Справа № 2а-1117/10/2570
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2010-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-1117/10/2570
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2010 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Падій В.В.,
при секретарі Кондратенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

04.03.2010 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 неправомірною в частині ненадання ОСОБА_1 щорічної додаткової відпустки та невиплати компенсації за невикористані 36 днів щорічної додаткової відпустки та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 36 днів щорічної додаткової відпустки. Свої вимоги мотивує тим, що при звільненні з військової служби у квітні 2009 року командиром військової частини НОМЕР_1 позивачу не надано додаткової відпустки та до цього часу компенсація за невикористані дні додаткової відпустки не виплачено. Вказану бездіяльність вважає неправомірною та такою, що суперечить Конституції України, Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Закону України Про відпустки та постанові Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 року №1290 «Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці».
05.03.2010 року ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано час для усунення недоліків.
11.03.2010 року позивач не погоджуючись з ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду подав апеляційну скаргу та справу направлено на розгляд до Київського апеляційного адміністративного суду.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.03.2010 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення, в яких позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити в повному обсязі та пояснив, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є спеціальним нормативно-правовим актом, який стосується безпосередньо військовослужбовців і встановлює порядок надання їм основних та додаткових відпусток, а Закон України «Про відпустки» та постанова Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 року №1290 «Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці» є загальними відносно військовослужбовців та стосуються безпосередньо працівників підприємств та установ. Також, зазначив, що позивачем пропущений строк звернення до суду, встановлений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому просив позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 14.02.2009 року № 56 звільнений з військової служби у запас за підпунктом б, пункту 63 (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу, відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2009 року № 75 виключений зі списків особового складу частини, що підтверджується копією послужного списку майора ОСОБА_1 , наявного в матеріалах справи (а.с. 41).
Пунктом 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.
Аналогічна норма міститься у пункті 180 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.
Суд звертає увагу, що на момент розгляду судом справи Кабінетом Міністрів України не визначено перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах.
Суд не бере до уваги та вважає неправомірним посилання позивача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 року №1290 «Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників у яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці», оскільки пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Закон №2011 належить до спеціального законодавства, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що положення Закону України «Про відпустки» та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 року №1290 щодо надання військовослужбовцям щорічних додаткових відпусток до військовослужбовців не застосовуються.
Також, суд не бере до уваги посилання відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки предмет спору стосується кінцевого розрахунку при звільненні позивача з військової служби.
У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд також бере до уваги, що згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 - відмовити повністю.
Порядок апеляційного оскарження постанови суду, передбачений ст. 185-186 КАС України.

< Поле для вводу тексту >

Суддя Падій В.В.