Справа № 804/5699/16
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2017 рокусправа № 804/5699/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Чабаненко С.В. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 р. по справі № 804/5699/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Хайдельбергцемент Україна" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Хайдельбергцемент Україна" звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію вих. № 16217/10/28-10-01-3-11 від 27.07.2016 року, надану Офісом великих платників податків ДФС.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено. Рішення суду мотивовано тим, що спірна податкова консультація не носить допоміжної функції платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону, оскільки її зміст зводиться до викладення положень Податкового кодексу України з питання сплати земельного податку, визначення податкової пільги та порядку її надання, без будь-якого висновку з питань практичного використання цих положень з урахуванням Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Не погодившись із рішенням суду, Офіс великих платників податків ДФС звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Заявник апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні справи не врахував вимоги статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до якої належним документом для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Інформація про наявність такого сертифікату у позивача відсутня та, відповідно, неможливо однозначно оцінити можливість застосування пільги (розстрочення/відстрочення сплати податку). Отже при прийнятті спірної індивідуальної консультації відповідач діяв відповідно до діючих норм чинного законодавства. Нормами Податкового кодексу України не передбачено пільг зі сплати орендної плати за землю, в тому числі за земельні ділянки, розташовані на території проведення антитерористичної операції та звільнення від подання податкових декларацій зі сплати за землю. Апелянт також стверджує, що податкова консультація не породжує настання будь-яких юридичних наслідків для відповідних субєктів, не впливає на їхні права та обовязки, не є обовязковою для виконання.

Публічне акціонерне товариство "Хайдельбергцемент Україна" у поданих до суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржену постанову суду першої інстанції без змін, як таку, що ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права. При цьому, вказує на те, що відповідачем не надано відповіді на постановлене запитання щодо застосування норм чинного законодавства, а лише наведено суб'єктивне тлумачення приписів Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та Податкового кодексу України без конкретизації дії зазначених.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та письмових запереченнях на неї.

Здійснюючи перевірку законності та обґрунтованості оскарженого рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог, колегія суддів керується приписами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі досліджених письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, що ПАТ "Хайдельбергцемент Україна" має в користуванні земельні ділянки, які знаходяться на територіях Амвросіївського району Донецької області (Благодатнівської сільської ради) та в місті Єнакієве, Донецької області, що підтверджується матеріалами справи: договорами оренди земельних ділянок, державними актами на право постійного користування землею, кадастровими планами земельних ділянок (а.с. 14-98).

22 червня 2016 року позивач звернувся до Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників податків із запитом на отримання індивідуальної податкової консультації в порядку статті 52 Податкового кодексу України вих. № 01/02-108. Зі змісту запиту вбачається, що позивачем було поставлено одне запитання щодо поширення на нього дії статті 6 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", а саме: чи звільняється платник податків згідно статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669-VII від плати за користування земельними ділянками державної, комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною 4 статті 4 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (а.с. 9).

Відповідач листом від 27.07.2016 року № 16217/10/28-10-01-3-11 «Про надання податкової консультації» надав позивачу податкову консультацію, у якій повідомив про те, що на даний час порядок звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності згідно із статтею 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не розроблено, відповідні зміни до Податкового кодексу України не внесено і податковим законодавством не передбачено звільнення будь - яких територій від платежів за землекористування. Податковим кодексом України врегульоване питання про можливість встановлення податкової пільги, даний порядок визначений статтею 30 (а.с.100).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що зміст наданої податкової консультації відповідачем зводиться до викладення положень Податкового кодексу України з питання сплати платником податків земельного податку та з зазначенням статті, якою визначені податкові пільги та порядок їх надання, без будь-яких обґрунтувань та практичного використання вказаних положень, з урахуванням норм Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Тобто, у наданій податковій консультації відсутня допоміжна функція контролюючого органу стосовно практичного використання конкретної норми.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до підпункту 19.1.28 пункту 19.1 статті 19 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, як надання податкових консультацій відповідно до норм цього Кодексу. Згідно підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом. Пунктом 52.2 статті 52 Податкового кодексу України встановлено, що податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію. Згідно пункту 52.5 статті 52 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень. У пункті 53.1 статті 53 Податкового кодексу України визначені наслідки застосування податкових консультацій, а саме: не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована. Пунктом 53.3 статті 53 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду. Протягом 30 календарних днів із дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов'язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Зважаючи на те, що податкова консультація є правовим актом індивідуальної дії, спрямована на допомогу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної правової норми, у тому числі, яка регулює питання сплати податків, має певні правові наслідки при її застосуванні, доводи апелянта про відсутність порушень прав позивача у звязку із наданням спірної консультації, на думку колегії суддів, є неспроможними. Крім того, надання податкових консультацій віднесено до функцій контролюючого органу наведеними вище приписами Податкового органу України, які останній зобовязаний виконувати у належний спосіб, реалізуючи їх, перш - за все, з метою надання платнику податків допомоги у застосуванні нормативно-правових актів.

Щодо змісту спірної податкової консультації.

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

15 жовтня 2014 року набув чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Цим Законом визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Статтею 1 Закону встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 30 жовтня 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1053-р, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція". 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України".

Відповідно до статті 6 Закону "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Згідно зі статті 7 цього ж Закону скасовано на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Стаття 2 Податкового кодексу України встановлює, що зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Податковий кодекс України та Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" регулюють різні питання плати за землю на території, на якій проводилась антитерористична операція, припускають неоднозначне трактування наявності чи відсутності обов'язку позивача зі сплати орендної плати за землю та суперечать один одному.

Усуваючи колізію правових норм необхідно виходити з того, що з двох нормативно - правових актів однакової юридичної сили (Податковий кодекс України та Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»), прийнятих одним і тим самим органом (Верховна Рада України) застосуванню підлягають норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», як такого, що був прийнятий пізніше у часі. Зважаючи на мету прийняття Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та на те, що норми Податкового кодексу України регулюють, зокрема, загальні питання справляння плати за землю, а норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» регулюють вказані питання з визначенням певної території, на яку розповсюджується дія норм цього закону (населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція), а також часу такого розповсюдження (між 14.04.14 року та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України), норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо плати за землю є спеціальними відносно відповідних норм Податкового кодексу України.

Крім цього, відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Також, пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що на позивача розповсюджуються норми статті 6 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" в частині звільнення від виконання своїх обов'язків як суб'єкта господарювання, який знаходиться на території проведення антитерористичної операції, з 14 квітня 2014 року щодо сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про неможливість звільнення відповідача від обовязку по сплаті земельного податку через відсутність, передбаченого Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» сертифікату Торгово-промислової палати України на підтвердження настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» субєкти господарювання, які здійснюють діяльність на території АТО, звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, на час проведення АТО. Перелік населених пунктів, на території яких проводилось АТО, визначений розпорядженнями Кабінету Міністрів України. Зміст зазначеної вище норми не містить додаткових умов для її застосування, у тому числі, щодо подачі доказів настання непереборної сили, яка позбавила субєкта господарювання можливості сплатити земельний податок. Законодавець звільнив таких субєктів від сплати земельного податку в силу Закону. При цьому стаття 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» дійсно визначає, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Проте, на думку колегії суддів, зазначена вище норма підлягає застосуванню в інших випадках неможливості виконання субєктом господарювання зобовязань, у тому числі, договірних. Однак, для звільнення субєкта господарювання від сплати земельного податку на час проведення АТО достатньо самого факту здійснення господарської діяльності на території, де проводиться АТО, тобто так, як це передбачено безпосередньо статтею 6 Закону.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації № 16217/10/28-10-01-3-11 від 27.07.2016 року, наданої Офісом великих платників податків ДФС.

Згідно пунктом 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, вірно застосований матеріальний закон та не допущено порушень процесуального права, оскаржене судове рішення має бути залишено без змін.

Керуючись статями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 р. по справі № 804/5699/16 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: Т.С. Прокопчук