Справа № 819/1523/16
Суддя: Подлісна І.М.
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1523/16

23 січня 2017 р.м. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

при секретарі судового засідання Павловського Ю.Б.

за участю:

представника позивача Василишин К.В.

представників відповідача Вонятівська О.В.

Вітрового В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-будівельна компанія "Професіонал" до Головного управління ДФС в Тернопільській області про визнання нечинними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-будівельна компанія "Професіонал" звернулося у Тернопільський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління ДФС в Тернопільській області в якому, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 08.08.2016 р. № .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що працівниками Головного управління ДФС в Тернопільській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "ТБК"Професіонал" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015. За результатами перевірки складено акт від 29.06.2016 № 264/19-00-14-01/38989673, на підставі якого відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 08.08.2016 № , яким збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 4039788 грн., в тому числі 1346596 грн. штрафних санкцій. Прийняте відповідачем вказане податкове повідомлення - рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

За результатами вказаної перевірки встановлено, що в перевіреному періоді ТОВ "ТБК"Професіонал" здійснювало придбання товарно - матеріальних цінностей (далі - ТМЦ). Однак надані позивачем первинні документи, в тому числі і товаро - транспортні накладні не відображають реального руху ТМЦ між ТОВ "ТБК"Професіонал" та ТОВ "Вейсес", ТОВ "Домус Альянс", ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Зеріс", ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал", ТОВ "Оптіма плюс ЛТД", тобто є недостовірними. Крім того встановлено, що ТОВ "ТБК"Професіонал" фактично не отримувало ТМЦ від ТОВ "Вейсес", ТОВ "Домус Альянс", ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Зеріс", "Компанія Лакшері Кепітал", ТОВ "Оптіма плюс ЛТД".

Таким чином відповідач прийшов до висновку, що позивачем було порушено п. 44.1. ст. 44, п.185.1. ст. 185, п. 188.1. ст. 188 та п.п. 198.1., 198.3. ст. 198 ПК України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 2693192 грн.

Позивач не погоджується із такими висновками, оскільки розрахунки між сторонами проведені, заборгованість перед контрагентами відсутня, а тому позивачем відповідно до вимог чинного законодавства дотримані умови формування податкового кредиту та правомірно сформовано податковий кредит по операціях з придбання товару у ТОВ "Вейсес", ТОВ "Домус Альянс", ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Зеріс", ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал", ТОВ "Оптіма плюс ЛТД".

Крім того, дана позиція контролюючого органу жодним чином не підтверджується та не доведена в рамках проведення відповідних заходів податкового контролю контрагентів позивача (податкових перевірок контрагентів, зустрічних звірок відповідним контролюючим органом за місцезнаходженням вказаних контрагентів), за результатами проведення яких контролюючий орган спростував би інформацію про фактичну не можливість здійснення підприємствами господарських операцій.

Таким чином, висновки контролюючого органу ґрунтуються на припущеннях без фактичного з'ясування відповідачем реального майнового стану вказаних контрагентів та перевірки їх фінансово - господарської діяльності за період, коли виникли спірні правовідносини.

В судовому засіданні представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-будівельна компанія "Професіонал" позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представники відповідача Головного управління ДФС в Тернопільській області, заперечуючи проти позову, суду пояснили, що оскаржені дії відповідача щодо прийняття на підставі акту перевірки від 29.06.2016 № 264/19-00-14-01/38989673 податкового повідомлення - рішення форми "Р" від 08.08.2016 № здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та посилаючись на пояснення викладені у письмових запереченнях, просили у задоволені позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін по справі, суд встановив такі обставини.

Відповідно до вимог пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Судом встановлено, що працівниками Головного управління ДФС в Тернопільській області на підставі направлень №№ 981, 982, 983, 984, 985 від 26.05.2016 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "ТБК"Професіонал" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами перевірки складено акт від 29.06.2016 № 264/19-00-14-01/38989673 (арк. справи 19-91), у якому встановлено серед інших порушення позивачем п. 44.1. ст. 44, п.185.1. ст. 185, п. 188.1. ст. 188 та п.п. 198.1., 198.3. ст. 198 ПК України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 2693192 грн., в тому числі:

- за лютий 2015 року в сумі 229785,00 грн.;

- за березень 2015року в сумі 222915,00 грн.;

- за квітень 2015 року в сумі 101565,00 грн.;

- за травень 2015 року в сумі 236326,00 грн.;

- за червень 2015 року в сумі 1366093,00 грн.;

- за липень 2015 року в сумі 46666,00 грн.;

- за серпень 2015 року в сумі 112906,00 грн.;

- за вересень 2015 року в сумі 247845,00 грн.;

- за жовтень 2015 року в сумі 40742,00 грн.;

- за грудень 2015 року в сумі 88349,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 08.08.2016 № , яким збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 4039788 грн., в тому числі 1346596 грн. штрафних санкцій. (арк. справи 17).

Не погодившись із прийнятим вказаним податковим - повідомленням рішенням позивач звернувся у відповідності до ст. 56 ПК України до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Згідно рішення від 16.11.2016 № 24675/6/99-99-11-01-01-25 (арк. справи 92) Державної фіскальної служби України, вказане податкове повідомлення - рішення залишене без змін.

Не погоджуючись із оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням позивач звернувся з позовом у суд.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2. статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 201.6. статті 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з пунктом 201.10. статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до статті 9 зазначеного Закону, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Аналізуючи вказані нормативно - правові акти, суд дійшов висновку, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Судом встановлено, що між ТОВ "Вейсес", ТОВ "Домус Альянс", ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Зеріс", ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал", ТОВ "Оптіма плюс ЛТД" та "ТБК "Професіонал" були укладені договори поставки товару (арк. справи 234, 237, 258, 271, 280), відповідно до якого Постачальник зобов'язується протягом дії даного договору поставити та передати у власність Покупцю товар за цінами, в асортименті (по номенклатурі) і кількості, узгоджується Сторонами в рахунках та видаткових накладних, а Покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його на умовах, установлених даним Договором, (пункт 1.1 договору).

На виконання умов вищезазначених договорів були виписані видаткові накладні та податкові накладні, а також виписувались довіреності працівникам товариства на отримання ТМЦ (арк. справи 113-152, 154-213).

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується відповідачем по справі, що під час даної перевірки позивачем працівникам контролюючого органу надавалися вказані видаткові накладні, податкові накладні та довіреності на отримання ТМЦ. Кожна з видаткових накладних містить усі необхідні реквізити та відомості про зміст господарської операції у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05,1995 року № 88.

В подальшому, придбаний товар позивачем продано іншим суб'єктам господарювання за вищою ціною з метою отримання прибутку від такої діяльності, тобто прибуток підприємства формувався не за рахунок податкової вигоди, такі господарські операції обґрунтовані розумною економічною причиною (діловою метою).

Як встановлено перевіркою чистий дохід TOB "ТБК"Професіонал" від реалізації продукції контрагентам - покупцям становить 36745000 грн.

Таким чином, розрахунки між сторонами проведені, заборгованість перед контрагентами відсутня, що також було встановлено відповідачем.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, що на підтвердження транспортування товару працівникам контролюючого органу повідомлялось, що TOB "ТБК"Професіонал" використовує орендовані транспорті засоби на підставі договору оренди транспортного засобу (арк. справи 240-245, 249-251). Перевезення товару проводилось власними силами "ТБК"Професіонал" орендованими транспортними засобами та оформлялось дорожніми листками легкового автомобіля в одних випадках та подорожніми листами вантажного автомобіля в інших (арк. справи 153, 214-219).

Відповідно до статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, зокрема, у водія перевізника повинна бути товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України. З цього слідує, що товаро - транспортну накладну (далі - ТТН) повинен мати перевізник для пред'явлення особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки руху, та допускається можливість мати інший встановлений законодавством документ на вантаж, крім ТТН.

Відповідно до преамбули Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

При цьому, замовником вважається вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів; перевізником є особа, яка надає послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом загального користування. Тобто, з цього слідує, що Правила перевезення вантажів, та, відповідно, обов'язкове застосування ТТН, поширюється лише на ті випадки, коли перевезення вантажу здійснюється третьою особою - перевізником на підставі укладеного з ним договору.

З огляду на вказане, товар був переданий у власність TOB "ТБК"Професіонал" та у подальшому транспортувався власними силами орендованими транспортними засобами, отже, ані постачальник, ані будь-який сторонній перевізник не брали участі у процесі переміщення товару.

Згідно з пунктом 2 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 № 207, для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб, необхідними є наступні документи: накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу.

Товарно-транспортні накладні є обов'язковими лише у випадку, коли вантажні перевезення здійснюються на договірних умовах, що встановлено пунктом 1 Переліку.

Отже, обов'язковість товарно-транспортної накладної для перевезень для власних потреб чинним законодавством не передбачена.

Таким чином, в даному випадку для переміщення власного товару TOB "ТБК"Професіонал" не був зобов'язаний мати ТТН, а тому їх відсутність не може свідчити про безтоварність зазначених господарських операцій.

