Справа № 206/7183/16-а
Суддя: Сухоруков А. О.
Дата ухвалення: 2017-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 206/7183/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

"10" січня 2017 р. суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Сухоруков А.О. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дії та зобовязати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Лівобережного обєднаного Управління пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську із позовом про визнання протиправними дії та зобовязати вчинити дії.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він працює в органах прокуратури Дніпропетровської області з 14 вересня 1998 року по цей час. Вважаючи, що він набув право на призначення пенсії за вислугу років, 09 грудня 2016 року він звернувся до Лівобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року. Рішенням комісії з питань призначення та перерахунку пенсій Лівобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську № 33 від 14.12.2016 року йому відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001). Відповідач мотивував відмову тим, що його стаж на посадах прокурорів становить 18 років 2 місяці 26 днів та є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років, посилався при цьому на положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, та на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213- VIII, з 1 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається зокрема відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року протиправними та такими, що суттєво порушують його законні права і інтереси. У період його роботи в органах прокуратури ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-VI, далі Закон №3668-VI) передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Свою професійну діяльність в органах прокуратури він розпочав та продовжував, будучи впевненим, у відповідності до чинних норм закону, що він матиме право на пенсію за вислугу років при наявності 20-річного стажу роботи, а також, що розмір пенсії у цьому випадку буде згідно з вимогами закону становити 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати. На день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, його стаж роботи, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років складає 20 років 7 місяців 16 днів, у тому числі 18 років 2 місяці 26 днів - робота на посадах прокурорів та 2 роки 4 місяця 20 днів половина строку навчання на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова. Як вбачається з рішення відповідача, ним, серед іншого, відмовлено у зарахуванні до 20-річного стажу, який дає право на пенсію за вислугою років половину строку його навчання у Одеському державному університеті ім. І.І.Мечникова на юридичному факультеті з 01.09.1993 по 13.06.1998. Він вступив до Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова в 1993 році та в 1998 році закінчив названий університет за спеціальністю правознавство. Після закінчення Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова здобув вищу юридичну освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста, за спеціальністю правознавство, з присвоєнням кваліфікації юрист. Тобто, вважає доведеним факт його навчання у вищому юридичному навчальному закладі, у звязку з чим до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», має бути зарахована половина строку навчання в даному закладі, а саме 2 роки 4 місяця 20 днів. Вважає, що пенсія йому має бути призначена саме виходячи з приписів ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом №3668-VI) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці прокуратури Дніпропетровської області № 18-44вих16 від 09.12.2016 року. З огляду на зазначене, вважає, що всі зміни, внесені до Закону України «Про прокуратуру» після січня 2011 року, зокрема, щодо збільшення стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зменшення відсотку від розміру середнього заробітку при призначенні пенсії тощо, звужують зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури, знижують рівень соціальної захищеності цієї категорії громадян, а отже не можуть бути застосовані у даних правовідносинах. Відмова відповідача у призначені йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» порушує його право на соціальний захист. Таким чином, за станом на день звернення до відповідача за призначенням пенсії, його вислуга років складає 20 років 7 місяців 16 днів, що дає право на призначення пенсії за вислу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом № 3668-VI).

На підставі викладеного просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську № 33 від 14.12.2016 року (лист-відповідь № 8995/06/33 від 15.12.2016) про відмову у призначенні йому пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом №3668-VI). Зобовязати Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську зарахувати до 20-річного стажу, який дає право на пенсію за вислугою років половину строку навчання на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова з 01.09.1993 по 13.06.1998 року. Зобовязати Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити з 09 грудня 2016 року та виплачувати йому пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом № 3668-VI) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати вказаної у довідці, виданої прокуратурою Дніпропетровської області від 09.12.2016 № 18-44 вих16, з наступним проведенням перерахунку його пенсії у звязку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію. Судові витрати покласти на відповідача (а.с.3-10).

В установлений в ухвалі судді про відкриття скороченого провадження у справі строк, представник відповідача подав заперечення, які обґрунтовує тим, що позивач звернувся до управління 09.12.2016 року із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» згідно наданої довідки від 09.12.2016 №18-44 вих.16. Витягом з протоколу №33 від 14.12.2016 управління відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Оскільки, у звязку з прийняттям Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 08.11.2014 року №76, з 01 січня 2015 року зазнали зміни норми, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, а саме частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону №1789 від 5.11.1991 року викладено у наступній редакції «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України». З 01 квітня 2015 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 (далі - Закон України від 02.03.2015 №213) статтю 50-1 №1789 доповнено частиною наступного змісту: Максимальний розмір пенсії (з урахування надбавок, підвищення, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.» Із набранням чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697 (далі - Закон України від 14.10.2014 року №1697) втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789, крім пункту 8 частини першої статті 15 частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини пятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокуратури України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15.12.2015 року. Частиною двадцятою статті 86 Закону України від 14.10.2014 року №1697 в редакції Закону України №76 від 28.12.2014 року визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про внесення змін - відповідно до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-УІІІ, п. 5 Прикінцевих положень якого визначено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу » «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та митного кодексів, Положення про помічника - консультанта народного депутата України. У зв'язку з цим, з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються та не перераховуються. Крім того, станом на сьогодні чинні внесені зміни до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VIII. З огляду на те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-УІП від 02.03.2015 (яким скасовано саме право на перерахунок пенсій) є чинним і підлягає до виконання, Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним такий не визнавався, з 01.06.2016 відсутні підстави для перерахунку пенсії, беручи до уваги позицію Конституційного Суду України викладену у рішенні №20-рп/2011 від 26.12.2011 та рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99, позиції Європейського суду з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» та в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014, посилання позивача на звуження його прав та соціальних гарантій з посиланням на положення статті 22 Конституції України, є помилковим.

На підставі викладеного просять суд відмовити у задоволенні позову (а.с.64-68).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює в органах прокуратури з 14 вересня 1998 року і по теперішній час, що підтверджується трудовою книжкою БТ-ІІ № 2711546 (а.с.16-22).

09.12.2016р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Лівобережного Управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську з заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням комісії з питань призначення та перерахунку пенсій Лівобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську (Індустріальний район) № 33 від 14.12.2016 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001). Оскільки стаж ОСОБА_1 на посадах прокурорів становить 18 років 2 місяці 26 днів та є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років, що підтверджується листом від 15.12.2016 року № 8995/06/33 (а.с.23).

Крім цього, відповідач послався також на те, що на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII, з 01.06.2015р. взагалі припинено призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Водночас, у період роботи позивача у органах прокуратури ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. № 3668-VI, далі Закон № 3668-VI) передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно з ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом № 3668-VI) до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Відповідно до ч.1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема з 1 жовтня 2015р. по 30 вересня 2016р. - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Згідно ч.6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Як вбачається з заперечень Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську та рішення комісії від 14.12.2016 року, відповідач заперечує проти включення до 20-річного стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років, половини строку його навчання у Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова (2 роки 4 місяця 20 днів), з тих мотивів, що даний університет не є вищим юридичним навчальним закладом.

Водночас, відповідно до п. 1 ст. 28 Закону України «Про вищу освіту» університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Статтею 24 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що освітня діяльність у сфері вищої освіти провадиться вищими навчальними закладами, науковими установами (для підготовки фахівців ступеня доктора філософії) на підставі ліцензій, які видаються центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України згідно з цим Законом.

6

Статтею 33 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що факультет - це структурний підрозділ вищого навчального закладу, що обєднує не менш як три кафедри та/або лабораторії, які в державних і комунальних вищих навчальних закладах у сукупності забезпечують підготовку не менше 200 здобувачів вищої освіти денної форми навчання (крім факультетів вищих військових навчальних закладів (вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання), вищих навчальних закладів фізичного виховання і спорту, вищих навчальних закладів культури та мистецтва).

Одночасно чинним законодавством України не визначено окремого поняття вищого юридичного навчального закладу або юридичного факультету.

Ст. 46 Закону України «Про прокуратуру» (редакція станом на 1998р.) встановлювався вичерпний перелік вимог до осіб, які призначаються на посади прокурорів і слідчих, однією з яких є обов'язково вища юридична освіта.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 закінчив Одеський державний університет ім. І.І. Мечникова за спеціальністю правознавство, присвоєно кваліфікацію юриста, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією диплома серії ЛП Н Х № 002410 від 13 червня 1998 року (а.с.28-32).

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність визначених ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом № 3668-VI) підстав для включення до 20-річного стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років, також 2 роки 4 місяці 20 днів, що становить половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

Таким чином, на момент звернення з заявою про призначення пенсії до стажу, який дає право на призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, належить 18 років 2 місяці 26 днів (період роботи у органах прокуратури) та 2 роки 4 місяці 20 днів (половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі). Загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 20 років 7 місяців 16 днів.

Матеріали справи містять також довідку про заробітну плату позивача, видану прокуратурою Дніпропетровської області від 09.12.2016р. №18-44вих16 (а.с.33-36).

Суд не бере до уваги посилання відповідача, як на підставу для відмови у призначенні позивачу пенсії, на внесення змін до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76-VIII, яким збільшено розмір мінімального стажу роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури та зменшено розмір пенсії, а також на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень якого у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про застосування Закону України «Про прокуратуру» в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013р. №21-348а13, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ст. 2442 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає до застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатом розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.237 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції до внесення змін Законом № 3668-VI, оскільки внесеними вказаним Законом № 3668-VI, а також Законами України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII змінами, на які посилається відповідач, на порушення ст. 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Враховуючи, що необхідний для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років 20-річний стаж роботи становить 20 років 7 місяців 16 днів, з яких стаж роботи на посадах прокурорів та слідчих становить 18 років 2 місяці 26 днів, що відповідає вимогам ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом № 3668-VI) для призначення пенсії за вислугу років у розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, суд доходить висновку про протиправність дій Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови у призначенні позивачу такої пенсії.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений ст.ст. 7, 11 КАС України, також зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом визнання протиправними дій Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру"; зобов'язання Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську зарахувати до 20-річного стажу, який дає ОСОБА_1 право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", половину строку навчання на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова з 01.09.1993р. по 13.06.1998р.; зобов'язання Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити та виплачувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з 09 грудня 2016 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданої прокуратурою Дніпропетровської області 09.12.2016р. за №18-44вих16 без обмеження її граничного розміру.

Водночас у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про наступне проведення перерахунку пенсії позивача у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію, оскільки за змістом ст. 2 КАС України суд захищає лише права, свободи або законні інтереси, уже порушені на момент розгляду справи судом, тоді як перерахунок пенсії позивача на цей момент не проводився.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 69-71, 94, 183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську зарахувати до 20-річного стажу, який дає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", половину строку навчання на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова з 01.09.1993р. по 13.06.1998р.

Зобов'язати Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити та виплачувати без обмеження її граничного розміру, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ін. НОМЕР_1) пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з 09 грудня 2016 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданій прокуратурою Дніпропетровської області від 09.12.2016р. за №18-44вих16.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ін. НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору в сумі 1102,40 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.О. Сухоруков