Справа № 263/5781/16-а
Суддя: Шатілова Л. Г.
Дата ухвалення: 2017-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/5781/16-а
Провадження № 2-а/263/1/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2017 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Маслюк К.О., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Зінов'єва І.Г., представника третьої особи - адвоката Рябошапка О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі адміністративний позов ОСОБА_4 до Маріупольської міської ради, третя особа: ОСОБА_5, про скасування рішення про передачу у власність самовільно зайнятої земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Маріупольської міської ради стосовно прийняття рішення від 03.03.2016р. №7/5-203 щодо передання ОСОБА_5 у власність земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,0549 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та скасувати п.п.64.3.2 вищевказаного рішення.

22.09.2016 року позивач надав заяву про збільшення позовних вимог та просив суд скасувати п.3.7. рішення Маріупольської міської ради та її виконавчого комітету від 03.04.1996р. за № 77/14 стосовно ОСОБА_6 та визнати створення та підписання додаткового акту погодження меж земельної ділянки від 06.07.2015р. таким, що не відповідає нормам чинного законодавства. Також просив поновити строк звернення до суду, оскільки про наявність рішення Маріупольської міської ради та її виконавчого комітету від 03.04.1996р. за № 77/14 стосовно ОСОБА_6 йому стало відомо під час розгляду цієї справи. В обґрунтування вимог позивач вказав, що він є землекористувачем земельної ділянки загальною площею 934,35 кв.м., розташованої по АДРЕСА_2 Його земельна ділянка межує з земельною ділянкою по АДРЕСА_1, землекористувачем якої є ОСОБА_5, яка самовільно зайняла частину його земельної ділянки площею 135 кв.м. розміром 27х5(п.м.), та встановила паркан по захопленій території. Ніяких договорів з ОСОБА_7 на право користування земельною ділянкою він не укладав. Влітку ОСОБА_5 просила його підписати акт про узгодження суміжної межи, але він відмовився. Після чого ОСОБА_5 ініціювала створення та підписання додаткового акту погодження меж земельної ділянки від 06.07.2015р., якій він вважає незаконним. 01.03.2016р. він звернувся до Маріупольського міського голови з заявою про припинення подальшої приватизації земельної ділянки ОСОБА_5, але 03.03.2016р. Маріупольською міською радою було прийняте рішення №7/5-203 щодо передання ОСОБА_5 у власність земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,0549 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вважає вищевказане рішення протиправним.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 позов підтримав з підстав викладених у позові, наполягав на його задоволенні.

Представник Маріупольської міської ради Зінов'єв І.Г. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю, суду пояснив, що оскаржуване рішення Маріупольської міської ради було прийнято відповідно до вимог Закону, тому просив у позові відмовити.

Представник ОСОБА_5 - адвокат Рябошапка О.І. просила відмовити у позові з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Суд, вислухавши представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2000р., зареєстрованого в реєстрі за № 1-962, належить житловий будинок з належними до нього побудовами подвір'я, що знаходиться у місті Маріуполі по вулиці Панфілова сто сорок два на земельній ділянці Маріупольської міської ради /а.с.7/.

ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2001 року, зареєстрованого за №1-539, є власником житлового будинку АДРЕСА_1, з належними до нього побудовами подвір'я, а саме: пристрій А, літня кухня літ Б, сарай літ. Г, уборна літ. В, замощення 1, огорожа 1 /а.с.47-48/.

Відповідно до википіровки з плану технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 01.12.1989 року внесені зміни у технічний паспорт у вигляді додавання на плані огорожі №1. Тобто, на день придбання ОСОБА_5 житлового будинку, спірна ділянка вже відмежовувалася від ділянки Позивача огорожею №1 та загальна земельна ділянка, що перейшла у користування з житловим будинком складала 560 квадратних метрів.

На підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 03.04.1996р. №77/14 «Про вилучення та надання земельних ділянок громадянам України в приватну власність, постійне чи тимчасове користування» (виписка з рішення надана в матеріали справи) ОСОБА_8 надано додатково 160 квадратних метрів по АДРЕСА_1, в результаті чого, загальна площа земельної ділянки становить 560 кв.метрів.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таким чином, ОСОБА_5 перейшло з правом власності на будинок право користування земельною ділянкою площею 560 метрів квадратних, що відмежовувалася від домогосподарства позивача по АДРЕСА_2 огорожею 1.

Згідно витягу з протоколу №9 засідання виконкому Орджонікідзевської районної ради депутатів трудящих від 24 квітня 1954 року ОСОБА_8 для будівництва будинку була надана земельна ділянка по АДРЕСА_2 площею 400 кв. метрів. Зазначена ділянка була вилучена на підставі заяви ОСОБА_10 про відмову від частини земельної ділянки площею по АДРЕСА_3 ділянки площею 575 кв.метрів /а.с. 70/.

