Справа № 813/4189/16
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

813/4189/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року № 813/4189/16

о 12 год., 52 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Гойна Є.А., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 813/4189/16 за адміністративним

позовом

В.о. керівника Червоноградської місцевої прокуратури,

представник – не прибув

до

Сокальської міської ради, представник – не прибув

про

визнання протиправною бездіяльність, зобов’язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В.о. керівника Червоноградської місцевої прокуратури звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сокальської міської ради в якому просив:

- Визнати протиправною бездіяльність Сокальської міської ради Львівської області щодо невжиття жодних заходів розроблення та погодження науково-проектної документації з визначення меж історичних ареалів м. Сокаль Львівської області, встановлення меж та режимів використання історичних ареалів м. Сокаль, Львівської області;

- Визнати протиправною бездіяльність Сокальської міської ради Львівської області щодо невжиття жодних заходів до розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення, незабезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Сокаль Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення;

- Зобов'язати Сокальську міську раду Львівської області вжити відповідно до вимог чинного законодавства заходів щодо розроблення та погодження науково-проектної документації з визначення меж історичних ареалів м. Сокаль Львівської області, встановлення меж та режимів використання історичних ареалів м. Сокаль Львівської області;

- Зобов'язати Сокальську міську раду Львівської області вжити відповідно до вимог чинного законодавства України заходів щодо розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення, забезпечити проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Сокаль Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості); та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у згідно постанови КМУ № 878 від 26.07.2001 року «Про затвердження Списку історичних населених місць України» з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць України, на виконання статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» затверджено Список історичних населених місць України, в тому числі до нього включено м. Сокаль Львівської області та зобов'язано Державний комітет будівництва, архітектури та житлової політики разом з обласними державними адміністраціями затвердити науково-проектну документацію з визначення меж історичних ареалів населених місць, включених до зазначеного Списку.

Водночас, Сокальською міською радою не прийнято жодних рішень щодо віднесення історичного ареалу м. Сокаль до земель історико-культурного призначення, а також не ведеться робота із виготовлення документації із землеустрою на об'єкти культурної спадщини, у т.ч. щодо винесення в натуру меж історичного ареалу та його зони регульованої забудови.

Згідно інформації Сокальської міської ради № 899/02-37 від 11.08.2016 року встановлено, що історичний ареал у складі генерального плану не визначено, новий генеральний план, а відповідно й історико-архітектурний опорний план, як складова частина генерального плану не розроблений, науково-проектна документація з визначення меж історичних ареалів населених місць відсутня, межі історичного ареалу не визначені.

Історичні ареали населених пунктів визначаються історико-архітектурним планом, який розробляється на замовлення органу місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», однак на даний час, історико-архітектурний опорний план з визначення зон охорони пам’яток м. Сокаль не розроблений.

Позивач зазначає, що земельні ділянки в межах історичного ареалу м. Сокаля, а також охоронна зона фактично належать до земель історико-культурного призначення. Основним користувачем земельних ділянок в межах історичного ареалу м. Сокаль є Сокальська міська рада, саме до її компетенції віднесено забезпечення організації землеустрою, зокрема встановлення меж земельних ділянок та історичного ареалу на місцевості, а також віднесення земель в межах історичного ареалу до земель історико-культурного призначення.

Сокальською міською радою інвентаризацію земель в межах історичного ареалу м. Сокаль на даний час не проведено, рішення про віднесення земель в його межах до земель історико-культурного призначення не прийнято, межі земель історико-культурного призначення не встановлено і не закріплено на місцевості.

Прокурор в судове засідання не прибула, подала через канцелярію суду клопотання, в якому просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд адміністративний позов задоволити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, заяви про розгляд справи без його участі не подав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Безпосередньо, всебічно, повно та об’єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

11.08.2016 року за № 899/02-37 Виконавчим комітетом Сокальської міської ради надано інформацію, а саме:

В межах історичної частини міста розташована низка цінних споруд та пам’яток архітектури, які разом з історичною планувальною структурою утворюють історико-архітектурне середовище. Інформацію та перелік наявних об'єктів культурної спадщини м. Сокаль можна отримати в Відділі з питань культури, охорони культурної спадщини, туризму та. релігій Сокальської районної державної адміністрації Львівської області, оскільки виконавчий орган в сфері охорони культурної спадщини Сокальською міською радою не створювався.

