Справа № 2а-0107/83/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" січня 2017 р. м. Київ К/9991/57742/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Сімферополя Автономної Республіки Крим на постанову Залізничного районного суду міста Сімферополя від 16 лютого 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2012 року у справі за позовом прокурора Залізничного району міста Сімферополя в інтересах ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Сімферополя Автономної Республіки Крим про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2011 року прокурор Залізничного району міста Сімферополя звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Сімферополя Автономної Республіки Крим та просив зобов'язати відповідача зарахувати в строк державної служби період роботи ОСОБА_4 в Державній інспекції по якості алкогольних напоїв та здійснити перерахунок її пенсії відповідно до вимог Закону України «Про державну службу».

Постановою Залізничного районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 16.02.2012р., залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2012р., зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Сімферополя Автономної Республіки Крим провести перерахунок пенсії ОСОБА_4 відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» із зарахуванням до стажу державної служби періоду її роботи з 10.07.1981р. по 02.01.1992р. в Державній інспекції по якості алкогольних напоїв Міністерства харчової промисловості СРСР та Державній інспекції по якості алкогольних напоїв Державної комісії Ради міністрів СРСР по продовольству і закупівлям.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Сімферополя Автономної Республіки Крим як отримувач пенсії за віком.

Згідно записів в трудовій книжці позивач з 10.07.1981р. по 02.01.1992р. працювала в Державній інспекції по якості алкогольних напоїв Міністерства харчової промисловості СРСР (яка в 1986 році була передана у відання Державної комісії Ради міністрів СРСР по продовольству і закупівлям) на посадах старшого державного інспектора та виконуючої обов'язки головного державного інспектора Сімферопольського відділення Українського республіканського управління; з 02.01.1992р. по 20.10.1993р. - на посаді начальника Кримської республіканської державної інспекції по якості алкогольних напоїв при Раді Міністрів АР Крим; з 20.10.1993р. по 31.03.1995р. - на посаді начальника відділу з контролю за якістю алкогольних напоїв в Державному комітеті АР Крим захисту прав споживачів.

Проте, звернувшись до відповідача за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», позивач отримала відмову (лист за підписом заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в АР Крим від 06.07.2010р. №1509/9/20), мотивовану відсутністю у неї необхідного десятирічного стажу державної служби.

Разом з тим, згідно із п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994р. №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

В Додатку до Порядку обчислення стажу державної служби, серед державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, зазначені Міністерства і відомства СРСР, Ради Міністрів республік СРСР, Міністерства і відомства республік СРСР (включаючи головні управління, управління, що відповідно до затвердженої Урядом структури входили до центрального апарату цих міністерств і відомств), Міністерства і відомства УРСР (включаючи головні управління, управління, що відповідно до затвердженої Урядом структури входили до центрального апарату цих міністерств і відомств), Місцеві органи Державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, а також СРСР.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 15.06.1979р. №553 у віданні Міністерства харчової промисловості СРСР організована Державна інспекція за якістю алкогольних напоїв з підпорядкованими їй республіканськими (міжреспубліканським) і міжобласними управліннями.

Зважаючи на приписи наведених норм, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про задоволення позову, враховуючи, що час роботи позивачки на посадах в Державній інспекції по якості алкогольних напоїв Міністерства харчової промисловості СРСР у період з 10.07.1981р. по 02.01.1992р. повинен бути зарахований до стажу державної служби.

Однак, судова колегія Вищого адміністративного суду України вказує на наступне.

Як встановлено ч.2 ст.5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За змістом ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

При цьому, сам по собі інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

Поважними ж причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом у даній справі в грудні 2011 року, прокурор одночасно заявив й клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Проте, суд першої інстанції зазначене клопотання залишив поза увагою, як і не дослідив обставин, з якими наведені приписи законодавства пов'язують питання дотримання строку звернення до суду, поважність причин, за яких цей строк було пропущено, а також наслідки цього пропуску. Вказане порушення судом апеляційної інстанції також усунуто не було.

За наведеного, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків по суті спору.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами ч.2 ст.227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що допущені судами порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Сімферополя Автономної Республіки Крим задовольнити частково.

Постанову Залізничного районного суду міста Сімферополя від 16 лютого 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.