Справа № 750/8148/16-а
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/8148/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Карапута Л.В. Суддя-доповідач: Мамчур Я.С
У Х В А Л А

Іменем України

24 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Мамчура Я.С.

суддів: Желтобрюх І.Л., Файдюка В.В.,

при секретарі Кривді В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_2 та Чернігівської міської ради на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 03 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про визнання протиправним, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Деснянського районного суду міста Чернігова з адміністративним позовом до Чернігівської міської ради про визнання протиправним, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 03 листопада 2016 року - позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішення, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, 30.10.2007 року ОСОБА_2 звернулась до Чернігівської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0.0950 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням від 17.12.2010 року відповідач відмовив позивачу в задоволенні вказаної заяви.

При цьому, рішенням від 31.01.2011 року відповідач надав дозвіл на розроблення проекту відведення вказаної земельної ділянки ОСОБА_3. Зазначені рішення відповідача визнано протиправними і скасовано постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 29.04.2011 року.

Рішенням від 31.07.2012 року відповідач вдруге відмовив ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0.0950 га. Вказане рішення також визнано протиправним і скасовано постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 30.10.2012 року.

Також, рішенням від 19.04.2013 року відповідач втретє відмовив позивачеві в наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0.0950 га. Вказане рішення також визнано протиправним і скасовано постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 03.07.2013 року.

Крім того, рішенням від 26.12.2014 року відповідач в черговий раз відмовив ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0.0950 га. Вказане рішення також визнано протиправним і скасовано постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 01.07.2015 року.

В подальшому, пуктом 11 рішення Чернігівської міської ради від 01.03.2016 року ОСОБА_2 знову відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0.0950 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. При цьому, причини відмови не були мотивовані.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що оскільки, позивачу вже в п'яте відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0.0950 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з підстав не передбачених законом, тому суд прийшов до висновку про зобов'язання відповідача розглянути заяву позивача та надати дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0.0950 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). А також, зобов'язав Чернігівську міську раду подати звіт про виконання постанови від 03 листопада 2016 року в двомісячний строк від дня набрання нею законної сили.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Земельним кодексом України визначено чіткий перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Так, у відповідності до частини 3 статті 123 ЗК України, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановлених законом порядку.

Отже, аналізуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення від 01.03.2016 року Чернігівської міської ради суперечить вимогам вищевказаного законодавства, що є безумовною підставою для визнання його протиправним.

Що стосується посилання Чернігівської міської ради в своїй апеляційній скарзі на те, що адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оскільки це є дискреційними повноваженнями Чернігівської міської ради, то колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 1 статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 КАС України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 частини 4 статті 105 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 3 частини 2 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

З аналізу викладеного вбачається, що суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення або вчинити певні дії, і це прямо вбачається з пункту 2 частини 4 статті 105 та пункту 3 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства. При цьому, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач неодноразово оскаржував відмову відповідача у видачі йому дозволу та рішеннями суду, які набрали законної сили, було визнано таку відмову протиправною.

З огляду на це, колегія суддів також вважає за доцільне зазначити, що у випадку невиконання обов'язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача, у тому числі шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, зокрема, прийняти рішення. Це цілком узгоджується з положеннями пункту 2 частини 4 статті 105, пункту 3 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства.

Стосовно дискреційних повноважень, колегія суддів зазначає, що такими є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку дійсно суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде законним. Отже, у такому випадку буде відсутнім факт невиконання обов'язку та, відповідно, факт порушення прав позивача.

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов'язаний до вчинення конкретних дій - видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Підставою для відмови у прийнятті такого рішення можуть бути лише визначені законодавством обставини. У даному ж випадку, позивачу вп'яте відмовлено з підстав не передбачених законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого адміністративного суду України від 16.11.216 року №826/26553/15 та від 23.11.2016 року №367/7555/15.

З огляду на викладене, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача видати позивачу дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про відмову у задоволені позовних вимог про зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), колегія суддів зазначає, що такі доводи є помилковими та необґрунтованими, оскільки не знайшли свого відображення під час апеляційного розгляду справи.

Так, з тексту постанови суду першої інстанції вбачається, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянтів не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Чернігівської міської ради - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 03 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Я.С. Мамчур

Судді І.Л. Желтобрюх

В.В. Файдюк

Повний текст складено 27.01.2017 р.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Файдюк В.В.

Желтобрюх І.Л.