3 метою збереження пам'яток архітектури та історичною середовища при проведенні робіт по реконструкції і благоустрою території, генеральним планом попередньо визначені межі історичного ареалу міста, які можуть на перших порах, виконувати функції регулятора проведення будівельних робіт до розроблення спеціальної науково-проектної документації спеціалізованою проектною організацією у відповідності з «Порядком визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території…», затверджених Постановою КМ України від 13 березня 2002, р, № 318, Затверджена науково-проектна документація з визначення меж історичних ареалів населених місць додасться.

Інформація щодо визначення меж та режимів використання історичних ареалів визначаються спеціальною науково-проектною документацією під час розроблення істрико-архітектурних опорних планів цих населених місць. Місто Сокаль відноситься до історичних населених пунктів (Постанова .КМ України .№ 878 від 26 липня 2001 р. «Про затвердження списку історичних населених місць України»). Час заснування міста - 1441 рік.

В межах історичної частини міста розташовано низка цінних споруд та пам'яток архітектури, разом з історичною планувальною структурою утворюють історико-архітектурне середовище та внесена до документації Генерального плану м. Сокаль.

Однією з складових вихідних даних при розробці Генерального плану послужив «Історико - архітектурний опорний план та проект режимних зон м.Сокаля» - Львів, «Укрпроектреставрація», 1990 р. У 1990-1991 рр. л/ф «Укрпроектреставрація» було розроблено «Історико-архітектурний опорний план», в якому було проведені інвентаризація історичної забудови, аналіз історичного розвитку планувальної і об'ємно-просторової структури міста, а також визначена цінність складових частин міського історичного середовища, що і було враховано при складанні проекту режимних зон На даний час Історико - архітектурний опорний план потребує внесення змін відповідно до чинного законодавства, оскільки саме законодавство з 1990р. зазнало змін Проведення змін та доповнень згідно чинного законодавства стане можливим при прийнятті рішення сесії міської ради про виділення коштів на виконання відповідних робіт.

Рішення про інвентаризацію земель м. Сокаль - Сокальської міською радою не приймалося.

Рішення щодо відведення історичного ареалу м. Сокаль до земель історико-культурного призначення, відповідно до вимог для проектування історико-архітектурного опорного плану виконаного л/ф «Укрпроектреставрація» у 1990 році - не приймалися.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про охорону культурної спадщини», Законом України «Про землеустрій», Постановою Кабінету Мінстрів «Про затвердження Списку історичних населених місць України» № 878 від 26.07.2001 року, Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення» від 25.08.2004 року № 1094, Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць» № 318 від 13.03.2002 року, КАС України.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно Постанови КМ України від 26.07.2001 р. N 878 «Про затвердження Списку історичних населених місць України» з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць України, на виконання статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» затверджено Список історичних населених місць України, в тому числі включено м. Сокаль Львівської області.

Згідно п. 2 цієї ж Постанови, Державному комітетові будівництва, архітектури та житлової політики:

- разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними державними адміністраціями продовжити протягом 2001 - 2005 років роботу з виявлення та дослідження сіл для занесення їх до Списку історичних населених місць України;

- разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями забезпечити протягом 2001 - 2003 років розроблення та затвердження науково-проектної документації з визначення меж історичних ареалів населених місць, включених до зазначеного Списку.

Згідно Постанови КМ України від 13.03.2002 р. N 318 «Про затвердження Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць» згідно ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» постановлено:

1. Затвердити Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць.

2. Міністерству культури і мистецтв, Державному комітетові будівництва, архітектури та житлової політики:

разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування забезпечити протягом 2002 - 2004 років визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць;

затвердити до 2005 року правила охорони та використання історичних ареалів населених місць.

Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць передбачає:

1. Історичні ареали визначаються тільки в населених місцях, що занесені до Списку історичних населених місць України, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

2. Історичний ареал охоплює історично сформовану частину населеного місця, що зберегла старовинний вигляд, розпланування і характер забудови.

3. Режими використання історичних ареалів визначаються їх історико-культурним потенціалом (кількістю, видами, типами і категоріями об'єктів культурної спадщини, загальною містобудівною структурою, наявністю чи відсутністю заповідників, а також установленими зонами охорони пам'яток).

4. Відповідальними за визначення меж і режимів використання історичних ареалів є Мінкультури та уповноважені ним органи охорони культурної спадщини.

5. Межі історичних ареалів визначаються спеціальною науково-проектною документацією під час розроблення історико-архітектурних опорних планів цих населених місць.

