від 09.09.2016 позивачем були подані: копії сторінок паспорта; копія ідентифікаційного номера; копія довідки МСЕК; копія сторінок військового квитка; копія витягу з протоколу ЦВЛК; копія банківських реквізитів та копія акту судово-медичного обстеження (а.с. 35).
Підставою для повернення документів на доопрацювання відповідачем вказано на відсутність в наданих позивачем матеріалах документів на підтвердження настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби.
Таке твердження відповідача суд вважає помилковим з огляду на наступне.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку №499 (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі 27-місячного грошового забезпечення - інвалідам 3 групи.
На підтвердження обставин поранення позивачем подано висновок КЗ «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи», оформленого Актом судово-медичного обстеження № 142 від 13.07.2010, відповідно до якого встановлено, що наслідки закритої черепно-мозкової травми позивача (контузії головного мозку у 1983р) могли являтись наслідками бойової травми, отриманої у 1983 році (а.с. 23-25).
Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, передбачено, що причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19. (п. 21.3 Положення).
Пунктом 21.5 вказаного Положення передбачено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема:
- «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії (п. б).
- «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення (п. в).
Причинний зв`язок поранення та інвалідності позивача підтверджується також витягом з протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 05.08.2010 №749 в якому зазначено: поранення (контузія), захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с. 22).
При цьому, у протоколі не встановлено, що поранення позивача пов`язане із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що довідка, яку посилається представник Міністерства оборони України в наданих до суду письмових запереченнях наведена у додатку № 5 до Положення № 402, яка визначає, що поранення отримано не в стані алкогольного сп`яніння тощо, видається з 14.08.2008, тобто з часу видання Міністерством оборони України Наказу № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».
З огляду на викладене, суд вважає протиправними посилання відповідача на те, що позивачем має бути подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_1 при зверненні із заявою про отримання одноразової грошової допомоги подано всі необхідні документи, передбачені п. 3 Порядку № 499, а відповідач, прийнявши рішення про повернення документів позивачу на доопрацювання діяв не у межах та не у спосіб, визначений чинним законодавством України.
За наведених вище обставин суд вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, яка передбачена ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та відповідно до пункту 2 Порядку № 499, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, травми, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, з моменту настання інвалідності.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 (справа №21-446а14) та від 21.04.2015 (справі №21-135а15), які згідно статті 2442 КАС України є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
В силу п. 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.
Аналогічна правова позиція зазначена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.12.2015 по справі № К/800/40725/15.
Разом з цим, законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням останньому III групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання, відповідно до пункту 7 Порядку № 499.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання протиправним та скасування п.15 протоколу №96 від 11.11.2016 комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо направлення на доопрацювання документів, поданих особами з числа колишніх військовослужбовців, а саме ОСОБА_1 .
Суд вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву та прийняти відповідне рішення також має бути задоволена, при цьому при прийнятті такого рішення враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18.03.2014 (справа № 21-11а14), в якій зазначено, що оскільки звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглядав, та відповідного рішення не приймав, то суд повинен зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій та прийнятого рішення.
За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повістю.
Визнати протиправним та скасувати п.15 протоколу №96 від 11 листопада 2016 року комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо направлення на доопрацювання документів, поданих особами з числа колишніх військовослужбовців, а саме ОСОБА_1 .
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 Порядку призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя В.І. Д`яков

Судді Л.О. Житняк

С.Л. Клопот