Справа № 822/2573/16
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2573/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року 11:45м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБожук Д.А.
при секретаріЛитвинюк К.Б.
за участі:представників відповідача та третьої особи
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Славутського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Славутська районна державна адміністрація Хмельницької області про зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

У судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини постанови згідно ст.160 КАС України.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3, позивач) звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Славутського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (далі по тексту - Славутський РС УДМС України в Хмельницькій області, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Славутська районна державна адміністрація Хмельницької області (далі по тексту - Славутська РДА, третя особа), в якому просить:

- зобов'язати відповідача оформити та видати позивачу паспорт громадянина України;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому відмовлено в оформлені та видачі паспорта громадянина України з порушенням норм чинного законодавства.

Позивач у судове засідання не з'явився та повноважного представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

26.01.2017 до суду надійшло клопотання позивача. Просить справу розглянути за його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що відсутні підстави для видачі паспорта громадянина України ОСОБА_3 у зв'язку з не підтвердженням реєстрації належності останнього до громадянства України.

Представник третьої особи у судовому засіданні щодо рішення у справі поклався на розсуд суду.

Враховуючи думку представників відповідача та третьої особи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, оскільки його явка не визнавалася судом обов'язковою.

Заслухавши представників відповідача та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку і сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити з огляду на наступне.

Позивач звернувся до Славутського РС УДМС України в Хмельницькій області з заявою щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України у зв'язку з втратою.

Згідно відповіді Славутського РС УДМС України в Хмельницькій області №33/1545 від 22.09.2016, заява ОСОБА_3 повернута без виконання у зв'язку з неможливістю достовірно встановити належність позивача до громадянства України. Заява повернута позивачу з доданими до неї документами, а саме:

- свідоцтвом про народження;

- копією свідоцтва про народження;

- довідкою Крупецької сільської ради про проживання;

- 3 фотокартками;

- копією картки платника податків.

Вважаючи зазначену відмову протиправною, позивач звернувся з позовом до суд.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 №2235-III, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон №2235-ІІІ), громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Разом з цим, в Законі №2235-ІІІ передбачено реєстрацію громадянства України.

При цьому, згідно ст.5 Закону №2235-ІІІ, документами, що підтверджують громадянство України, є:

1) паспорт громадянина України;

3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

4) тимчасове посвідчення громадянина України;

6) дипломатичний паспорт;

7) службовий паспорт;

8) посвідчення особи моряка;

9) посвідчення члена екіпажу;

10) посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до п.1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII (далі - Положення), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України.

Нормами п.2 Положення визначено, що паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Пунктом 1.3 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 №320, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.07.2012 за №1089/21401, визначено перелік документів, які подає особа для оформлення паспорта громадянина України. Зокрема:

заяву про видачу паспорта (додаток 1);

свідоцтво про народження;

дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см (фотокартки, що подаються для оформлення паспорта, мають бути виконані з одного негатива, із зображенням обличчя виключно анфас, без головного убору, виготовленими на тонкому білому або кольоровому фотопапері без кутика; для громадян, які постійно носять окуляри, обов'язкове фотографування в окулярах);

платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита;

довідку про реєстрацію особи громадянином України або свідоцтво про належність до громадянства України, а в необхідних випадках - інші документи, визначені статтею 5 Закону України "Про громадянство України" (за необхідності);

паспорт громадянина України для виїзду за кордон - для громадян України, які постійно проживали за кордоном, після повернення їх на проживання в Україну;

посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Таким чином, одним із документів, які б мав подати позивач є довідка про реєстрацію особи громадянином України, свідоцтво про належність до громадянства України чи інші документи, визначені ст.5 Закону №2235-ІІІ.

Відповідно до п.6.1 Порядку, для оформлення паспорта замість утраченого або викраденого особа подає:

заяву про втрату або викрадення паспорта за зразком, наведеним у додатку 8 до цього Порядку (далі - заява про втрату паспорта);

заяву;

дві (три - у разі одержання втраченого паспорта в іншому територіальному підрозділі) фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см;

платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита;

документи, на підставі яких у паспорті проставляються відмітки, визначені в пункті 2.3 розділу II цього Порядку (пред'являє за наявності);

копію постанови про порушення або відмову в порушенні кримінальної справи за заявою особи до органів внутрішніх справ про викрадення паспорта (пред'являє за наявності).

Суд не встановив, а позивач не надав доказів подання зазначених документів, які б підтверджували належність до громадянства України.

Крім того, згідно п.6.3 Порядку, у разі отримання паспорта в іншому територіальному підрозділі для підтвердження видачі втраченого паспорта саме тій особі не пізніше наступного дня після надходження заяви про втрату паспорта до цього територіального підрозділу надсилається запит за формою, наведеною у додатку 12 до цього Порядку, з долученою фотокарткою особи.

Відповідачем направлено запити до управлінь Державної міграційної служби України в областях України. Згідно отриманих відповідачем відповідей, вказані позивачем обставини щодо отримання ним паспорту громадянина України не у Хмельницькій області та подальшу його втрату, як і належність до громадянства України не підтверджено.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.2 Закону №2235-ІІІ, одним із принципів законодавства України про громадянство є принцип єдиного громадянства.

Таким чином, у відповідача відсутні підстави для оформлення та видачі позивачу паспорта громадянина України, у тому числі і з метою недопущення порушення принципу єдиного громадянства.

Отже, в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача оформити та видати позивачу паспорт громадянина України слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 50000,00 грн., суд зазначає наступне.

За змістом статей 23 та 1167 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пп.2 ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що слід надати оцінку тому, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд встановив, що заявляючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивачем не доведено факт заподіяння такої шкоди, спричинення душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вжиття додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд враховує, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 27 січня 2017 року

Суддя/підпис/Д.А. Божук
"Згідно з оригіналом" Суддя Д.А. Божук