Об'єктивних доказів, які б підтверджували факт надання позивачу у користування земельної ділянки загальною площею 934,35м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, суду надано не було. Так, у свідоцтві про право на спадщину за законом від 18.05.2000р., згідно якого позивач успадкував житловий будинок вказано, що цей будинок знаходиться у місті Маріуполі по вулиці Панфілова сто сорок два на земельній ділянці Маріупольської міськради, площа земельної ділянки не вказана. Будь-яких інших документів, передбачених законом, в яких була б вказана площа земельної ділянки, яка надавалася позивачу, суду також не надано.

З урахуванням того, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, а з правовстановлюючих документів на житловий будинок вбачається, що земельна ділянка, на якій знаходиться об'єкт спадкування, належить Маріупольській міській раді, крім того, суду не надано доказів того, що позивач звертався у встановленому законом порядку до органів самоврядування з заявою про надання йому у користування (оренду) земельної ділянки, тому його вимоги про скасування п.3.7. рішення Маріупольської міської ради та її виконавчого комітету від 03.04.1996р. за № 77/14 «Про вилучення та надання земельних ділянок громадянам України в приватну власність, постійне чи тимчасове користування» про надання ОСОБА_11 додатково 160 квадратних метрів земельної ділянки по АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають. Крім того, вимога про скасування вищевказаного рішення не підлягає задоволенню, також, у зв'язку з відсутністю підстав, оскільки зазначене рішення прийняте відповідно до вимог діючого на той час Законодавства. Так, відповідно до ст.7 Земельного кодексу України від 18.12.1990р. №561-XII, у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення особистого підсобного господарства. Тобто, саме до повноважень Маріупольської міської ради народних депутатів відноситься право передачі прав користування спірною земельною ділянкою, оскільки вона знаходилась у її власності.

24.12.1997 року був складений акт про встановлення меж земельної ділянки між домогосподарствами ОСОБА_11 та суміжними землекористувачами, у тому числі ОСОБА_4, який підписом в акті узгодив межі земельної ділянки та загальну площу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у розмірі 560 кв.м. /а.с.77/.

Вимоги позивача про поновлення процесуальних строків у зв'язку з тим, що йому не було відомо про наявність рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 03.04.1996р. №77/14 не підлягають задоволенню, оскільки, як вже було зазначено вище, 24.12.1997 року позивач власноруч своїм підписом в акті про встановлення меж земельної ділянки узгодив межі земельної ділянки між домогосподарствами ОСОБА_11 та ОСОБА_4, а також загальну площу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у розмірі 560 кв.метрів.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 вже протягом майже 16 років добросовісно та відкрито користується спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ст.119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування..

ОСОБА_5 скористалася своїм правом на отримання у власність земельної ділянки комунальної власності та рішенням Маріупольської міської ради від 03.03.2016р. №7/5-203 ОСОБА_5 була надана у власність земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,0549 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відповідно до п.п.64.3.2 вищевказаного рішення. Оскільки вищевказане рішення було прийняте відповідно до вимог законодавства України, підстав для його скасування суду немає, тому в задоволені позовних вимог у частині скасування п.п.64.3.2 вищевказаного рішення слід відмовити.

Також, не підлягають задоволенню вимоги в частині створення та підписання додаткового акту погодження меж земельної ділянки від 06.07.2015р. таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки відмова позивача підписати вищевказаний акт не є підставою для визнання акту незаконним. Будь-яких інших, передбачений законом підстав, для визнання акту не відповідним чинному законодавству, суду надано не було.

Слід зауважити, що відповідно до ст. 413 ЦК України, власник земельної ділянки має право надати її у користування іншій особі для будівництва, зокрема, житлових та інших споруд і будівель. Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Строк користування земельною ділянкою державної чи комунальної власності для забудови не може перевищувати 50 років.

З огляду на те, що в матеріалах справи міститься витяг з протоколу № 9 засідання виконкому Орджонікідзевської районної ради депутатів трудящих від 24 квітня 1954 року, станом на вказану дату спадкодавцям позивача вже була надана для забудови земельна ділянка. Таким чином, відповідно до ч.5 ст.413 ЦК України, право користування спірною земельною ділянкою у позивача вже припинилося. Право власності на земельну ділянку позивач не зареєстрував, домовленостей з власником ділянки ніяких не відбулось, правом викупу земельної ділянки позивач не скористався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 51, 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, ст.ст. 413, 377 ЦК України, ст. 119 ЗК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позову ОСОБА_4 до Маріупольської міської ради, третя особа: ОСОБА_5, про скасування рішення про передачу у власність самовільно зайнятої земельної ділянки - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Л.Г. Шатілова