Разом з тим, як слідує з акту перевірки, що у всіх інших випадках, поставки товару на договірних умовах були надані ТТН працівникам відповідача.

Щодо відсутності сертифікатів якості та якісних посвідчень на товар, то суд звертає увагу на те, що продукція яка купувалась у ТОВ "Вейсес" не підлягає сертифікації в Україні з видачею відповідних сертифікатів якості. Найменування даних товарів, а саме: блоків шинних апаратів, кабельної муфти, шин, руберойду, труб сталевих та інших товарів технічного призначення відсутні у Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затверджених наказом Держспоживстандарту України № 28 від 01.02.2005, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 04.05.2005 за № 446/10746.

Наведені обставини свідчать про те, що між TOB "ТБК"Професіонал" та контрагентом ТОВ "Вейсес" в дійсності були виконані вказані господарські операції та їхні дії спрямовані на реальне настання правових наслідків, а не вчинялися лише в цілях заниження об'єкта оподаткування, несплати податків.

Крім того, твердження відповідача про те, що доказом щодо відсутності об'єктів оподаткування у TOB "ТБК"Професіонал" при придбані товарів, на який посилається у акті перевірки контролюючий орган, є зареєстровані кримінальні провадження, а саме № 0000009 від 30.01.2015 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 212 КК України, № 0000126 від 24.12. 2014 ч. 3 ст. 212 КК України, № 0000014 від 27.11.2015 ч. 3 ст. 212 КК України є хибним, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Аналізуючи дану норму, суд дійшов висновку, що доки немає вироку у вказаних кримінальних провадженнях щодо контрагента (його посадових осіб), факт внесення відомостей до ЄРДР, показання свідків в рамках його проведення не є належними та допустимими доказами порушення податкового законодавства TOB "ТБК"Професіонал".

Жодного вироку, що набрав законної сили по вказаним кримінальним провадженням відповідачем не надано, а судом не здобуто.

Згідно із ст.ст. 265-267 ГК України істотними умовами договору поставки є: предмет договору - власне встановлення обов'язку продавця поставити товар і обов'язку покупця прийняти та оплатити отриманий товар; товар - визначення точних характеристик товару; строк здійснення поставок (у даному випадку до 31.12.2015), ціна поставки.

З аналізу змісту договорів укладених між ТОВ "ТБК"Професіонал" та ТОВ "Домус Альянс", ТОВ "Оптіма плюс ЛТД", TOB "Компанія Лакшері Кепітал", ТОВ "Зеріс", ТОВ "Ідеал Інвест" слідує те, що всі істотні умови передбачені волевиявленням сторін та вимогами ЦК України, ГК України дотриманні.

Таким чином, не зазначення дати, місця поставки товару чи дати, місця переходу права власності на товар, умови перевезення тощо не впливає на господарські відносини із контрагентами та уточнюються в момент виконання умов договорів із постачальниками впродовж строку його дії.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 73.5. ст. 75 ПК України з метою отримання податкової інформації, необхідної у зв'язку з проведенням перевірок, контролюючі органи мають право здійснювати зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.

Під час зустрічної звірки здійснюється співставлення даних, отриманих від платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування повноти їх відображення в обліку платника податків.

Однак, як встановлено судом, що контролюючим органом не здійснювалися зустрічні звірки вказаних контрагентів, за результатами проведення яких відповідач спростував би інформацію про фактичну не можливість здійснення підприємствами господарських операцій, а тому висновки контролюючого органу ґрунтуються на припущеннях без фактичного з'ясування відповідачем реального майнового стану вказаних контрагентів та перевірки їх фінансово - господарської діяльності за період, коли виникли спірні правовідносини.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем були дотримані умови формування податкового кредиту та правомірно сформовано податковий кредит по операціях з придбання товару у ТОВ "Вейсес", ТОВ "Домус Альянс", ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Зеріс", ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал", ТОВ "Оптіма плюс ЛТД".

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Головне управління ДФС в Тернопільській області безпідставно визначила грошове зобов'язання позивачу з податку на додану вартість в загальній сумі 4039788 грн., а тому податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 08.08.2016 р. № підлягає скасуванню.

Згідно із частиною першою ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити. Податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС в Тернопільській області форми "Р" від 08.08.2016 р. № визнати протиправним та скасувати.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельно - будівельна компанія "Професіонал" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Тернопільській області 5 250 (п'ять тисяч двісті п'ятдесят) гривень понесених судових витрат.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27 січня 2017 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.