6. Історичний ареал - це найбільш освоєна в минулому і добре збережена частина території населеного місця, що відрізняється традиційним характером середовища і значною кількістю об'єктів культурної спадщини від інших, менш освоєних або погано збережених частин населеного місця.

Межі історичних ареалів слід проводити вздовж розпланувальних і природних рубежів, що відокремлюють історичний ареал від решти міських територій, і визначати історико-архітектурним опорним планом населеного місця. Історико-архітектурні опорні плани розробляються на основі комплексних досліджень усієї території історичного населеного місця та його найближчого оточення.

7. Збереження традиційного характеру середовища історичних ареалів, охорона і раціональне використання розташованих в їх межах нерухомих об'єктів культурної спадщини, збереження її містоформуючої ролі є пріоритетним напрямом містобудівної діяльності в межах історичних ареалів.

8. Опрацюванню проектної документації на будівництво, реконструкцію будівель і споруд у межах історичних ареалів повинно передувати розроблення історико-містобудівних обґрунтувань.

9. Результати досліджень, проведених під час розроблення історико-містобудівних обґрунтувань, відображаються в історико-архітектурному опорному плані, що є основним документом, який визначає культурну спадщину населеного місця та історико-культурну цінність його території.

10. Історичний ареал є спеціально виділеною у населеному місці територією історико-культурного значення із затвердженими межами, яка повинна фіксуватися в усіх землевпорядних і містобудівних документах та розглядатися як специфічний об'єкт містобудівного проектування.

У межах населеного місця може бути визначено один або кілька історичних ареалів.

11. Частина територій історичних ареалів, а саме території пам'яток та їх охоронних зон, території заповідників, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення.

12. Визначені науково-проектною документацією межі історичних ареалів погоджуються відповідним органом місцевого самоврядування та затверджуються Мінкультури.

13. У разі коли на території населеного місця є державний історико-культурний заповідник, його територія обов'язково включається до історичного ареалу.

14. В охоронних зонах здійснюється реставрація та реабілітація пам'яток, забезпечується охорона традиційного характеру середовища, усунення споруд і насаджень, які порушують традиційний характер середовища, відтворення втрачених цінних об'єктів. Нове будівництво можливе тільки у виняткових випадках за проектами, погодженими в порядку, визначеному законодавством.

Зони охоронюваного ландшафту можуть використовуватися для рекреації з мінімальним упорядженням і для традиційної діяльності, що не порушує ландшафт.

15. У зонах регулювання забудови здійснюється реконструкція будівель і споруд. Ступінь реконструкції визначається цінністю наявних об'єктів культурної спадщини, розташуванням зони в історичному ареалі, особливостями об'ємно-просторового устрою історичного населеного місця. В зоні регулювання забудови зберігаються цінні історичні розпланування і забудова, озеленення та упорядження, виразні елементи ландшафту; закріплюється та відтворюється значення пам'яток в архітектурно-просторовій організації історичного ареалу; забезпечуються сприятливі умови для огляду пам'яток та історичного ареалу в цілому.

У зонах регулювання забудови нові будівлі регламентуються за розташуванням, прийомами організації, висотою, довжиною фасадів, масштабом, характером членувань, пластичним і кольоровим вирішенням, функціональним використанням.

Реконструкція існуючих будівель і споруд регламентується відповідно до їх культурної та містобудівної цінності, а також відповідно до вимог збереження традиційного характеру середовища.

16. Для кожного історичного ареалу визначаються режим використання та конкретні обмеження господарської діяльності на його території, які встановлюються правилами охорони та використання історичних ареалів населених місць. Правила охорони та використання історичних ареалів населених місць повинні враховуватися під час розроблення місцевих містобудівних програм, містобудівної документації.

Розроблення містобудівної документації є першочерговим для міст, що включені до Списку історичних населених місць України, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Для зазначених міст місцеві містобудівні програми, містобудівна документація затверджуються відповідними радами за погодженням з Мінкультури або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини та Мінрегіоном.

Згідно п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення» від 25.08.2004 року № 1094, замовником проекту землеустрою може бути сільська, селищна, міська рада, обласна, районна, Київська або Севастопольська міська держадміністрація, землевласник або землекористувач, інша особа відповідно до закону.

Згідно п. 5 цієї ж Постанови, проект землеустрою розробляється відповідно до завдання, затвердженого замовником, яке є невід'ємною частиною договору про розроблення проекту землеустрою.

