Справа № 805/1497/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

805/1497/14

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20 січня 2017 року 11 год. 50 хв. № 805/1497/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Донагроімпекс» до Маріупольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2014 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року, у зв'язку із захопленням будівлі Донецького окружного адміністративного суду невідомими особами в період проведення антитерористичної операції на території міста Донецька, судове провадження в адміністративній справі відновлене в частині процесуальних документів.

13 квітня 2016 року Вищим адміністративним судом України постановлена ухвала, якою постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2016 року справу передано за територіальною підсудністю на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду та вирішення справи визначено суддю Данилишина В.М.

Відповідною ухвалою суду справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні. При цьому, відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом допущено заміну відповідача його процесуальним правонаступником - державною податковою інспекцією у Ворошиловському районі міста Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач).

У подальшому, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 1 ст. 52 КАС України, допущено заміну первинного відповідача належним - Маріупольською об’єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач).

У ході нового судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах.

Представник відповідача у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

ДПІ у Ворошиловському районі проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої складено акт від 09 серпня 2013 року №62/22-01/25333903 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.п. 138.1, 138.2, 138.4, 138.8 ст. 138, п. 139.1 ст. 139, п.п. 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198, п.п. 201.4, 201.6, 201.8, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

За результатами перевірки ДПІ у Ворошиловському районі 02 вересня 2013 року прийнято оскаржувані рішення:

Підставою для прийняття оскаржуваних рішень став висновок податкового органу про відсутність реального здійснення господарських операцій позивача з придбання сільськогосподарської продукції (соняшнику) у ТОВ «Будагротех», завищення витрат на перевезення власним автомобільним транспортом, завищення витрат у зв'язку з включенням до їх складу витрат, що не пов'язані з господарською діяльністю.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 ПК України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з п. 201.1 ст. 200 ПК України, встановлені вимоги до податкової накладної, передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10. ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до ст. 9 зазначеного Закону, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Донагроімпекс» (покупець) і ТОВ «Будагротех» (постачальник) укладені договори поставки сільськогосподарської продукції - соняшника, а саме :

- №03-КП від 19 березня 2012 року на поставку соняшника у кількості 500 тон;

- №17-КП від 11 квітня 2012 року на поставку соняшника у кількості 250 тон;

- №21-КП від 18 квітня 2012 року на поставку соняшника у кількості 20 тон;

- №25-КП від 20 квітня 2012 року на поставку соняшника у кількості 300 тон.

На підтвердження реальності здійснення господарських відносин між ПАТ «Донагроімпекс» та його контрагентом ТОВ «Будагротех» позивачем надано:

- видаткові накладні: від 23 березня 2012 року №240312-2, від 24 березня 2012 року №240312-1, від 25 березня 2012 року №250312-2, від 28 березня 2012 року №280312-1, від 29 березня 2012 року №290312-2, від 31 березня 2012 року №310312-1, від 30 березня 2012 року №310312-2, від 01 квітня 2012 року №010412-1, від 02 квітня 2012 року №020412-1, від 03 квітня 2012 року №030412-2, від 04 квітня 2012 року №040412-1, від 12 квітня 2012 року №120412-1, №120412-2, від 13 квітня 2012 року №130412-1, від 18 квітня 2012 року №180412-2, від 19 квітня 2012 року №190412-2, від 20 квітня 2012 року №200412-3, від 23 квітня 2012 року №230412-1, від 24 квітня 2012 року №240412-1, всього на суму разом з ПДВ 3498584,40 грн. (583097,40 грн. сума ПДВ),

- податкові накладні: від 23 березня 2012 року №62/2, від 24 березня 2012 року №63/2, від 25 березня 2012 року №35/2, від 28 березня 2012 року №69/2, від 29 березня 2012 року №72/2, від 30 березня 2012 року №77/2, від 31 березня 2012 року №79/2, від 01 квітня 2012 року №1/2, від 02 квітня 2012 року №2/2, від 03 квітня 2012 року №4/2, від 04 квітня 2012 року №6/2, від 12 квітня 2012 року №15/2, від 13 квітня 2012 року №18/2, від 18 квітня 2012 року №22/2, від 19 квітня 2012 року №23/2, від 20 квітня 2012 року №29/2, від 23 квітня 2012 року №30/2, від 24 квітня 2012 року №31/2, всього на суму ПДВ 583097,40.

Вартість поставленого товару (соняшнику) сплачено в повному обсязі у сумі 3498585 грн. (разом з ПДВ), що підтверджується копіями банківських виписок.

Поставка товару відповідно до умов договорів здійснена на склад переробного підприємства ТОВ «ТК «Урожай», з яким ПАТ «Донагроімпекс» укладено договір на переробку сировини, що має відповідне обладнання для навантаження/розвантаження сировини та має право здійснювати оцінку якості сировини. Дана обставина підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними, наявними в матеріалах справи.

Товарно-транспортні накладні відповідають вимогам Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363.

Списання (оприбуткування) придбаного товару (соняшнику) підтверджується документами бухгалтерського обліку, відповідними регістрами бухгалтерського обліку.

Наявні в матеріалах справи первинні документи бухгалтерського обліку позивача підтверджують здійснення господарських операцій за договорами поставки з ТОВ «Будагротех» та відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Щодо висновку податкового органу про заниження ПАТ «Донагроімпекс» податку на прибуток та ПДВ за ІІ-ІV квартали 2012 року внаслідок завищення податкових витрат в розмірі 559993,00 грн. та заниження податкових зобов'язань з ПДВ у розмірі 111936,00 грн. суд зазначає наступне.

На протязі періоду, що перевірявся, позивачем здійснювалась закупівля соняшнику у підприємств-сільгоспвиробників на підставі відповідних договорів поставки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов договорів поставки, доставка товару здійснювалась транспортом ПАТ «Донагроімпекс» зі складу підприємств-сільгоспвиробників по заліковій вазі і якості, встановленими ТОВ «ТК «Укрожай» (м. Слов'янськ, Донецької області), з яким ПАТ «Донагроімпекс» укладено договір на переробку сировини №02/03/12 від 02 березня 2012 року.

У зв'язку з цим першочергове зважування товару відбувалось в момент завантаження на автотранспорт зі складу продавця і ці кількісні показники відображені в товарно-транспортних накладних, які оформлені на кожну завантажену машину. Оскільки перевезення здійснювалось власним автотранспортом підприємства, факт перевезення додатково підтверджується подорожніми листами, які наявні в матеріалах справи.

Якість продукції, що поставлялась, підтверджена лабораторією ТОВ «ТК «Урожай», у зв'язку із чим сертифікати якості на кожну партію соняшнику сільгосппідприємства не надавались. Якість товару встановлена наступним чином. Якісно-кількісні показники відповідно до умов договорів визначені лабораторією ТОВ «ТК «Урожай» (свідоцтво №ВЛ-094/2011, видане 26 квітня 2011 року по 25 квітня 2014 року) та відображені в документі «Приход семян подсолничника» за кожний місяць.

На кожну першу партію продукції (1000 тон) здійснені проби державним підприємством «Донецькстандартметрологія» (протокол випробувань продукції №796 від 14 вересня 2012 року). Оскільки для процесу переробки показники якості соняшнику повинні відповідати певним нормам (ДСТУ4492:2005 і ДСТУ 4638:2006), переробні підприємства використовуючи вказані норми, доводять сировину до необхідних кондицій якості. Різниця у вазі товару при прийнятті на зберігання на склади переробного підприємства виникла саме внаслідок доведення сировини до норм, придатних для переробки.

Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи документами бухгалтерського та податкового обліку, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: акти звірки взаємних розрахунків за квітень 2012 року, за березень 2012 року, акт виконаних робіт №08/04 від 30 квітня 2012 року, податковими накладними №611 від 26 квітня 2012 року, №341 від 20 квітня 2012 року, №340 від 19 квітня 2012 року, №292 від 17 квітня 2012 року, №291 від 10 квітня 2012 року, банківські виписки по рахунку позивача.

Щодо висновку податкового органу про заниження ПАТ «Донагроімпекс» податку на прибуток за ІІ-ІV квартали 2011 року та 2012 рік внаслідок завищення податкових витрат у розмірі 3835562,00 грн. встановлено наступне.

ПАТ «Донагроімпекс» в перевіряємому періоді здійснювалось перевезення вантажів власним автомобільним транспортом. Так, на балансі підприємства обліковується 22 вантажних автомобіля і 17 причепів для перевезення сільськогосподарської продукції. Основне використання вантажного автотранспорту - перевезення продукції для власних потреб підприємства.

В бухгалтерському обліку, витрати пов'язані з використанням і обслуговуванням вантажного транспорту, відображаються на рахунку 91 «загальногосподарські витрати». В податковому обліку загальногосподарські витрати сформовано на підставі даних бухгалтерського обліку та підтверджуються відповідними первинними документами в обсязі використаних в операційній діяльності.

Дані про рівень доходів та від операційної діяльності відображено в податкових деклараціях з податку на прибуток за ІІ-ІV квартали 2011 року та 2012 рік.

Висновок податкового органу щодо заниження позивачем податку на прибуток за ІІ-ІV квартали 2011 року внаслідок завищення податкових витрат в розмірі 4392733,00 грн. ґрунтується на тому, що ПАТ «Донагроімпекс» до складу податкових витрат віднесено суми видатків, не пов'язаних з господарською діяльністю.

У 2007 році ПАТ «Донагроімпекс» отримано кредитні кошти від компанія Sogemin Finans Limited за договором №0111/07 від 01 листопада 2007 року в розмірі 10000000,00 дол. США на поточну діяльність підприємства та ведення статутної діяльності. В 2009 році відбулася заміна кредитора з Sogemin Finans Limited на Gelmare Enterpraises Limited (Cyprus) кредитного договору №27/08/09 від 27 серпня 2009 року. Кошти за даним договором отримувались ПАТ «Донагроімпекс» протягом 2009 року.

Згідно договору сума кредиту становила 10000000,00 дол. США, процентна ставка 15% (зменшено до 10% відповідно до додаткової угоди №1 від 21 квітня 2011 року, термін погашення - до 29 грудня 2011 року.

На кінець 2011 року заборгованість за вищезазначеними договорами позивачем погашена. Кошти, отримані за договорами з Sogemin Finans Limited та Gelmare Enterpraises Limited (Cyprus), витрачені на поточні потреби ПАТ «Донагроімпекс» (придбання сільгосппродукції, оплата послуг сторонніх організацій , у т.ч. погашення заборгованостей, що виникли внаслідок фінансово-господарської діяльності підприємства), що є їх цільовим використанням. Наведені обставини підтверджуються наданими позивачем карткою рахунку 506: долар США за кредитом за 2011 рік, карткою рахунку 6842: долар США за договором 27/08/09 (27 серпня 2009 року) за 2 квартал 2011 року, банківськими виписками.

Відповідно до пп.пп. 14.1.3, 14.1.38 п. 14.1 ст. 14 ПК України, амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Грошове зобов'язання в міжнародних правовідносинах - зобов'язання платника податків сплатити до бюджету іноземної держави відповідну суму коштів у порядку та строки, визначені законодавством такої іноземної держави.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього п..

У випадках, передбачених ст. 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 138.1, 138.2, 138.4, 138.8 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі, якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн. Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат: сума збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності, яка враховується у зменшення податкового зобов'язання платника податку в порядку, передбаченому пунктами 152.1 і 152.2 статті 152 цього Кодексу; суми штрафів та/або неустойки чи пені за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду, які підлягають сплаті платником податку; витрати, понесені (нараховані) у звітному періоді у зв'язку з придбанням у нерезидента послуг (робіт) з консалтингу, маркетингу, реклами (крім витрат, здійснених (нарахованих) на користь постійних представництв нерезидентів, які підлягають оподаткуванню згідно з пунктом 160.8 статті 160 цього Кодексу) в обсязі, що перевищує 4 відсотки доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (за вирахуванням податку на додану вартість та акцизного податку) за рік, що передує звітному, а для банків - в обсязі, що перевищує 4 відсотки доходу від операційної діяльності (за вирахуванням податку на додану вартість) за рік, що передує звітному.

При цьому до складу витрат не включаються у повному обсязі витрати, понесені (нараховані) у звітному періоді у зв'язку з придбанням у нерезидента послуг (робіт) з консалтингу, маркетингу, реклами у випадку, якщо особа, на користь якої здійснюються відповідні платежі, є нерезидентом, що має офшорний статус з урахуванням положень пункту 161.3 статті 161 цього Кодексу; витрати, понесені (нараховані) у зв'язку з придбанням у нерезидента послуг (робіт) з інжинірингу (крім витрат, нарахованих на користь постійних представництв нерезидентів, які підлягають оподаткуванню згідно з пунктом 160.8) у обсязі, що перевищує 5 відсотків митної вартості обладнання, імпортованого згідно з відповідним контрактом, а також у випадках, визначених підпунктом 139.1.15 пункту 139.1 статті139 цього Кодексу; витрати, нараховані у зв'язку з придбанням у нерезидента послуг (робіт) з інжинірингу, не включаються до складу витрат, якщо виконується будь-яка з умов: а) особа, на користь якої нараховується плата за послуги інжинірингу, є нерезидентом, що має офшорний статус з урахуванням положень пункту 161.3 статті 161 цього Кодексу; б) особа, на користь якої нараховується плата за такі послуги, не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) такої плати за послуги.

До складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку (п. 141.1 ст. 141 ПК України).

У разі, якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Згідно із п.п. 200.1, 200.4, 200.14 «б» ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про підтвердження позивачем відповідними документальними доказами здійснення господарських операцій та відсутність завищення витрат.

Разом з тим суд зазначає, що висновок податкового органу щодо заниження ПАТ «Донагроімпекс» податку на прибуток та податку на додану вартість за І-ІІ квартали 2012 року внаслідок завищення податкових витрат у розмірі 2915487,00 грн. та податкового кредиту в розмірі 583097,00 грн. обґрунтовано тим, що позивачем за вказаний період було завищено обсяг операцій придбання сільськогосподарської продукції (соняшнику) за взаєморозрахунками з ТОВ «Будагротех».

Даний висновок податковим органом зроблено на підставі акту Індустріальної МДПІ м. Харкова Харківської області ДПС №359/22-207/34017352 від 29 березня 2013 року про неможливість проведення зустрічної перевірки ТОВ «Будагротех» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків та зборів за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року та листа-запиту до УСБУ в Харківській області №3995/10/22-218 від 28 грудня 2012 року щодо наявності (відсутності) первинних бухгалтерських документів, необхідних для перевірки за період з 01 липня 2012 року по 30 вересня 2012 року та листа - відповіді від УСБУ в Харківській області за №70/6/846 від 15 березня 2013 року.

Посилаючись на вказаний вище акт перевірки Індустріальної МДПІ м. Харкова Харківської області ДПС №359/22-207/34017352 від 29 березня 2013 року, відповідач зазначив, що контрагентом позивача до податкової перевірки не надано первинні документи та регістри обліку, які підтверджують визначення податкових зобов'язань, а також відсутні рух активів, зобов'язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської діяльності.

Крім того, відповідач посилається в акті перевірки на лист УСБУ в Харківській області №3995/10/22-218 від 28 грудня 2012 року щодо наявності (відсутності) первинних бухгалтерських документів, необхідних для перевірки за період з 01 липня 2012 року по 30 вересня 2012 року, тоді як поставка продукції між ПАТ «Донагроімпекс» і ТОВ «Будагротех» мали місце у березні-квітні 2012 року.

З приводу надання оцінки доводам відповідача щодо наявності кримінальної справи відносно директора ТОВ «Будагротех» суд зазначає, що суду доказів прийняття вироку по звинуваченню посадових осіб ТОВ «Будагротех» не надано.

Згідно зі ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Позивач не може бути обтяжений відповідальністю за недобросовісність інших учасників господарських правовідносин.

Згідно з 110 рішенням Європейського Суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» зазначено, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Отже, позивачем надано відповідні документальні докази щодо фактичного здійснення господарських операцій та мети їх здійснення.

Таким чином, виходячи із меж заявлених позовних вимог, зважаючи на вище викладені норми та з’ясовані обставини, суд прийшов до висновку про те, що оскаржувані рішення відповідачем прийнято протиправно, тому вони підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з’ясованих судом обставин вбачається, що позов приватного акціонерного товариства «Донагроімпекс» до Маріупольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування рішень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

При цьому, як вбачається зі змісту постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7, акт суб’єкта владних повноважень може бути скасовано тільки у разі визнання його протиправним, тобто таким, що порушує права та законні інтереси особи, оскільки, скасування такого акта є способом захисту порушеного права, який застосовується у разі, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

3. Присудити на користь приватного акціонерного товариства «Донагроімпекс» (код ЄДРПОУ 25333903) здійснений ним судовий ним збір у розмірі 2294,00 грн. (дві тисячі двісті дев’яносто чотири гривні нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (код ЄДРПОУ 39883670).

Копії постанови направити сторонам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин