Справа № 607/15150/16-а
Суддя: Кунцьо С. В.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2017 Справа №607/15150/16-а

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської областів складі:

головуючого: Кунцьо С.В.

з участю секретаря: Ліщинському О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління патрульної поліції у місті Тернополі Департаменту патрульної поліції

про: про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції проскасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 581545 від 22 грудня 2016 року.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 22 грудня 2016 року інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі ОСОБА_3 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі АР № 581545, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за, ч.2 ст.122, ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Відповідно до даної постанови 22 грудня2016 року о 14 год. 00 хв. громадянин ОСОБА_1 в м. Тернополі по вул. Живова,керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1, обладнаним пасивними засобами безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки, а також , під час руху транспортним засобом користувався засобом зв'язку, а саме, мобільним телефоном тримаючи його в руці, чим порушив вимоги п.2.9 «д», 2.3 «в» Правил дорожнього руху України. Із зазначеною постановою не згідний та вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки не вчиняв адміністративного правопорушення..

Позивач ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що вимог п. 2.9 «д» та 2.3 «в» Правил дорожнього руху не порушував, оскільки він стояв, а не здійснював рух транспортним засобом, тому мав повне право розмовляти по телефону та не бути пристебнутим ременем безпеки, адже його автомобіль не рухався. Тому просить суд скасувати постанову серії АР № 581545 від 22 грудня 2016 року в справі про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції Кондрат Л.Р. в судовому засіданні позовні вимоги заперечує, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, оскільки 22 грудня2016 року о 14 год. 00 хв. громадянин ОСОБА_1 в м. Тернополі по вул. Живова,керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1, обладнаним пасивними засобами безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки, а також , під час руху транспортним засобом користувався засобом зв'язку, а саме, мобільним телефоном тримаючи його в руці, чим порушив вимоги п.2.9 «д», 2.3 «в» Правил дорожнього руху України, а тому інспектором роти №1 батальйону УПП в м. Тернополі ДПП Бахурським Р.В. правомірно винесено постанову, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122, ч.5 ст.121 КУпАП в розмірі 425 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань.

Згідно ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість ,достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти:

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 581545, громадянин ОСОБА_1 22 грудня 2016 року о 14 год. 00 хв. керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1, обладнаним пасивними засобами безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки, а також , під час руху транспортним засобом користувався засобом зв'язку, а саме, мобільним телефоном тримаючи його в руці, чим порушив вимоги п.2.9 «д», 2.3 «в» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 122, ч.5 ст.121 КУпАП

Згідно постанови серії АР № 581545 від 22 грудня 2016 року, винесеної інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі Бахурським Р.В., на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

Відповідно до п.2.9 «д» ПДР України водієві забороняєтьсяпід час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Зокрема п.2.3 «в» для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов»язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними - якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 18 від 19 грудня 2008 року визначено неприпустимість ігнорування прав осіб, яких притягають до адміністративної відповідальності, потерпілих, їх законних представників та захисників. Зокрема, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП і містити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення із зазначенням мотивів відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Із пояснень позивача вбачається, що він дійсно користувався засобом зв'язку, однак не під час руху транспортного засобу, а зупинивши свій автомобіль спілкувався по мобільному телефону, а відповідно до п 2.9 «д» ПДР України водієві забороняється користуватися засобами зв'язку тримаючи їх в руці під час руху транспортного засобу. Натомість незважаючи на вимоги КУпАП, всупереч ч.2 ст.71 КАС України, відповідачем не представлено суду належних доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 ч.2 ст.122 КУпАП, зокрема не представлено доказів порушення вимоги п 2.9. «д», а саме: користування мобільним телефоном під час руху автомобіля.

Окрім цього як вбачається із оскаржуваної позивачем постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП, тобто за порушення правил користування ременями безпеки. Однак як було вищевказано, позивач не здійснював рух автомобілем, а відтак інспектором постанова винесена без врахування усіх обставин, крім того не надано доказу на підставі чого останній дійшов до висновку про порушення позивачем Правил дорожнього руху України, а саме те, що він керуючи транспортним засобом не був пристебнутий ременем безпеки. Викладене, на думку суду, свідчить про фактичну відсутність об'єктивних і беззаперечних доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не представлено достатньо належних доказів про вчинення позивачем адміністративних правопорушень в той час, як у ст. 62 Конституції України зазначено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, адже відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 11, 70, 71, 158, 160-163, 167, 171-2 КАС України, ст. ст.121, 122, 251, 280, 288, 289 КУпАП, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14, Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001 року, суд

П О С Т А Н О В И В :

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 581545 від 22 грудня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, а провадження по справі закрити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддяС. В. Кунцьо