Справа № 819/97/16
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року Справа № 876/8234/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Гінди О.М., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Кіри Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію та їх обтяжень на квартиру,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М., третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. від 03 липня 2015 року №22580480 про державну реєстрацію та їх обтяжень на квартиру, яким здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс".

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. від 03 липня 2015 року № 22580480 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс".

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року (справа №21-41а16). Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що законодавством не передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної з переходом прав на нерухоме майно, оскільки підставою для прийняття відповідачем рішення про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було застереження іпотечного договору згідно зі ст.ст.36, 37 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає право іпотекодержателя на набуття у власність предмета іпотеки, тобто надає суб'єкту владних повноважень право на прийняття відповідного рішення. Цей іпотечний договір, що є обов'язковим для його сторін, є чинним та не був оскаржений позивачем. Тому, приймаючи рішення про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач діяв на підстав, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Суд першої інстанції також не надав належної оцінки тому факту, що ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" не порушило вимог ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», де передбачено обов'язок іпотекодержателя направити іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень, оскільки в матеріалах справи містяться докази про надсилання та отримання позивачем та ОСОБА_3 листів-вимог про усунення порушень, а саме: дві вимоги про усунення порушень від 18 лютого 2015 року з квитанціями Укрпошти та описами вкладень. Також апелянт звертає увагу на те, що спори щодо звернення на предмет іпотеки не розглядалися, виконавчі написи нотаріусом не вчинялися, виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і примусове виконання виконавчих документів не здійснювалося. Таким чином, примусове звернення на предмет іпотеки не здійснювалося, оскільки ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" набуло право власності у добровільному порядку, за згодою позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі, а тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити або закрити провадження у справі.

Представник апелянта - ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" - Блажевський П.І. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про закриття провадження у справі.

Позивач та відповідач у судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржувану постанову - скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 вересня 2008 року ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №1901/0908/98-254, за умовами якого позивачу надано кредит у розмірі 40000 доларів США під 12,5 % річних.

18 вересня 2008 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. накладено заборону відчуження предмета іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована в реєстрі заборон за №7034, у зв'язку з посвідченням іпотечного договору ВКТ №647312, відповідно до умов якого вказане нерухоме майно передано для забезпечення повернення ОСОБА_3 кредитних коштів.

Відповідно до п.п.10, 10.3, 10.4, 12.3, 12.3.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право у разі невиконання позичальником умов основного зобов'язання та/або іпотекодавцем умов цього договору звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення свої майнових вимог в порядку, встановленому ст.37 Закону України "Про іпотеку".

28 листопада 2012 року ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" уклали договір факторингу №15, відповідно до умов якого ПАТ "Сведбанк" відступив ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" право вимоги заборгованості за кредитним догором №1901/0908/98-25.

ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" набуло статусу іпотекодержателя за договором іпотеки майна, про що внесено зміни до Державного реєстру іпотек.

03 липня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. за заявою третьої особи ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", поданих документів та вищезазначеного договору іпотеки, прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер 12167051, на квартиру АДРЕСА_1, за ТОВ «Кей-Колект», яким здійснив державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення відповідача прийнято поза межами його повноважень та у спосіб, що не передбачений чинним законодавством України, оскільки відповідач не мав повноваження здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень без вчинення нотаріальної дії щодо такого майна у період дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступних підстав.

Згідно зі ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

П.1 ч. 2 ст.17 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Спір у справі, що розглядається, за своєю суттю, стосується скасування рішення Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. від 03 липня 2015 року № 22580480 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс".

Колегія суддів звертає увагу на те, що хоча у спірних правовідносинах виник спір про скасування рішення суб'єкта владних повноважень - нотаріуса, який відповідно до чинного законодавства наділений повноваженнями реєструвати права на нерухоме майно, разом з тим, цим рішенням вирішено питання щодо права власності позивача на нерухоме майно, тобто спір стосується цивільного права особи. Крім того, спірні правовідносини виникли на підставі договірних зобов'язань, такі не є публічно- правовими, а тому повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29 березня 2016 року (справа № 21-5430а15) та від 14 червня 2016 року (справа № 21-41а16).

Таким чином, беручи до уваги викладені вище правові позиції Верховного Суду України, які відповідно до ст.244-2 КАС України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги КАС України щодо визначення юрисдикції.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, разом з тим, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на те, що в цьому випадку неоднаково застосовано ст. 6 Конвенції стосовно "суду, встановленого законом". Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв постанову з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.157, 160, 195, 196, п.4 ч.1 ст.198, ст.203, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року у справі № 819/97/16 скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: О.М. Гінда

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 27 січня 2017 року.