Справа № 802/129/17-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 січня 2017 р. Справа № 802/129/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Шкільної О.С.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Плахотнюк Н.Ю.,

представника третьої особи: Скальської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа, як не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Хмільницька районна державна адміністрація

про: визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Плахотнюк Наталії Юріївни від 12.01.2017 про відкладення провадження виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 802/638/16-а, виданого 25.10.2016 Вінницьким апеляційним адміністративним судом про поновлення позивача на посаді начальника управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної державної адміністрації.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що державний виконавець відповідно до оскаржуваної постанови безпідставно відклала проведення виконавчих дій з виконання виконавчого листа Вінницького апеляційного адміністративного суду про поновлення позивача на посаді начальника управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної державної адміністрації, розцінивши перебування на лікарняному ОСОБА_6 як обставину, що перешкоджає проведення виконавчих дій.

На переконання позивача, відсутні обставини, що передбачені законом як такі, що перешкоджають проведенню державним виконавцем виконавчих дій по виконанню рішення суду про поновлення його (позивача) на роботі.

Позивач вважає, що тимчасова непрацездатність працівника, який перебуває на посаді, на яку його (позивача) поновлено судом, не є перешкодою для вчинення державним виконавцем дій, передбачених у статтях 63, 65 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою від 17.01.2017 за клопотанням представника відповідача залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Хмільницьку районну державну адміністрацію.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просили суд задовольнити адміністративний позов повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити, зазначивши, що приймаючи оскаржуване рішення діяла, на підставі, в спосіб та межах повноважень, визначених законом. Зокрема, зазначила, що статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження" державному виконавцю надано право державному виконавцю за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій, відкласти проведення виконавчих дій за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. На переконання представника відповідача, перебування на лікарняному ОСОБА_6 є тією обставиною, що перешкоджає проведення виконавчих дій, оскільки відповідно до положень ст. 40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Представник третьої особи в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області "Про увільнення ОСОБА_1." від 14.04.2016 № 36-рк, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА та зобов'язано Хмільницьку РДА Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.04.2016 по 13.10.2016.

На виконання вказаного судового рішення Вінницький апеляційний адміністративний суд 25.10.2016 видав виконавчий лист.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУ у Вінницькій області Плахотнюк Наталії Юріївни від 09.11.2016 відкрито виконавче провадження ВП № 52844151 на підставі виконавчого листа № 802/638/16-а, виданого 25.10.2016 Вінницьким апеляційним адміністративним судом, та зобов'язано Хмільницьку РДА виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, тобто до 23.11.2016.

21.11.2016 Хмільницька РДА у своєму листі повідомила державну виконавчу службу про те, що позбавлена можливості поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА до вирішення питання про звільнення із цієї посади ОСОБА_6

Постановою від 24.11.2016 державний виконавець на підставі ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" відклала проведення виконавчих дій до 08.12.2016.

08.12.2016 старший державний виконавець відділу примусового ви конання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Плахотнюк Н.Ю. знову винесла постанову про відкладення провадження виконавчих дій до 22.12.2016 за цих самих підстав.

На вказану вище постанову позивач подав скаргу до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області. Постановою від 05.12.2016 відмовлено в задоволенні скарги представника ОСОБА_1 Крім того, постановлю в.о. заступника начальника ГТУЮ з питань ДВС - начальника управління ДВС від 23.12.2016 відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову про відкладення провадження виконавчих дій від 24.11.2016 та на постанову про відмову в задоволенні скарги від 05.12.2016.

Постановами державного виконавця від 23.12.2016 та від 12.01.2017, яка є предметом оскарження у справі, на підставі ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" відкладено проведення виконавчих дій строком до 10.01.2017 та до 26.01.2017 відповідно.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

Згідно зі статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Порядок примусового виконання рішень судів врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII.

За вимогами ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону).

Порядок виконання рішення про поновлення на роботі врегульовано ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження" і передбачає, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Приписами ч.ч. 1-3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Водночас за вимогами ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Законом не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись державним виконавцем як обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій. На практиці державні виконавці в кожній конкретній ситуації визначають наявність таких обставин.

При цьому, обставинами, що перешкоджають проведенню виконавчих дій, можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, тобто пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного проведення виконавчих дій, що повинно бути підтверджено належними доказами.

Як встановлено, підставою для відкладення проведення виконавчих дій було повідомлення боржника у виконавчому провадження ВП № 52844151 - Хмільницької РДА, адресоване державному виконавцю листом від 05.01.2014, про неможливість поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА до вирішення питання про звільнення ОСОБА_6

Зазначена обставина, на переконання державного виконавця, є тією обставиною, що перешкоджає проведенню виконавчих дій, та стала підставою для прийняття оскаржуваної постанови.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд виходив з того, що згідно з п. 8 ч. 3 ст. 2 КАС України рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень повинні відповідати критерію пропорційності, зокрема при його прийняття (вчиненні дії) необхідно дотриматись необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Невиконання судових рішень на користь заявників неодноразово було предметом розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (п. 40) від 19.03.1997 Європейський Суд зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Крім того, у рішенні у справі "Піалопулос та інші проти Греції" від 15.03.2001. Європейський Суд зазначив, що якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс. У рішенні по справі "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 Європейський Суд зауважив, що виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, а тому повинно відповідати вимогам, вміщеним у статті 6 Конвенції. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Судове рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді відповідно до виконавчого листа № 802/638/16-а підлягало негайному виконанню боржником.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Законодавством чітко врегульовані правовідносини у випадку поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та правові наслідки такого поновлення.

Так, відповідно до ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу (пункт 6). Звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Боржник зобов'язаний вчинити усі необхідні дії для негайного виконання рішення про поновлення на роботі, чого однак не зроблено.

Як з'ясовано судом у судовому засідання у представника третьої особи, жодних заходів щодо виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі не вчинялося, зокрема, йому не було запропоновано тимчасово іншу посаду до виходу ОСОБА_6 з лікарняного.

Відтак, причини невиконання позивачем судового рішення про поновлення на роботі працівника у зв'язку із зайняттям його посади іншою особою на дату винесення оскаржуваної постанови не були поважними.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно, тоді як державним виконавцем за заявою боржника неодноразово відкладалося проведення виконавчих дій у зв'язку з перебуванням ОСОБА_6 на лікарняному, що є необґрунтованою тривалою затримкою у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Плахотнюк Наталії Юріївни від 12.01.2017 про відкладення проведення виконавчих дій ВП № 52844151 з примусового виконання виконавчого листа № 802/638/16-а, виданого 25.10.2016 Вінницьким апеляційним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної державної адміністрації є протиправною, порушує права позивача як стягувача у виконавчому упровадженні та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1-2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст. 86 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв'язку з задоволенням позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Плахотнюк Наталії Юріївни від 12.01.2017 про відкладення проведення виконавчих дій ВП № 52844151 з примусового виконання виконавчого листа № 802/638/16-а, виданого 25.10.2016 Вінницьким апеляційним адміністративним судом, про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної державної адміністрації.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 (двадцять) коп. за рахунок бюджетних асигнувань управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович