Справа № 821/1249/16
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 р. Справа № 821/1249/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області про стягнення коштів в рахунок відшкодування затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся з позовом до Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області (далі - відповідач, Каланчацька РДА), в якому просив стягнути з відповідача кошти у сумі 69 287,33 грн. в рахунок відшкодування затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи позовні вимоги тим, що розпорядженням голови Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області від 07.04.2016 року № 50-ос його було звільнено з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунальною господарства райдержадміністрації з 18 березня 2016 року, але в порушення ст. 116 Кодексу законів про працю України, роботодавцем в день звільнення не було виплачено всі належні йому суми, а саме - не було виплачено відпускні за 2015 рік у розмірі 4306,25 грн., які були виплачені тільки 25.08.2016 року. За розрахунком позивача за період затримки виплати йому відпускних (08.04.2016 - 25.08.2016) середній заробіток, який має виплатити відповідач, складає 69 287,33 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області про стягнення коштів в рахунок відшкодування затримки розрахунку при звільненні - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1, працював в Каланчацькій РДА на посаді начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства. За період роботи з 24.07.2015 року по 07.04.2016 року позивач, обіймаючи посаду державного службовця, використав право на щорічні основні планові відпустки та додаткові відпустки за вислугу років за періоди роботи з 12.01.2013-11.01.2014 рр., 12.01.2014-11.01.2015 рр., 12.01.2015-11.01.2016 рр., при цьому відпускні позивачу виплачувались, але він вважав, що в заниженому розмірі.

Розпорядженням голови Каланчацької РДА від 07.04.2016 року № 50-ос ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунальною господарства райдержадміністрації з 18 березня 2016 року у зв'язку з прогулом без поважних причин. Позивача ознайомлено з розпорядженням про звільнення тільки 08.04.2016 року, трудову книжку видано 11.04.2016 року. В день звільнення роботодавець не виплатив всіх належних позивачу сум, а саме суму 4306 грн. 25 коп. відпускних за 2015 рік.

23.05.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Каланчацької РДА, в якому просив стягнути з відповідача 6433,66 грн. в рахунок заробітної плати за період відпусток у 2015 році за відпустки за попередні періоди роботи. Позивач вважав, що відповідачем при обчисленні відпускних були порушені вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, у зв'язку із неправомірним обчисленням заробітної плати для оплати часу щорічних відпусток не донараховано та не виплачено позивачу суму коштів за весь період відпусток у розмірі 6433,66 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07.07.2016 року, яка набрала законної сили, по справі № 821/697/16 позов задоволений частково, оскільки було встановлено, що загальна сума, яка недоплачена ОСОБА_1 за відпустки за період з 07.08.2015 по 15.09.2015, з 28.09.2015 по 08.11.2015 та з 09.11.2015 по 21.12.2015, складає 4306,25 грн.

19.08.2016 року у справі № 821/697/16 судом видано виконавчий лист № 239 2016р., який 23.08.2016 року був пред'явлений позивачем до Управління державної казначейської служби України у Каланчацькому районі.

25.08.2016 року відповідачем добровільно було виплачено ОСОБА_1 4306,25 грн. заробітної плати за період відпусток у 2015 році. Відповідачем не заперечуються та не спростовуються доводи позивача про те, що виплата суми відпускних у розмірі 4306,25 грн. відбулась тільки 25.08.2016 року.

Також судом першої інстанції встановлено, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22.06.2016 року по справі № 821/632/16 був частково задоволений позов ОСОБА_1, якою визнано протиправним та скасоване розпорядження голови Каланчацької РДА від 07 квітня 2016 року № 50-ос «Про звільнення ОСОБА_1.»; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Каланчацької РДА Херсонської області з 18 березня 2016 року; зобов'язано Каланчацьку РДА Херсонської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2016 року по 22 червня 2016 року. В частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині нарахування і виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць постанова допущена до негайного виконання.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.08.2016 року постанова суду першої інстанції у вказаній частині залишена без змін.

Розпорядженням голови Каланчацької РДА від 15.07.2016 року № 76-ос ОСОБА_1 поновлено на посаді з 18 березня 2016 року. Тобто, рішення суду у частині поновлення позивача на посаді виконано 15 липня 2016 року.

Крім того, постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 29.09.2016 року по справі № 821/632/16 з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі (14 днів) у сумі 6978,58 грн., оскільки постанова про поновлення ОСОБА_1 на посаді з 22 червня 2016 року, виконана відповідачем тільки 15 липня 2016 року. На час розгляду даної справі у суді апеляційної інстанції, зазначена постанова набрала законної сили.

Вважаючи незаконними дії відповідача позивач, з посиланням на ст. 117 КЗпП, звернувся до суду з даним позовом про стягнення з Каланчацької РДА 69 287,33 грн. середнього заробітку за 139 календарних днів затримки виплати відпускних в сумі 4306 грн. 25 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22.06.2016 року позивача поновлено на посаді, а тому у зазначений період позивач, перебував у трудових відносинах з відповідачем, і до правовідносин, що виникли у цей період норми ст. 117 КЗпП не застосовуються.

Колегія суддів погоджується з вище зазначеним висновком суду першої інстанції та вважає, що при винесенні постанови про відмову у задоволенні позову, суд не допустив порушень норм матеріального права чи процесуального, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В силу вимог статті116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Стаття 117 КЗпП охороняє права працівників у випадку, коли підприємство, організація, установа затримує розрахунки звільненому працівнику в строки, зазначені в ст. 116 КЗпП. Притягнення роботодавця до матеріальної відповідальності у вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні носить карний (штрафний) характер. Підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до цієї статті, є склад правопорушення, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як звільнення працівника у відповідності до вимог законодавства, невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, вина власника в такій затримці виплати.

Проте, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, у зв'язку з протиправним звільненням ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушеного права та постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22.06.2016 року визнано протиправним звільнення ОСОБА_1 Судовим рішенням позивача поновлено на роботі, на користь ОСОБА_1 з Каланчацької РДА стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2016 року по 15 липня 2016 року. Зазначене судове рішення набрало законної сили.

На думку колегії суддів, враховуючи той факт, що позивач поновлений на роботі, судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про відсутність підстав для застосування норм ст. 117 КЗпП до даних правовідносин, оскільки у зазначений період позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в частині визнання обґрунтованими доводи позивача стосовно того, що несвоєчасна виплата відповідачем відпускних у встановлені строки є правопорушенням, оскільки невиконання роботодавцем свого обов'язку, завдало працівнику шкоду у вигляді неотриманні заробітної плати та зниженню купівельної здатності цих грошей у зв'язку з інфляцією.

Але, як вірно зазначено судом, внаслідок даного правопорушення, яким завдано шкоди працівнику, у роботодавця виникає, передбачений Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-Ш, обов'язок відшкодувати зниження реальної вартості грошей, що було спричинено інфляцією за час затримки виплати заробітної плати.

Згідно ст.3 Закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу. Якщо роботодавець затримує виплату заробітної плати, працівнику слід звернутись з письмовою заявою до працедавця з метою обґрунтування підстав затримки у виплаті коштів. При відмові виплатити заробітну плату або інші виплати, працівник може звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованої заробітної плати та відшкодування завданої її невиплатою шкоди.

Стаття 116 КЗпП покладає на роботодавця обов'язок виплатити працівнику всі суми, що належать йому, в день звільнення. Відповідно, правопорушення роботодавця полягає в тому, що працівнику в день звільнення не виплачуються кошти, які роботодавець повинен виплати. Таким правопорушенням працівнику завдається шкода у розмірі невиплачених сум, а також у тому, що вказані кошти втрачають свою купівельну здатність у зв'язку зі зростанням індексу інфляції. Отже, за затримку виплати заробітної плати працівнику, з котрим роботодавець перебуває у трудових відносинах, сплачується компенсація у розмірі індексу інфляції, а працівнику з котрим трудові відносини припинились - середній заробіток за час затримки розрахунку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи, а також на помилковому тлумаченні норм права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б були підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області про стягнення коштів в рахунок відшкодування затримки розрахунку при звільненні - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: