Справа № 464/3480/16-а,2-а/464/175/16
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року Справа № 876/8824/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

представника відповідача: Кулика А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 17 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

В січні 2016 ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо порушення порядку розгляду її клопотання від 06.04.2016 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) орієнтовною площею до 0,05 га, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 та зобов'язати розглянути вказане клопотання на пленарному засіданні сесії Львівської міської ради відповідно до законодавства з прийняттям вмотивованого рішення.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 17.10.2016 в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що поданий фрагмент публічної кадастрової карти України, копія якого міститься в матеріалах справи, отриманий з офіційного джерела, на ньому чітко видно земельні ділянки, що знаходяться поруч з обраної нею земельною ділянкою, вона має чітко позначені межі та визначену площу, чого цілком достатньо для її ідентифікації. Тому просить скасувати постанову Сихівського райсуду м. Львова від 17.10.2016 та прийняти нову, якою повністю задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Кулика А.Я., який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, дослідивши наявні в справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 06.04.2016 ОСОБА_2 звернулася до Львівської міської ради про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) орієнтовною площею до 0,05 га по АДРЕСА_1 До клопотання було додано копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та графічні матеріали (фрагмент Публічної кадастрової карти України), на яких позначене бажане місце розташування ділянки.

Листом № 2403-1595 від 14.04.2016 за підписом заступника начальника управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради позивача було повідомлено про те, що її клопотання не може бути вирішене у зв'язку неподанням усіх необхідних документів у відповідності до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 605 від 08.08.2014 «Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг, які надає Львівська міська рада».

Відмовляючи в задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем графічні матеріали, зокрема фрагмент публічної кадастрової карти України, не відповідає вимогам законодавства, оскільки не відображає конкретне місце розташування земельної ділянки. Крім того, з врахуванням ст.33 Регламенту Львівської міської ради 7-го скликання, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для внесення на розгляд пленарного засідання міської ради клопотання позивача, оскільки розгляду будь-якого питання на пленарному засіданні ради передує робота з перевірки питання, перевірки поданих документів, підготовки проекту ухвали, пояснювальної записки тощо.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно ч.7 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

На підставі системного аналізу вищенаведених норм права, можна зробити висновок, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені у ст.118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 було повернуто її клопотання з додатками у зв'язку із ненаданням повного пакету документів, передбачених ЗК України, що унеможливлює вирішення питання.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, законодавством України не визначено поняття графічних матеріалів, а також не конкретизовано вимог щодо їх оформлення та з врахуванням положень ч.1 ст.79 ЗК України правильно вказав, що графічними матеріалами, обсяг яких дозволяє чітко ідентифікувати місце розташування земельної дільники відносно інших землевласників та землекористувачів, можуть бути викопіювання із планово-картографічного матеріалу місця розташування земельної ділянки, викопіювання з кадастрової карти (плану), генерального плану населеного пункту та іншої містобудівної документації тощо.

Тобто така бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість органу виконавчої влади надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в загальному щодо ідентифікованої земельної ділянки.

Додатково до вищевикладеного, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавством не передбачено обов'язку органу виконавчої влади здійснювати пошук земельної ділянки серед наявних в запасі вільних місць з урахуванням побажань заявника. Фактично своїми діями позивач перекладає на орган виконавчої влади свій обов'язок, покладений на нього ч.6 ст.118 ЗК України, щодо визначення бажаного місця розташування земельної ділянки шляхом подання відповідних графічних матеріалів.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що надані позивачкою до клопотання графічні матеріали не відповідають вимогам законодавства, оскільки не відображають конкретне місце розташування земельної ділянки та не дають змоги суб'єкту владних повноважень перевірити чи відповідає це місце вимогам законів, прийнятим відповідно до них нормативно-правових актам, генеральним планам населених пунктів та іншій містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених в установленому порядку, що зобов'язаний здійснити останній згідно положень ч. 7 ст. 118 ЗК України.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання позивача на заборону вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені ст. 118 ЗК України.

Згідно ч.1 ст.138 КАС України, предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

З врахуванням вимог позивача, які заявлені в адміністративному позові, з'ясуванню підлягають обставини щодо наявності ознак бездіяльності відповідача стовно порядку розгляду клопотання ОСОБА_2

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, організація землеустрою тощо.

Згідно п.п.34 п.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних та міських рад вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Як передбачено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилами ч.13 ст.46 цього Закону, пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян.

Разом з тим, у ст.33 Регламенту Львівської міської ради 7-го скликання, затвердженої ухвалою № 260 від 17.03.2016, зазначено, що підготовку питань, що подаються на розгляд Ради організовує секретар Ради. До проекту ухвали у друкованій та електронній формах додається пояснювальна записка, яку готує ініціатор проекту ухвали. Якщо предметом розгляду є об'єкти землекористування або нерухомості, то автор проекту ухвали додає правовстановлюючі документи на цей об'єкт (витяг про реєстрацію права власності, рішення суду тощо), світлини цих об'єктів та відповідно план земельної ділянки масштабу М 1:500 або технічний паспорт об'єкта у електронному вигляді. До проекту ухвали додаються передбачені текстом додатки в оригіналі, при необхідності - висновки відповідних комісій Ради та оригінали або засвідчені копії документів, посилання на які містяться в мотивуючій частині проекту ухвали. Проект ухвали повинен мати погоджувальні підписи (візи) : 1) автора проекту; 2) керівника секретаріату Ради; 3) начальника юридичного управління; 4) голів профільних постійних комісій; 5) секретаря Ради; 6) визначеного секретарем Ради керівника департаменту чи інших посадових осіб, до компетенції яких належить дане питання. Візування проекту ухвали є обов'язковим. Секретаріат Ради забезпечує можливість ознайомлення депутатів з текстами всіх проектів ухвал та іншими, передбаченими у пункті 4 цієї статті матеріалами, в електронному вигляді і тиражування проектів ухвал, зауважень візуючих та пояснювальних записок до них для депутатів на пленарні засідання Ради.

З врахуванням наведених вище норм, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що розгляду будь-якого питання на пленарному засіданні сесії міської ради передує робота з перевірки питання, перевірки наданих документів, підготовки проекту ухвали, пояснювальної записки тощо, а тому з врахуванням тієї обставини, що ОСОБА_2 не було надано документів, передбачених ст. 118 ЗК України, вірно зазначив про відсутність підстав виносити розгляд поданого нею клопотання на пленарне засідання міської ради.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені судом обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду міста Львова від 17 жовтня 2016 року по справі № 464/3480/16-а- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

С.П.Нос

Повний текст ухвали складено 31.01.2017.