Згідно п. 10 цієї ж Постанови, погоджений проект землеустрою підлягає державній експертизі відповідно до законодавства.

Після одержання позитивного висновку державної експертизи проект землеустрою розглядається та затверджується сільською, селищною, міською радою, обласною, районною, Київською або Севастопольською міською держадміністрацією чи в установленому порядку подається іншим органам, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок.

Згідно ст. 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням є також землі історико-культурного призначення.

Згідно ст. 20 цього ж Кодексу, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

2. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього ж Кодексу.

3. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.

6. Зміна цільового призначення особливо цінних земель допускається лише для розміщення на них об'єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв'язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об'єктів соціально-культурного призначення, об'єктів, пов'язаних з видобуванням корисних копалин, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов'язаних з їх експлуатацією, а також у разі відчуження земельних ділянок для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, віднесення земель, зазначених у пунктах «а» і «б» частини першої статті 150 цього ж Кодексу, до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, земель історико-культурного призначення.

Віднесення особливо цінних земель державної чи комунальної власності, визначених у пунктах «а» і «б» частини першої статті 150 цього ж Кодексу, до земель інших категорій здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.

Погодження матеріалів місця розташування об'єкта, що передбачається розмістити на земельній ділянці особливо цінних земель державної чи комунальної власності із зміною її цільового призначення, здійснюється за погодженням з Верховною Радою України в порядку, визначеному статтею 151 цього Кодексу.

7. Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 53 цього ж Кодексу, до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам'ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Згідно ст. 54 цього ж Кодексу, землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам'яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам'яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Згідно ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам'яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам'яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Межі та режими використання зон охорони пам'яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам'яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

З метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України.

Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини затверджується Кабінетом Міністрів України.

Межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини.

На охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Згідно ст. 34 цього ж Закону, землі, на яких розташовані пам'ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Встановлення зон охорони пам'яток та затвердження меж історичних ареалів населених місць не може бути підставою для примусового вилучення з володіння (користування) земельних ділянок у юридичних та фізичних осіб за умов дотримання землевласниками та землекористувачами правил використання земель історико-культурного призначення.

Згідно ст. 35 Закону України «Про землеустрій», Інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об'єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Судом встановлено, що в межах історичної частини м. Сокаль розташовано низка цінних споруд та пам’яток архітектури, які разом з історичною планувальною структурою утворюють історико-архітектурне середовище.

Судом враховуються обґрунтування позовних вимог прокурором, про те, що відповідачем не прийнято жодних рішень щодо віднесення історичного м. Сокаль Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення, оскільки земельні ділянки в межах історичного ареалу м. Сокаль, а також його охоронна зона фактично належать до земель історико-культурного призначення.

Згідно ст. 35 Закону України «Про землеустрій», інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об'єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Відповідачем інвентаризацію земель в межах історичного ареалу м. Сокаль на даний час не проведено; рішення про віднесення земель в його межах до земель історико-культурного призначення не прийнято, межі земель історико-культурного призначення не встановлено і не закріплено на місцевості.

Відповідачем до справи не надано жодних належних та допустимих доказів про вчинення дій щодо предмету спору, які повинен був і міг вчинити.

Таким чином, позовні вимоги прокурора про визнання протиправною бездіяльності та зобов’язання вчинити дії є обґрунтованими і підтверджені належними та допустимими доказами, відтак підлягають задоволенню повністю.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов’язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов’язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно п. 4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Сокальської міської ради Львівської області щодо невжиття жодних заходів до розроблення та погодження науково-проектної документації з визначення меж історичних ареалів м. Сокаль Львівської області, встановлення меж та режимів використання історичних ареалів м. Сокаль, Львівської області.

3. Визнати протиправною бездіяльність Сокальської міської ради Львівської області щодо невжиття жодних заходів до розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення, незабезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу їм. Сокаль Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення.

4. Зобов'язати Сокальську міську раду Львівської області вжити відповідно до вимог чинного законодавства заходів щодо розроблення та погодження науково-проектної документації з визначення меж історичних ареалів м. Сокаль Львівської області, встановлення меж та режимів використання історичних ареалів м. Сокаль Львівської області.

5. Зобов'язати Сокальську міську раду Львівської області вжити відповідно до вимог чинного законодавства України заходів щодо розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення, забезпечити проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Сокаль Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості); та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена у повному обсязі 30.01.2017 року.

Суддя Гавдик З.В.