Справа № 490/3921/16-а
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 р.м.ОдесаСправа № 490/3921/16-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Черенкова Н.П.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 вересня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому, після зміни позовних вимог, просив визнати неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва щодо непоновлення йому виплати пенсії за віком з 01.06.2015 року ; визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком з 01.06.2015 року; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва поновити позивачу виплату пенсії за віком з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року та з 01.01.2016 року; допустити негайне виконання щодо виплати позивачу призначеної йому пенсії за віком, у розмірі за один місяць; стягнути на користь позивача понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він як пенсіонер за віком перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва, з 27.09.2014 р. отримував пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015р., з 24.05.2015р. йому було призупинено виплату пенсії за віком, оскільки працює на посаді державного службовця. Вважає, що з 01.06.2015р. виплату пенсії повинно було бути поновлено, з таких підстав: згідно п. 5 Перехідних положень Закону №213-VIII від 02 березня 2015 року у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України. Оскільки до 01 червня 2015 року Верховною Радою України не було прийнято закону про призначення таких пенсій, у тому числі спеціальних, то з 01 червня 2015 року відпали підстави для припинення йому виплати пенсії за віком, оскільки він із зазначеної дати не є особою, яка має право на призначення пенсії у порядку, передбаченому спеціальним законом. Він звернувся з заявою про поновлення виплати пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва 28.03.2016 року листом роз`яснив про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії з посиланням на вимоги ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне тстрахування», так як у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року довічне грошове утримання не виплачується.

Таку бездіяльність відповідача, позивач вважає неправомірною та такою, що порушує його законні права на пенсійне забезпечення, а за такого просив позов задовольнити.

При цьому позивач вважав, що право на отримання пенсії порушено з моменту отримання листа УПФУ, а право на отримання пенсії підлягає захисту з 01.06.2015 року на підставі вимог Закону.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити в позові.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач є пенсіонером за віком, та з 27.09.2014 р. йому призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується матеріалами справи та посвідченням серії ААИ №741920.

На даний час позивач працює на посаді державного службовця та займає посаду начальника Головного управління статистики у Миколаївській області.

З 01 квітня 2015 року виплату пенсії позивачу припинено.

14 березня 2016 року позивач звернувся з заявою до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва, в якій просив поновити виплату пенсії, починаючи з 01 червня 2015 року.

Листом від 28.03.2016 №51-3-01 відповідач, пославшись на ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка передбачає призупинення виплати пенсії у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, залишив заяву без задоволення.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позов підлягає частковому задоволенню та слід визнати бездіяльними та протиправними дії Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Миколаєва щодо непоновлення виплати пенсії за віком, починаючи з 01.06.2015 року; зобов'язати Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Миколаєва поновити з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року ОСОБА_3 виплату пенсії за віком, раніше призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Миколаєва на користь ОСОБА_2 судовий збір сплачений останнім під час розгляду справи у суді в розмірі 551,20 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, яким «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

З 1 січня 2016 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «;Про прокуратуру», «;Про наукову і науково-технічну діяльність», виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, вищезазначеним Законом частину сьому статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються».

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року у ч.7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» цифри і слова « 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року» замінено цифрами і словами « 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року», тобто дію зазначеної норми продовжено на 2016 рік.

У відповідності до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Таким чином, законодавчо встановлено заборону з 01 квітня 2015 року виплати пенсій, призначених відповідно до законодавства України, в тому числі і Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року внесено зміни до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: «Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Також, вказаним Законом абзаци 1 та 2 ч.4 ст.37 Закону України «Про державну службу» викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

З аналізу положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII слідує, що підставою для припинення виплати пенсії є сам факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», при цьому не має значення, чи набула особа таке право чи ні.

Зазначена норма є чинною, та приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, визначених Законом України «Про державну службу», відповідач з 01 квітня 2015 року тимчасово припинив виплату пенсії позивача у відповідності до норм чинного законодавства України.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Єдина підстава, за наявності якої відбувається поновлення виплати пенсії, у відповідності до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є звільнення з роботи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у відновленні виплати пенсії з 01 червня 2015 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, зокрема, на виконання приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року.

На виконання пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII щодо призначення пенсій (у тому числі спеціальних) до 1 червня 2015 року відповідний Закон не прийнято.

У зв'язку з цим з 1 червня 2015 року втрачають чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються. Особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія має призначатись відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому слід враховувати, що до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка регламентує загальний порядок виплати пенсії, Законом №213-VIII внесено аналогічні зміни щодо обмеження виплати пенсії у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у випадку перебування цих пенсіонерів на державній службі.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухвалені постанови припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва задовольнити.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 вересня 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 27.01.2017 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик