Справа № 820/3053/16
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 р. Справа № 820/3053/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.,

позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - Тищенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, Міністерства внутрішніх справ України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2016р. по справі № 820/3053/16

за позовом ОСОБА_4

до Міністерства внутрішніх справ України Головне управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач ОСОБА_4 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - МВС України, відповідач), за участю третьої особи - Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту - ГУНП в Харківській області, відповідач), у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, прийнятих судом, просив суд :

1) визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_4;

2) зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України призначити одноразову грошову допомогу у зв'язку з установленою групою інвалідності;

3) визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_4 у зв'язку з установленою другою групою інвалідності;

4) зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України призначити одноразову грошову допомогу у зв'язку з установленою другою групою інвалідності у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб;

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2016 року по справі № 820/3053/16 адміністративний позов ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Головне управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Скасовано рішення Міністерства внутрішніх справ України № 15/5-6589 від 06 листопада 2015 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_4, у зв'язку установленою другою групою інвалідності.

Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_4 від 27.07.2016 року про виплату одноразової грошової допомоги.

В іншій частині задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 року по справі № 820/3053/16 внесено виправлення до абзацу 27 мотивувальної частини повного тексту постанови суду по справі №820/3053/16 від 19.10.2016 р., та зазначено замість помилково вказаного речення "Таким чином суд вважає, що необхідно визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України № 15/5-6589 від 06.11.2015 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_4 у зв'язку установленою ІІ групою інвалідності." вірні відомості: "Таким чином суд вважає, що необхідно визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України № 15/2-6589 від 15.09.2016 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_4 у зв'язку установленою ІІ групою інвалідності".

Внесено виправлення до абзацу 2 резолютивної частини постанови суду по справі №820/3053/16 від 19.10.2016 р., та зазначено замість помилково вказаного речення «Скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України № 15/5-6589 від 06 листопада 2015 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_4, у зв'язку установленою другою групою інвалідності" вірні відомості: "Скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України № 15/2-3565 від 15 вересня 2016 р. про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_4, у зв'язку установленою другою групою інвалідності".

Позивач, не погодившись із постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням доповнень до апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2016 року по справі № 820/3053/16 в частині зобов'язання МВС повторно розглянути заяву позивача від 27.07.2016 року про виплату одноразової грошової допомоги, прийняти в цій частині нове рішення, яким зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України призначити ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у зв'язку з установленою другою групою інвалідності у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб; визнати протиправним і скасувати рішення МВС України № 15/5-6589 від 06.11.2015 року щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_4; зобов'язати МВС України призначити ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленою ІІІ групою інвалідності у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не було вирішено усіх позовних вимог, заявлених позивачем, а саме, не були розглянуті вимоги щодо визнання протиправним і скасування рішення МВС України № 15/5-6589 від 06.11.2015 року про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_4 та зобов'язання МВС України призначити ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленою ІІІ групою інвалідності. Пояснив, що 26.07.2000 року з позивачем стався нещасний випадок, пов'язаний з проходження служби в органах внутрішніх справ під час виконання службових обов'язків. За наслідками одержаних травм позивачеві було встановлено 25% втрати працездатності та виплачено страхову суму по державному загальнообов'язковому особистому страхуванню НАСК «Оранта» в сумі 1250,00 грн. 19.10.2015 року позивачеві було вперше встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв'язку з чим позивач 29.10.2015 року звернувся із заявою до ГУМВС України в Харківській області про отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ № 707 від 12.05.2007 р. (далі по тексту - Порядок № 707). Однак, незважаючи на подачу всіх необхідних документів, листом МВС України № 15/5-6589 від 06.11.2015 р. позивачеві відмовлено у виплаті вказаної допомоги з посиланням на п.4 постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 р. Разом з тим, ця постанова КМУ, якою затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті, інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції) (далі по тексту - Порядок № 850) набрала чинності лише 31.10.2015 року, тобто, на момент встановлення позивачу III групи інвалідності (19.10.2015 р.) та на момент його звернення із заявою від 29.10.2015 р. до ГУ МВС України в Харківській області щодо виплати одноразової грошової допомоги, не діяла. У зв'язку із чим, на думку позивача, до спірних відносин належить застосувати норми Порядку № 707, в редакції, яка була чинною станом на жовтень 2015 року. Отже, оскільки право позивача на отримання грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІІ групи інвалідності в розмірі, більшому за раніше виплачену суму, виникло раніше, ніж набрав чинності Порядок № 850 від 21.10.2015 р., посилання відповідача на п.4 Порядку № 850 від 21.10.2015 р. як на підставу відмови у виплаті зазначеної одноразової допомоги є протиправним.

Крім того, пояснив, що за результатами повторного обстеження в результаті травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, відсоток втрати працездатності позивача зріс до 70%, на підставі чого 30.06.2016 року позивачеві було встановлено II групу інвалідності згідно з довідкою МСЕК серії 10 ААА № 016423 від 30.06.2016р. 27.07.2016 р. ОСОБА_4 звернувся із заявою до ГУНП в Харківській області про отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленою другою групою інвалідності відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію», Порядку № 850. Вказав, що до заяви ним були надані всі необхідні документи, передбачені пунктом 7 Порядку № 850. Однак, листом Міністерства внутрішніх справ України № 15/2-3565 від 15.09.2016 р. позивача повідомлено про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленою ІІ групою інвалідності на підставі п.4 Порядку № 850. Стверджує, що положення п. 4 Порядку №850, на які посилається відповідач, не позбавляють позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлюють обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Тобто, у випадку, коли між первинним встановленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності та встановленням вищої групи чи іншої причини інвалідності не пройшло два роки, особі виплачується грошова допомога із урахуванням раніше проведеної виплати. У випадку ж, коли вища група інвалідності встановлена за спливом двох років від первинного встановлення нижчої групи інвалідності, особа набуває повного права на отримання грошової допомоги у відповідному більшому розмірі без будь-яких відрахувань різниць між попередніми виплатами. Жодних обмежень щодо неможливості призначення та виплати позивачу за наявності встановлених для цього підстав нової грошової допомоги за наслідком встановлення вищої групи інвалідності як Порядок № 850, так і положення інших нормативно-правових актів, які врегульовують спірне питання, не передбачають.

Враховуючи викладене, наполягає на тому, що має право на отримання одноразової грошової допомоги по ІІІ групі інвалідності (за виключенням фактично отриманої суми, виплаченої у зв'язку з встановленням первинного ступеню втрати працездатності) на підставі Порядку № 707, а також, оскільки з моменту первинного встановлення втрати працездатності до встановлення ІІ групи інвалідності із більшим відсотком втрати працездатності пройшло більше двох років, - на виплату одноразової грошової допомоги по II групі інвалідності в повному обсязі без урахування раніше виплаченої суми допомоги в липні 2001 року.

Крім того, зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про зобов'язання МВС України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності та необґрунтовано вийшов за межі позовних вимог, зобов'язавши відповідача повторно розглянути заяву позивача від 27.07.2016 року. Вважає, що рішення суду в цій частині не є належним та ефективним способом судового захисту права позивача на отримання одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності.

Відповідач, не погодившись із постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2016 року по справі № 820/3053/16 в повному обсязі, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що позивачеві вперше було встановлено 25% втрати працездатності та виплачено страхову суму в розмірі 1250 грн. 09.02.2001 року. 19.10.2015 року позивач повторно пройшов медичний огляд, за результатами якого ОСОБА_4 було встановлено ІІІ групу інвалідності. З посиланням на ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію», пп.2 п.3, п.4 Порядку № 850 стверджує, що проведення повторного огляду працівника міліції, яке надає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, обмежено терміном у 2 роки, після спливу цього терміну право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі втрачається. Зазначив, що з моменту первинного огляду (09.02.2001 року) до повторного огляду позивача (19.10.2015 року) пройшло більше 14 років, що у свою чергу, позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, а також представника третьої особи, перевіривши в межах апеляційних скарг рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.07.2000 року у період проходження служби при виконанні службових обов'язків позивачем отримано травми, внаслідок чого на підставі відповідного обстеження йому встановлено часткову втрату працездатності у розмірі 25 відсотків та отримано страхову суму по державному обов'язковому особистому страхуванню.

