Справа № 826/16341/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року м. Київ К/800/39356/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України, першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про скасування рішень (повідомлень) про відмову в оформленні документів, зобов'язання прийняти рішення про надання статусу біженця, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києві від 26 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про скасування рішень Головного управління Державної міграційної служби України у м.Києві від 25.09.2013р. (повідомлення №193) та від 16.04.2013р. (повідомлення №84), визнання його біженцем та зобов'язання міграційного органу оформити відповідні документи.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києві від 26.03.2014р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014р., позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві від 13.04.2013р. №160 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_6; зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_4 від 20.12.2012р. про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просило рішення судів скасувати.

Позивач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві та Державної міграційної служби України із заявами від 20.12.2012р. про визнання його біженцем.

13.04.2013р. Головним управлінням Державної міграційної служби України в м.Києві видано наказ №160 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянину ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_4, про що останньому надіслано повідомлення №84 від 16.04.2013р.

Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач оскаржив його до Державної міграційної служби України, яка за результатами розгляду скарги та матеріалів особової справи, листом від 01.06.2013р. №8/1-2436 направила особову справу ОСОБА_4 на доопрацювання до Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві з метою додаткового дослідження та оцінки.

Наказом Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві №332 від 22.07.2013р. позивачу повторно відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, й за наслідками його оскарження ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України останньою 11.09.2013р. прийнято рішення №31-13 про відхилення скарги на рішення органу міграційної служби про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про що позивачеві надіслано повідомлення від 25.09.2013р. за №193.

Разом з тим, 01.10.2013р. начальником Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві, на підставі листа Департаменту у справах біженців та іноземців Державної міграційної служби України від 19.09.2013р. №8/1-4725 про усунення обставин, які створюють певні юридичні колізії, було видано наказ №418 про відміну наказу Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві №332 від 22.07.2013р. про відмову в оформленні ОСОБА_4 документів для вирішення питання щодо його визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначає Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011р. №3671-VI (далі - Закон №3671), згідно з п.1 та п.13 ст.1 якого біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань; особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Відповідно до ч.1 та ч.7 ст.7 Закону №3671 оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника. До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання (ч.1 ст.8 Закону №3671).

За змістом частин 4, 6, 7 ст.8 Закону №3671 рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту. Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися. У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення.

Згідно із частинами 1, 2, 5 ст.12 Закону №3671 рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом. Рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду. Рішення за скаргою приймає центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як на три місяці.

Як вже вказувалось в цій ухвалі, в позовній заяві ОСОБА_4, фактично не погоджуючись з прийнятими міграційним органом рішеннями щодо відмови йому в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та відхиленням його скарги на вказане рішення, просив скасувати повідомлення №193 від 25.09.2013р. та №84 від 16.04.2013р., а тому суди попередніх інстанцій прийшли до правильного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині враховуючи, що такі повідомлення не є рішеннями суб'єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України й за їх допомогою до позивача лише було доведено про видання суб'єктом владних повноважень певних наказів.

Крім того, враховуючи, що відносно позивача не приймалось рішень про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та щодо відмови у наданні йому такого статуту, суди правильно відмовили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання його біженцем та зобов'язання Державної міграційної служби України оформити відповідні документи та забезпечити його захист.

Разом з тим, з метою належного захисту прав позивача, керуючись приписами ст.11 КАС України, судами враховано наступне.

Так, як вбачається з матеріалів особової справи ОСОБА_4 №2013KYIV0008, під час проведення співбесід з працівником міграційної служби позивач повідомляв про обставини, які викликають у нього побоювання стати жертвою переслідувань в разі його повернення до ОСОБА_5 Федерації, проте Головним управлінням Державної міграційної служби України в м.Києві належним чином не досліджено та не проаналізовано повідомлену ним в заяві про надання статусу біженця, анкеті особи, яка звернулася за наданням статусу біженця, та протоколі співбесіди від 11.04.2013р. інформацію.

Зазначене підтверджується й листом Державної міграційної служби України від 01.06.2013р. №8/1-2436, в якому остання зазначила, що протокол проведеної з позивачем співбесіди має формалізовану структуру та не дає можливості прийняти законне та обґрунтоване рішення по справі; під час прийняття рішення органом міграційної служби не було досліджено політичний аспект обґрунтованості побоювань ОСОБА_4 та інформацію щодо порушення відносно нього в Російській Федерації кримінальної справи; крім того, в ході проведення співбесіди заявник повідомив, що був членом організації "Народний трибунал", проте спеціалістом не з'ясовано детальної інформації про вказану організацію: склад, структуру, ідейні напрямки, місцезнаходження (електронна адреса) тощо.

Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що, як вже зазначалось, наказом начальника Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві №418 від 01.10.2013р. було відмінено наказ Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві №332 від 22.07.2013р. про відмову в оформленні ОСОБА_4 документів для вирішення питання щодо його визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві від 13.04.2013р. №160 про відмову в оформленні позивачу документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, й зобов'язання повторно розглянути його відповідну заяву від 20.12.2012р.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про прийняття судами за наслідками розгляду даної справи неправильних рішень, а тому підстав для скасування останніх колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києві від 26 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.