Справа № 310/8113/16-а
Суддя: Дністрян О. М.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/8113/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 січня 2017 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді..........Дністрян О.М.,

при секретарі…………..…Буюклинській К.О.,

за участю позивача, представника відповідача Бобрової С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визнання протиправною відмову у встановленні статусу «інвалід війни» та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в :
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визнання протиправною відмову у встановленні статусу «інвалід війни» та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що з 27.02.2001 року він був прийнятий на службу у Бердянську виправну колонію № 77 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій області молодшим сержантом на посаду командира відділення та водієм ВПК відомчої пожежної охорони. На підставі наказу Управління державної пенітенціарної служби України у Запорізькій області № 389о/с від 28.12.2015р. згідно п.2 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», через хворобу, був звільнений з Державної пенітенціарної служби України з 31.12.2015р. та відповідно до свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії ГУМВС України в Запорізькій області №480/с від 18.12.2015р. непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. Також позивач зазначив, що причиною його хвороби є отримання травм при виконанні службових обов`язків. Так, 07 квітня 2006 року за розпорядженням начальника виправної колонії від 06 квітня 2006 року №1-рп його та водія установи ОСОБА_3 було відряджено до смт.Куйбишеве Запорізької області на один день. 07.04.2006 року приблизно о 10.30 год., повертаючись з відрядження у місто Бердянськ на автомобілі ВАЗ -2105, державний № НОМЕР_1 , під його керуванням, по головній дорозі на перехресті доріг БердянськАндріївка та ОсипенкоАндрівка, водій транспортного засобу ВАЗ-2109, державний № 97073, ОСОБА_4 , рухаючись по другорядній лорозі не надав переваги у русі та здійснив зіткнення з автомобілем під його керуванням. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди водій установи ОСОБА_3 та водій автомобілю ВАЗ-2109 ОСОБА_4 померли, а його з численними травмами (політравма черепа, забиття головного мозку, перелом кісток тазу, тупа травма живота, травматичний шок II ступеня) було направлено до реанімаційного відділення Бердянської міської лікарні. При проведенні службової перевірки, порушень правил дорожнього руху з його боку не виявлено, одержані ним травми є такими, що одержанні під час служби. Відповідно до довідки МСЕК (серії АБ № 000570) від 11.10.2006 року йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку із отриманої травми під час проходження служби при виконанні службових обов`язків. Згідно довідки Запорізької ОМСЕК № 3 (серії АГ № 0009113) від 17.02.2016 р. йому встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності (мова оригіналу) - «травма, да, связана с выполнением служебных обязанностей». Після встановлення інвалідності він звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради з заявою щодо встановлення йому статусу «інвалід війни» відповідно до п.2 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Але згідно листа відповідача за № 14337 від 02.11.2016р. йому було відмовлено у встановленні такого з причини, що у наданій ним довідці Запорізької ОМСЕК № 3 від 17.02.2016р. формулювання причини інвалідності не відповідає формулюванню причинного зв`язку отримання інвалідності регламентованої у п. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач зазначив, що вважає відмову відповідача у наданні йому статусу «інвалід війни» протиправною та такою, що порушує його права та законні інтереси. Просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у встановленні йому статусу «інвалід війни» та зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради встановити йому статус «інвалід війни» відповідно до п.2 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, оскільки травма, яка призвела до інвалідності, була отримана ним при виконанні службових обов`язків.

Представник відповідача - Боброва С.А. (довіреності № 176 від 05.01.2017р.) - в судовому засідання позовні вимоги не визнала та пояснила, що згідно наданих позивачем документів травму він отримав внаслідок ДТП, а не у зв`язку із захистом Батьківщини або участі у бойових діях. Позивач проходив службу в установі, яка не входила до складу діючої армії, тому на нього не розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». На таких військовослужбовців поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», такий статус позивач може отримати у військовому комісаріаті за місцем проживання, його встановлення не відноситься до компетенції їх управління. За таких підстав вважала, що немає правових підстав для встановлення позивачеві статусу «інвалід війни». Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 27.02.2001 року був прийнятий на службу у Бердянську виправну колонію № 77 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій області на посаду командира відділення, водія ВПК відомчої пожежної охорони (наказ № 10/ос від 27.02.2001р.). 31 грудня 2015 року був звільнений за ст.77 п.2 (через хворобу) Закону України «Про національну поліцію» (наказ № 389о/с від 28.12.2015р.). Ці обставини ніким не оспорюються і підтверджені у судовому засіданні послужним списком позивача (а.с.27-30).

З акту спеціального розслідування групового нещасного випадку ф.Н-5 від 17.12.2015р. (а.с.16-20) та акту № 1 про нещасний випадок пов`язаний з виконанням службових обов`язків ф.Н-1 від 2015р. (а.с.21-24) вбачається, що 07 квітня 2006 року за розпорядженням начальника Бердянської виправної колонії (№ 77) від 06 квітня 2006 року №1-рп (доручив вирішити питання подальшої поставки лози на підприємство) було відряджено до смт.Куйбишеве Запорізької області на один день ОСОБА_2 , який виконував обов`язки заступника начальника з працевикористання спеціального контингенту у виробництві, та водія установи ОСОБА_3 07.04.2006 року приблизно о 10.30 год., повертаючись з відрядження у місто Бердянськ на автомобілі ВАЗ-2105, державний № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , по головній дорозі на перехресті доріг БердянськАндріївка та ОсипенкоАндрівка, водій транспортного засобу ВАЗ-2109, державний № 97073, ОСОБА_4 , рухаючись по другорядній дорозі не надав переваги у русі та здійснив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 .. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди водій установи ОСОБА_3 та водій автомобілю ВАЗ-2109 ОСОБА_4 померли, а ОСОБА_2 з отриманими травмами «закрита ЧМТ, забій головного мозку, забої м`яких тканин області таза справа» - було направлено до лікарні. При проведенні службової перевірки (висновок службового розсідування від 21.04.2006р. а.с.25), порушень з боку ОСОБА_2 не виявлено, одержані ним травми є такими, що отримані в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

В свідоцтві про хворобу № 480/с від 18 грудня 2015 року (а.с.14) зазначено, що військово-лікарська комісія ГУМВС України в Запорізькій області за направленням ВРП УДМС України в Запорізькій області ВР (№101) здійснила медичний огляд ОСОБА_2 та встановила діагноз про причинний зв`язок (п.12) травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК АВ № 0548257 від 17.02.2016р. (а.с.12) ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків, дата чергового переогляду лютий 2018 року.

ОСОБА_2 звернувся з заявою до Управління праці та соціального захисту населення про встановлення йому статусу інваліда війни, але отримав відмову (лист № 14337 від 02.11.2016р. а.с. 9), вважаючи необґрунтованою відмову у наданні статусу «інвалід війни» позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті ст.1 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», зазначений закон спрямований на захист ветеранів війни. Згідно до ч.2 ст. 4 цього, до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до п.1 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктом 2 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Виходячи зі змісту п.3.9 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 року № 1346, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 січня 2003 року за № 83/7404, визнається, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків, якщо він стався в період проходження служби під час:

- перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - роботи) протягом робочого часу або, за дорученням керівника, в неробочий час;

- приведення в порядок знарядь праці, засобів захисту, одягу перед початком роботи і після її закінчення, виконання правил особистої гігієни;

- проведення навчання, тренувань, обов`язкових фізичних занять у встановлений час;

- використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за дорученням керівника;

- подання підрозділом шефської допомоги;

- провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий;

- перебування в транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під час змінного відпочинку, якщо причина нещасного випадку (у тому числі поранення) пов`язана з виконанням потерпілим службових (трудових) обов`язків або з дією на нього небезпечного чи шкідливого фактора чи середовища;

- прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами або до будь-якого об`єкта за дорученням керівника;

- прямування до місця відрядження та в зворотному напрямку відповідно до завдання про відрядження.

При цьому, відповідно до п.3.11 вищезазначеного Порядку, нещасний випадок є таким, що трапився при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю, якщо він трапився в період проходження служби:

- унаслідок безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо);

- при ліквідації аварій, пожеж, стихійних явищ або їх наслідків;

- при виконанні службового або громадського обов`язку з рятування людського життя, охорони державного, громадського або особистого майна громадян, захисту їх честі та гідності;

- в інших випадках, передбачених законодавчими актами України та нормативно-правовими актами МВС України.

Нещасний випадок, що стався за обставин, не пов`язаних з виконанням службових обов`язків, зазначених у пунктах 3.9, 3.11 Порядку, комісія з розслідування має визнавати таким, що трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що право на отримання статусу інваліда війни згідно з пунктом 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» законодавець пов`язує з тим, що інвалідність працівника сталася в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних, зокрема, з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та наявністю передбачених Порядком обставин, що призвели до травмування чи захворювання.

Враховуючи, що травму позивач ОСОБА_2 отримав при виконанні службових обов`язків, але за обставин, які не були пов`язані з безпосередньою охороною громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю, тому суд вважає, що інвалідність позивача не пов`язана з виконанням службових обов`язків в контексті статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії, їх соціального захисту», за таких обставин він не може бути віднесений до зазначеної категорії осіб, тобто підстав для встановлення йому статусу «інвалід війни» суд не вбачає, питання державних гарантій правового і соціального захисту позивача передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Оскільки передбачених законодавством підстав для визнання за позивачем статусу «інвалід війни» суд не встановив, то дії відповідача про відмову у наданні такого статусу є законними.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 6, 8-11, 24, 69, 94, 104, 158, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П о с т а н о в и в :
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визнання протиправною відмову у встановленні статусу «інвалід війни» та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М.Дністрян