Справа № 820/5108/16
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 р.Справа № 820/5108/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Спаскіна О.А. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Золотарьова Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Диканівської виправної колонії (№12) на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2016р. по справі № 820/5108/16

за позовом ОСОБА_3

до Диканівської виправної колонії (№12)

про поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Диканівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 12), в якому просила суд поновити її на службі в поліції на посаді молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки Диканівської виправної колонії № 12 та стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

03 листопада 2016 року постановою Харківського окружного адміністративного суду задоволено адміністративний позов ОСОБА_3 до Диканівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 12) про поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Скасовано наказ Диканівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 12) №57/ОС-16 від 23.06.2016 року, в частині звільнення молодшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_3 з посади молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Диканівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 12) у відповідності до п.6 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Поновлено ОСОБА_3 на посаді молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки Диканівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 12) з 23.06.2016 року.

Стягнено з Диканівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 12) () на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки Диканівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 12) з 23.06.2016 року та стягнення з Диканівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 12) () на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця допущено до негайного виконання.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, зазначає, що дія Кодексу законів про працю України не поширюється на осіб рядового і начальницького складу ДКВС України, так як ці особи не працюють, а проходять службу. В Законі України "Про Державну кримінально виконавчу службу України" чітко розмежовані працівники та особи рядового та начальницького складу. І лише трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби, у відповідності до ч.8 ст.14 ЗУ "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

А тому, враховуючи, що служба в ДКВС України та Національній поліції є державною службою особливого характеру, суд безпідставно послався на ч. 7 ст. 9 КАС України та застосував Кодекс законів про працю України до спірних правовідносин.

Також відповідач в апеляційній скарзі посилається на той факт, що позивачем був пропущений місячний строк звернення до адміністративного суду з позовом про поновлення на службі.

12 січня 2017 року від Диканівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№12) надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії наказу Міністерства юстиції України №3679/8/5 від 15.12.2016р. про перейменування державної установи "Диканівська виправна колонія Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№12)" та затвердження положення про неї у новій редакції, у зв»язку з чим, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року змінена назви відповідача на Диканівську виправну колонію (№12).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, прояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що згідно наказу № 12 від 21.12.2015р. ОСОБА_3 прийнято на роботу на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Диканівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№12), мала звання молодший сержант внутрішньої служби.

Наказом Диканівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 12) №47/ОС-16 від 16.05.2016 року молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Диканівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№12) ОСОБА_4 було переведено на легшу роботу у зв'язку з вагітністю (а.с. 182).

Наказом №200/ОД-16 від 03.06.2016р. ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невихід на службу без поважних причин (а.с. 102).

23.06.2016р. начальником відділу по роботі з персоналом Диканівської виправної колонії (№12) був складений висновок службового розслідування за фактом порушення дисципліни, а саме не виходу на службу без поважних причин молодшим інспектором відділу нагляду та безпеки молодшим сержантом внутрішньої служби ОСОБА_3 (а.с. 110-111).

Наказом Диканівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 12) №57/ОС-16 від 23.06.2016 року молодшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_4 було звільнено з посади молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Диканівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 12) у відповідності до п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) (а.с. 117).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача були правомірними та такими, що грунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обгрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 3 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23 червня 2005 року №2713-IV зі змінами, внесеними згідно із наказом України від 10.11.2015р. № 766-VIII у редакції Закону від 06.12.2016р. № 1774-VIII правовою основою діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України є Конституція України, цей та інші закони України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти Міністерства юстиції України.

Частиною 2 статті 14 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" передбачено, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України.

Відповідно до положень ч.5 ст.23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23 червня 2005 року №2713-IV зі змінами, внесеними згідно із наказом України від 10.11.2015р. № 766-VIII у редакції Закону від 06.12.2016р. № 1774-VIII, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII.

Згідно з пунктом 10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Разом з тим п. 17 Положенням № 114 передбачено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Приписами статті 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Рівність прав жінки і чоловіка, яка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї, спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров'я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Оскільки Закон України "Про Національну поліцію" та Положення № 114 не містять положень щодо гарантій вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, тощо, то в даному випадку до спірних правовідносин повинні бути застосовані норми Конституції України та норми Кодексу законів про працю України.

Так, частиною третьою статті 184 Кодексу законів про працю України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Зазначена норма надає гарантію щодо обмежень на звільнення для вагітних жінок.

Такий висновок кореспондується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19.04.2016 по справі К/800/5127/16.

Судом встановлено, що на момент звільнення позивач була вагітною, що підтверджується довідкою ВКК №2259 від 29.04.2016 року, виданою КЗОЗ полікліничіним відділенням "Харківської міської клінічної лікарні №13" (а.с. 15) на підставі якої було видано наказ №47/ОС-16 від 16.05.2016 року (а.с. 95). З наведеного слідує, що відповідач був повідомлений про вагітність ОСОБА_3

Не зважаючи на вказану обставину, відповідачем був виданий наказ №57/ОС-16 від 23.06.2016 року, яким ОСОБА_3, було звільнено з посади молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Диканівської виправної колонії №12 за п.6 ч.1 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с. 117).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що наявність стану вагітності на день звільнення позивачки за ініціативою власника або уповноваженого ним органу при відсутності ліквідації підприємства, установи, організації свідчить про незаконність наказу про звільнення і як наслідок, безумовною підставою для поновлення звільненої особи на раніше займаній посаді.

Враховуючи, що Законом України "Про Національну поліцію" не врегульовано питання поновлення на службі, наявні підстави застосування в даному випадку норм Кодексу законів про працю України.

За таких обставин , колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача в апеляційній скарзі про неправомірне застосування судом першої інстанції норм Кодексу законів України про працю.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі стосовно пропуску позивачкою строку звернення до адміністративного суду з позовом про поновлення на службі є безпідставними.

Відповідно до частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження , звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок.

В данному випадку строк звернення до суду починається з моменту отримання наказу про звільнення.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції сторони не заперечували, що позивачка з наказом про звільнення не ознайомлена і копію цього наказу не отримувала. Представник відповідача повідомив, що позивачці було направлено лише лист № 1/2/1-238 від 23 червня 2016 року, в якому останню повідомлено про звільнення. ( а.с. 10).

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав для прийняття ухвали про залишення позову без розгляду у зв»язку з пропуском строку на звернення до суду.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обгрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Диканівської виправної колонії (№12) - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2016р. по справі № 820/5108/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Сіренко О.І.
Судді Спаскін О.А. Дюкарєва С.В.
Повний текст ухвали виготовлений 30.01.2017 р.