29.09.2015 року позивач звільнений з органів внутрішніх справ.

Під час проходження повторного обстеження 19.10.2015 року Харківським обласним МСЕК № 8 позивачеві визначено втрату працездатності у розмірі 60 % та встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідками МСЕК серії 10ААА № 016330 від 19.10.2015 року та серії 12ААА № 106405 від 19.10.2015 року, копії яких наявні в матеріалах справи (т.1, а.с.47-48).

29.10.2015 року позивач звернувся із рапортом до начальника ГУ НП в Харківській області із заявою та відповідними матеріалами на виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності (т.1, а.с.14).

Як вбачається з матеріалів справи, листом № 15/5-6589 від 06.11.2015 року Міністерство внутрішніх справ України повернуло на адресу Управління фінансового забезпечення ГУМВС України в Харківській області матеріали на ОСОБА_4 без права на виплату одноразової грошової допомоги, з посиланням на п.4 Порядку № 850 (т.1, а.с.13).

В подальшому за результатами повторного медичного огляду через Харківською обласною МСЕК № 3 було визначено, що в результаті травми, отриманої при проходженні служби, втрата працездатності у позивача складає 70 %, та встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою серії 10 ААА № 016423 від 30.06.2016 року, висновком МСЕК серії 12 ААА № 106869 від 30.06.2016 року, копії яких наявні в матеріалах справи (т.1, а.с.100, 101).

27.07.2016 року позивач звернувся з рапортом до голови ліквідаційної комісії - начальника ГУНП в Харківській області із заявою та матеріалами на виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності (т.1, а.с.99).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами, що заява разом з документами позивача були направлені до МВС України на затвердження для виплати одноразової грошової допомоги.

Листом МВС України № 15/2-3565 від 15.09.2016 року матеріали ОСОБА_4 були повернуті до ліквідаційної комісії ГУМВС без права на виплату одноразової грошової допомоги, з посиланням на п.4 Порядку № 850, про що позивача було повідомлено листом ГУНП в Харківській області № 9/Б-118/2 від 23.09.2016 року (т.1, а.с.97-98).

Не погодившись з відмовами відповідача у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням інвалідності ІІІ та ІІ груп, ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправними та скасування рішень МВС України від 06.11.2015 року та 15.09.2016 року щодо відмови у виплаті вищевказаної допомоги, зобов'язання відповідача призначити позивачеві допомоги по ІІІ групі інвалідності та по ІІ групі інвалідності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання вказаної допомоги по ІІ групі інвалідності, та, як наслідок, протиправності відмови рішення МВС України № 15/2-3565 від 15 вересня 2016 р. про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_4 у зв'язку з установленою ІІ групою інвалідності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача призначити вказану допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що прийняття такого рішення віднесено до дискреційних повноважень відповідача як суб'єкта владних повноважень, у які суд не може втручатися.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції неповними, оскільки судом не надано належну оцінку обставинам справи.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не було вирішено усіх позовних вимог, заявлених позивачем, а саме, не були розглянуті вимоги щодо визнання протиправним і скасування рішення МВС України № 15/5-6589 від 06.11.2015 року про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_4 та зобов'язання МВС України призначити ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленою ІІІ групою інвалідності.

Колегія суддів відмічає, що позивач, подавши 27.09.2016 року уточнений адміністративний позов, не відмовився від первинних позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення МВС України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_4, зобов'язання відповідача призначити позивачеві одноразову грошову допомогу у зв'язку з установленою групою інвалідності, та не просив залишити їх без розгляду.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів констатує, що постанова суду першої інстанції прийнята при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права.

Крім того, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови допущено помилкове застосування норм матеріального права, з наступних підстав.

В силу п.3 Закону України від 23.12.2015 року № 900-VІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно з ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що вперше позивачеві було встановлено інвалідність ІІІ групи 19.10.2015 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА № 106405 (т.1, а.с.48).

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій свідоцтва про хворобу НОМЕР_1 від 14.09.2015 р., висновку за матеріалами службового розслідування від 06.09.2000 року, актів розслідування нещасного випадку від 20.03.2015 року та від 25.03.2015 року, довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 106405 (т.1, а.с.15-27, 48), інвалідність ІІІ групи, встановлена ОСОБА_4, пов'язана з виконанням службових обов'язків.

29.10.2015 року ОСОБА_4 звернувся до начальника ГУМВС України в Харківській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, додавши до заяви довідку про склад сім'ї, довідку МСЕК, довідку ПФУ, довідку про результати професійної працездатності, копію паспорту, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, висновок службового розслідування, акт форми Н1 НВ, свідоцтва про хворобу, карту реквізитів для виплати коштів (т.1, а.с.14, 41-49).

Колегія суддів зазначає, що станом на час встановлення позивачеві ІІІ групи інвалідності та звернення його із зазначеною заявою (рапортом) порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції були затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року № 707 (далі по тексту - Порядок № 707).

Слід відмітити, що вищевказаним Порядком № 707 не передбачена виплата одноразової грошової допомоги працівникам міліції у зв'язку з втратою ними працездатності без установлення інвалідності. Вказана допомога, згідно з Порядком № 707, може бути виплачена лише у зв'язку зі смертю (загибеллю) працівника міліції або встановленням інвалідності у зв'язку виконанням службових обов'язків.

Отже, до встановлення ІІІ групи інвалідності права на отримання допомоги ОСОБА_4 не мав, і отримав лише страхову суму від НАСК «Оранта» в розмірі 1250,00 грн.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» у ОСОБА_4 виникло 19.10.2015 року.

Відповідно до пп.2 п. 1 Порядку № 707 одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі: установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

У разі виникнення у працівника міліції, податкової міліції або членів його сім'ї права на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму, виплата проводиться за вирахуванням такої суми.

Розмір грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), установлення інвалідності (п.3 Порядку № 707).

Згідно з п.5 Порядку № 707 для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції, податкової міліції подає органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби за місцем проходження служби: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком; довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності; довідку про грошове забезпечення; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника); копію ідентифікаційного номера.

Для виплати грошової допомоги обов'язково подається довідка від Національної акціонерної страхової компанії "ОРАНТА" про проведену або не проведену раніше виплату (п.6 Порядку № 707).

За приписами п.7 Порядку № 707 орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).

МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Виплата грошової допомоги працівнику міліції, податкової міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у разі його загибелі (смерті) членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям.

Грошова допомога виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі.

Працівник міліції, податкової міліції, у разі його загибелі (смерті) члени його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батьки та утриманці можуть пред'явити МВС та ДПА вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.

Відповідно до п. 8 Порядку № 707 грошова допомога не виплачується, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво) або інвалідність настали:

у зв'язку із засудженням працівника міліції, податкової міліції за вчинення умисного кримінального правопорушення за рішенням суду, що набрало законної сили, чи адміністративного правопорушення або учиненням дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння;

унаслідок вчинення самогубства чи умисного заподіяння працівником міліції, податкової міліції собі тілесного ушкодження;

унаслідок шкоди, яку працівник міліції, податкової міліції заподіяв собі джерелом підвищеної небезпеки у разі, коли він особисто на відповідній правовій підставі або без неї (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володів транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом з порушенням правил їх використання, зберігання або утримання.

Колегія суддів відмічає, що відповідачем не заперечується факт зв'язку інвалідності позивача із травмою, отриманою в період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов'язків. Обставин, перелічених у п.8 Порядку № 707, відповідачем або третьою особою відносно ОСОБА_4 не встановлено. Подання позивачем повного переліку документів, необхідних для вирішення питання про призначення допомоги, відповідачем та третьою особою не заперечується.

Відмовляючи у призначенні позивачеві виплати одноразової матеріальної допомоги по інвалідності, відповідач послався на п.4 Порядку № 850.

Разом з тим, слід відмітити, що постанова КМУ № 850 від 21.10.2015 року та затверджений нею Порядок, у відповідності до ч.1 ст.53 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», набрали чинності з дня їх офіційного опублікування - 31.10.2015 року.

Як зазначалось вище, право на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності у позивача виникло 19.10.2015 року, оскільки ІІІ група інвалідності позивачеві була встановлена 19.10.2015 року, тобто, раніше набрання чинності Порядком № 850, позивач із заявою про призначення допомоги звернувся 29.10.2015 року, до спірних відносин слід застосовувати норми Закону України «Про міліцію» та Порядку № 707, а не Порядку № 850. Отже, відмова відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги по інвалідності з посиланням на п.4 Порядку № 850 є протиправною.

Таке твердження узгоджується з висновком Вищого адміністративного суду України, викладеним в ухвалі від 01.11.2016 року по справі № 428/4764/16-а (К/800/25962/16).

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, позовна вимога про зобов'язання МВС України призначити ОСОБА_4 одноразову грошову допомоги у зв'язку з встановленою групою інвалідності є формою втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Між тим, відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Колегія суддів зазначає, що прийняття відповідачем рішення про призначення (виплату) одноразової грошової допомоги по інвалідності або відмову в ній Порядком № 707 та Порядком № 850 віднесено до виключної компетенції МВС України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 162 КАС України у поєднанні із ч.2 ст. 11 КАС України, оскільки позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги по ІІІ групі інвалідності, ним надано усі необхідні для її призначення документи, колегія суддів вважає належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, зобов'язати МВС України повторно розглянути звернення ОСОБА_4 про виплату одноразової грошової допомоги по ІІІ групі інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18.03.2014 року по справі № 21-11а14, яка в силу ч.1 ст.244-2 КАС України є обов'язковою для врахування.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо визнання протиправним та скасування рішення МВС України про відмову в призначенні одноразової матеріальної допомоги по ІІІ групі інвалідності ОСОБА_4 та зобов'язання МВС України повторно розглянути звернення ОСОБА_4 про виплату одноразової грошової допомоги по ІІІ групі інвалідності, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених у цій постанові.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення МВС України про визнання протиправним та скасування рішення МВС України щодо відмови у призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_4 у зв'язку з встановленою ІІ групою інвалідності, та зобов'язання МВС України призначити вказану допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії 12ААА № 106869, за результатами повторного огляду 30.06.2016 року ОСОБА_4 було встановлено ІІ групу інвалідності (т.1, а.с.101).

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі по тексту - Порядок № 850).

Згідно з пп.2 п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Разом з тим, згідно з п.4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Слід відмітити, що відповідно до пп.2 п.2 Порядку № 850, днем виникнення права отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Колегія суддів відмічає, що вперше позивачеві було встановлено втрату працездатності без установлення інвалідності 09.02.2001 року.

Повторний огляд, за результатами якого позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності, відбувся 19.10.2015 року, в період, коли Порядок № 850 чинності не набрав.

Втретє позивач пройшов медичний огляд із встановленням ІІ групи інвалідності 30.06.2016 року, в період чинності Порядку № 850.

Враховуючи викладене, з моменту первинного встановлення відсотку втрати працездатності до дати проведення медичного огляду, в ході якого було встановлено вищу групу інвалідності - другу, пройшло більше 2 років, отже, відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_4 у призначенні одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності з посиланням на пункт 4 Порядку № 850.

Отже, в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним і скасування рішення МВС України про відмову в призначенні ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням ІІ групи інвалідності та щодо зобов'язання відповідача призначити позивачу вказану допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму слід відмовити.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2016 року по справі № 820/3053/16 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2016р. по справі № 820/3053/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа Головне управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України № 15/5-6589 від 06.11.2015 р. про відмову в призначенні ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності та додані до неї документи, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 30.01.2017 р.