Справа № 815/4478/16
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/4478/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області генерала поліції 3 рангу ОСОБА_2 № 581 о/с від 30.06.2016 року в частині звільнення зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) майора поліції ОСОБА_1, заступника начальника відділу ОСОБА_3 в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області з 01.07.2016 року, поновити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн.: НОМЕР_1) на службі в поліції на посаді заступника начальника відділу ОСОБА_3 в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області з 01.07.2016 року; стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн.: НОМЕР_1) середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.07.2016 року по день фактичного поновлення на службі із розрахунку 6338,47 гривень за кожний місяць.; допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 (26.02.1985 року народження, іпн.: НОМЕР_1) на службі в поліції на посаді заступника начальника відділу ОСОБА_3 в м.Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області з 01 липня 2016 року, а також в частині стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області генерала поліції 3 рангу ОСОБА_2 № 581 о/с від 30.06.2016 року його, майора поліції, заступника начальника відділу ОСОБА_3 в м. Одесі ГУНП в Одеській області, було звільнено з 01.07.2016 року, відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на підставі наказу ГУНП в Одеській області № 1271 від 03.06.20016 року та подання т.в.о. начальника ОСОБА_3 в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 29.06.2016 року. Позивач вважає, що відповідач не мав підстав для накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, а вищезазначене рішення є упередженим, нерозсудливим та прийнятим без урахування усіх обставин, що мали істотне значення. Позивач послався на те, що із наказів від 03.06.2016 року та від 30.06.2016 року не вбачається чи взагалі проводилось службове розслідування, а навіть якщо таке розслідування проводилось, то воно було проведено з порушенням Інструкції № 552 від 06.12.1991 року, що, на думку Позивача, регулює порядок проведення службового розслідування, оскільки Позивача не було ознайомлено із висновком службового розслідування, що позбавило право останнього надати відповідні пояснення. Позивач звернув увагу суду на те, що його не було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.п. 2.9 ПДР України, ч.1 ст.126 та ч.1 ст.130 КпАП України, а тому, на думку Позивача, його звільнення з посиланням на встановлені факти керування ним з ознаками алкогольного спяніння та непредявлення документів на право керування транспортним засобом є безпідставним, а прийнятий Відповідачем наказ з цих підстав суперечить ст.19 Конституції України. Також, Позивач вважає необґрунтованими та не підтвердженими посилання Відповідача у наказі стосовно особистої безвідповідальності Позивача у спробі уникнення від складання адміністративних матеріалів, відмови виконати вказівки правників апарату ГУНП та Національної поліції України, виявлення неповаги до патрульних поліцейських. На думку Позивача, при прийняті оскаржуваного рішення Відповідачем не були враховані усі обставини, зазначені у ст.14 Дисциплінарного статуту, що, у свою чергу, призвело до необґрунтованого висновку про застосування до нього саме такого суворого виду дисциплінарного стягнення та про неможливість застосування більш мякого. Крім, Позивач зазначив, що при прийнятті оскаржуваного рішення про його звільнення не було враховано, що він перебував на лікарняному, що є порушенням ч. 3 ст.40 КЗпП України. Таким чином, Позивач вважає його звільнення протиправним, а тому його права підлягають відновленню шляхом скасування наказу, поновлення на раніше займаній посаді із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Змінено дату звільнення майора поліції ОСОБА_1, заступника начальника відділу ОСОБА_3 в м. Одесі Головного Управління Національної поліції в Одеській області зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 01 липня 2016 року, визначену в наказі т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області генерала поліції 3 рангу ОСОБА_2 № 581 о/с від 30.06.2016 року, та вважати датою звільнення майора поліції ОСОБА_1, заступника начальника відділу ОСОБА_3 в м. Одесі Головного Управління Національної поліції в Одеській області за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) перший робочий день після виходу з лікарняного, а саме: 02 серпня 2016 року. Зобов'язано Головне Управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату (грошове забезпечення) за період з 01 липня 2016 року по 01 серпня 2016 року включно з урахуванням перебування ОСОБА_1 на лікарняному. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу в поліції та займав посаду заступника начальника відділу ОСОБА_3 в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

04.05.2016 року, на підставі отриманої інформації щодо грубого порушення Позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху, наказом Відповідача № 930, було призначено службове розслідування за вказаним фактом (а.с.77), за результатами якого складено відповідний висновок від 25.05.2016 року (а.с.103-104).

На підставі висновків наведеного службового розслідування, за грубі порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту, п.1 ч.1 ст.18 Закону України Про Національну поліцію, п.п. 2.5, 2.9 ОСОБА_4 дорожнього руху та Присяги працівника поліції, що виразилось у керуванні 03.05.2016 року транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння, непредявлення відповідних документів на право керування транспортним засобом, відмові від проходження медичного огляду для встановлення стану спяніння, особистій безвідповідальності у спробі уникнення від складання адміністративних матеріалів, відмові виконати вказівки працівника апарату ГУНП та Національної поліції України, виявлені неповаги до патрульних поліцейських, а також невиході на службу без поважних причин, відповідно до ст.ст. 2, 13, п.8 ст.12 Дисциплінарного статуту, Відповідачем прийнятий наказ № 1271 о/с від 03.06.2016 року про звільнення Позивача зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (а.с.78-80).

На підставі вказаного наказу, наказом ГУНП в Одеській області № 581 від 30.06.2016 року о/с Позивача звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію з 01.07.2016 року (а.с.13).

Позивач, не погодившись із вказаним наказом, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями ст.77 Закону України Про Національну поліцію визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського, так, п. 6 ч. 1 вказаної статті визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до ст.19 Закону України Про Національну поліцію у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Разом з тим, п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про Національну поліцію визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не було затверджено, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України № 3460-IV від 22.02.2006 року.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України № 3460-IV від 22.02.2006 року.

Положеннями ст.1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом ст.7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Згідно зі ст.2 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ч.1 ст.5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами ст.12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Враховуючи вищезазначені приписи, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Як визначено ч.1 ст.14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (ч.4 ст.14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 230 від 12.03.2013 року затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за №541/23073.

Пунктом 2.1. вказаної Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади став встановлений факт порушення Позивачем вимог ст.7 Дисциплінарного статуту, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію, п.п. 2.5, 2.9 ОСОБА_4 дорожнього руху та Присяги працівника поліції, що виразилось у керуванні 03.05.2016 року транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння, непредявлення відповідних документів на право керування транспортним засобом, відмові від проходження медичного огляду для встановлення стану спяніння, особистій безвідповідальності у спробі уникнення від складання адміністративних матеріалів, відмові виконати вказівки працівника апарату ГУНП та Національної поліції України, виявлені неповаги до патрульних поліцейських, а також невиході на службу без поважних причин.

Так, в ході службового розслідування встановлено, що 03.05.2016 року приблизно о 01:20 год. по пр-ту Добровольського, 34, в м. Одесі, екіпажем патрульної поліції Благо-0452 у складі інспектора 4-ї роти 2-го батальйону УПП у м. Одесі ДПП лейтенантів поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був зупинений автомобіль NissanMicra, реєстраційний номер ВН 0240АР, водій якого у порушення вимог п. 9.2 б ПДР здійснив поворот ліворуч, при цьому, не подав сигналу світловим показником повороту.

Як в подальшому було встановлено, за кермом вказаного автомобіля знаходився заступник начальника відділу ОСОБА_3 в м. Одесі ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_1, який, знаходячись поза службою, у порушення вимог п.п. 2.1 а, 2.1 б, 2.5, 2.9 а ОСОБА_4 дорожнього руху, керував транспортним засобом без відповідних документів та з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння очей та обличчя, невиразна мова).

Для встановлення факту вживання алкоголю та ступеню алкогольного спяніння майору поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти тест за допомогою прибору контролю тверезості Драгер або проїхати до медичного закладу для проведення медичного огляду з метою встановлення факту вживання алкоголю та стану сп'яніння.

Однак, позивач, у порушення вимог п. 2.5 ОСОБА_4 дорожнього руху, від проходження тесту та медичного огляду категорично відмовився.

У зв'язку з тим, що позивач продовжував відмовлятися від надання документів, що засвідчують його особу, мотивуючи їх відсутністю, а також від пропозиції прослідувати до ОСОБА_3 в м. Одесі ГУНП в Одеській області для встановлення особи, лейтенант поліції ОСОБА_7 викликав на місце події екіпаж автопатруля Благо-0451 у складі інспекторів 4-ї роти 2-го батальйону УПП у м. Одесі ДПП лейтенантів поліції ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які доставили ОСОБА_1 до ОСОБА_3

Проте, по прибуттю до ОСОБА_3 в м. Одесі ГУНП в Одеській області, скориставшись особистою обізнаністю щодо розташування приміщень, позивач, самостійно (без супроводження), піднявшись на третій поверх, зайшов до кабінету № 29, де зачинився в середині та виключив мобільний телефон.

Як вбачається з висновку службового розслідування, о 05:00 год. до ОСОБА_3 в м. Одесі ГУНП в Одеській області прибули начальник УВБ в Одеській області ДВБ Національної поліції України майор поліції ОСОБА_11 разом зі старшим оперуповноваженим цього ж підрозділу майором поліції ОСОБА_12, а також працівники відділу УКЗ ГУНП, які пропонували позивачу відчинити двері кабінету, однак останній, грубо порушуючи вимоги ст. 7 Дисциплінарного статуту, п.1 ч.1 ст.18 Закону України Про Національну поліцію, виявивши неповагу, відмовився виконувати вказівки працівників апарату ГУНП та Національної поліції України. У зв'язку з цим, о 6:00 год. прибулим працівником РСС ОСОБА_3 ВПв м. Одесі ГУНП в Одеській області, двері були відчинені дублікатом ключа та працівники патрульної поліції за грубе порушення п.п. 2.5, 2.9 ОСОБА_4 дорожнього руху склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно позивача.

Встановлені в ході службового розслідування обставини підтверджуються, зокрема, наявними в матеріалах справи поясненнями інспекторів 4-ї роти 2-го батальйону УПП у м. Одесі ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та рядового поліції ОСОБА_13, лейтенанта поліції ОСОБА_7 (а.с.87-93).

Також, наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, встановлено постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.08.2016 року у справі № 522/8620/16-п, що набрала законної сили 30.08.2016 року (а.с.19).

Крім того, судом першої інстанції у якості свідків були допитані працівники поліції 4 роти 2-го батальйону УПП у м. Одесі, які підтвердили факт керування ОСОБА_1 без посвідчення водія та те, що останній відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, у наведеному рішенні суду, що набрало законної сили, вказано про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять письмові пояснення свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які підтверджують обставини, вказані в протоколі про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного суд у вказаній справі, прийшов до висновку про наявність в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення провадження у справі було закрито.

Згідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а відповідно до ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Тобто, зазначене судове рішення є обов'язковим для суду, в силу зазначених положень ч.1 ст.72 та ст.255 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що є встановленим факт порушення позивачем вимог ст.7 Дисциплінарного статуту, п.1 ч.1 ст.18 Закону України Про Національну поліцію, п.п. 2.5, 2.9 ОСОБА_4 дорожнього руху та Присяги працівника поліції, що виразилось у керуванні 03.05.2016 року транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння, непредявлення відповідних документів на право керування транспортним засобом, відмові від проходження медичного огляду для встановлення стану спяніння, особистій безвідповідальності у спробі уникнення від складання адміністративних матеріалів, відмові виконати вказівки працівника апарату ГУНП та Національної поліції України, виявлені неповаги до патрульних поліцейських, підтверджується наявними в матеріалах справи висновком службового розслідування, поясненнями відповідних працівників поліції, складеним відносно позивача протоколом про адміністративне правопорушення та рішенням суду, що набрало законної сили, та жодним чином не спростовано позивачем.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що за рішенням суду його не було притягнуто до адміністративної відповідальності, провадження у справі було закрито, а тому, на його думку, відповідачем безпідставно було звільнено його із займаної посади на підставі встановлених в ході службового розслідування обставин, однак судова колегія не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.08.2016 року у справі № 522/8620/16-п, що набрала законної сили 30.08.2016 року, було встановлено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у справі було закрито у звязку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП, що жодним чином не спростовує встановлених в ході службового розслідування обставин. Навпаки, наведеним рішенням суду підтверджується факт вчинення Позивачем проступків, про які йдеться у висновку службового розслідування, за що і був звільнений позивач.

Будь-яких інших аргументованих доводів та пояснень в спростування встановлених в ході службового розслідування обставин в заявленому позові позивачем не наведено.

Що стосується посилань апелянта на протиправність проведеного службового розслідування з огляду на те, що в період його проведення ОСОБА_1 перебував на лікарняному, суд зазначає, що ані Дисциплінарним статутом, ані Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, №230 від 12.03.2013 року, не заборонено проведення службового розслідування в період тимчасової непрацездатності особи, відносно якої проводиться таке службове розслідування.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем було дотримано право позивача на надання пояснень щодо службового розслідування, що проводилось відносно нього, проте позивач таким правом не скористався та відмовився від надання пояснень, про що посадовими особами відповідача складений відповідний акт відмови від надання пояснень від 23.05.2016 року (а.с.95).

Будь-яких клопотань щодо перенесення строків службового розслідування позивачем на адресу відповідача не направлялись, а так само керівництво позивача не повідомлялось ним про перебування на лікарняному.

Окрім того, судом встановлено, що на підставі наведених вище висновків службового розслідування, відповідачем був прийнятий наказ № 1271 о/с від 03.06.2016 року про покарання працівників ОСОБА_3 в м. Одесі ГУНП, в тому числі позивача, у вигляді звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію.

Зазначений наказ ГУНП в Одеській області позивачем не оскаржено, як в адміністративному порядку, так і до суду.

Тобто, організаційний наказ про звільнення Позивача із займаної посади є чинним, встановлені факти службового розслідування щодо порушення Позивачем вимог ст.7 Дисциплінарного статуту, п.1 ч.1 ст.18 Закону України Про Національну поліцію, п.п.2.5, 2.9 ОСОБА_4 дорожнього руху та Присяги працівника поліції, на підставі яких він і був прийнятий, позивачем не спростовуються.

Разом з цим, судом встановлено, що оголошене організаційним наказом №1271 о/с від 03.06.2016 року рішення про звільнення позивача із займаної посади реалізоване наказом по особовому складу № 581 о/с від 30.06.2016 року, який і оскаржується позивачем у даній справі.

Так, зазначеним наказом відповідача, відповідно до Закону України Про Національну поліцію, позивача звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 01.07.2016 року.

Водночас, як встановлено судом, на дату звільнення позивача із займаною посади, останній перебував на лікарняному, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками КУ Цетр первинної медико-санітарної допомоги №5, КУ МКЛ № 11 та довідкою про тимчасову непрацездатність військовослужбовця, співробітника МВС України, студента, учня, виданою КУ Міська поліклініка № 29, які зараховані в якості лікарняних листків у профільній лікарні Відповідача (а.с. 15-18).

Згідно вимог ст.18 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

За викладених обставин у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку і з ним погоджується колегія суддів, що вимоги возивача про визнання протиправним та скасування наказу № 581 о/с від 30.06.2016 року про його звільнення у повному обсязі, поновлення позивача на раніше займаній посаді із виплатою середнього заробітку задоволенню не підлягають.

Водночас, оскільки оголошене організаційним наказом № 1271 о/с від 03.06.2016 року рішення про звільнення позивача із займаної посади, реалізоване наказом по особовому складу № 581 від 30.06.2016 року в період перебування його на лікарняному, судом першої інстанції вірно зазначено, що порушене право позивача може бути відновлено шляхом зміни дати звільнення, а саме, враховуючи, що в лікарняному листі зазначено, що позивач перебував на амбулаторному лікуванні по 01.08.2016 року (а.с.18), то дату звільнення 01.07.2016 року необхідно змінити на 02.08.2016 року, та зобовязати відповідача провести всі необхідні виплати, пов'язані із зміною дати звільнення, в тому числі, й з оплатою тимчасової непрацездатності позивача.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів. Особи, які брали участь у справі, однак не були присутні у судовому засіданні апеляційної інстанції, мають право подати касаційну скаргу протягом 20 днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст рішення виготовлено 27.01.2017 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик