Справа № 487/4253/16-а
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 р.м.ОдесаСправа № 487/4253/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Павлова Ж.П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просив:

- визнати за позивачем право на призначення та отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі, який обчислено з грошового забезпечення, до якого включені: щомісячна додаткова грошова винагорода, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, винагорода за участь в антитерористичній операції та одноразова грошова допомога при звільненні;

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) ГУ ПФУ в Миколаївській області, які полягають у відмові позивачу в обчисленні розміру раніше призначеної пенсії з 25 лютого 2016 року з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації, винагороди за участь в антитерористичній операції та одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року № 1190 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію з 25 лютого 2016 року в розмірі, який обчислений на підставі названої вище довідки військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року № 1190;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позову зазначалось, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України та приймав участь в антитерористичній операції. 24 лютого 2016 року позивача звільнено з військової служби у запас на підставі п. «б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я). Відповідачем призначено позивачу пенсію за вислугу років з 25 лютого 2016 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі оформлених обласним військовим комісаріатом документів та довідки військової частини НОМЕР_1 від 1 березня 2016 року за № 398 про додаткові види грошового забезпечення. Разом з цим, при оформленні документів для призначення пенсії військова частина НОМЕР_1 в довідці від 1 березня 2016 року за № 398 не зазначила відомості про складові грошового забезпечення, які позивач отримував під час проходження військової служби, а саме: щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію, винагороду за участь в антитерористичній операції та одноразову грошову допомогу при звільненні. У липні 2016 року позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 про надання нової довідки про додаткові види грошового забезпечення із зазначенням відомостей про складові додаткових видів грошового забезпечення, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби. 20 липня 2016 року військовою частиною НОМЕР_1 надано позивачу нову довідку за № 1190, в якій зазначені відомості про усі складові грошового забезпечення. 28 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ ПФУ в Миколаївській області про перерахунок та виплату пенсії з 25 лютого 2016 року з урахуванням складових, які зазначені у довідці військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року за № 1190, проте листом від 11 серпня 2016 року за № 1061-X-07 відповідачем відмовлено у названому перерахунку. На думку позивача, вказані дії відповідача є протиправними.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 та не включення до складової частини грошового забезпечення при розрахунку розміру пенсії щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації, винагороди за участь в антитерористичній операції та одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах, зазначених в довідці військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року за № 1190 про додаткові види грошового забезпечення. Зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області перерахувати та виплачувати позивачу з 28 липня 2016 року пенсію, обчислену із грошового забезпечення, з урахуванням складових, зазначених в названій довідці військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року за № 1190. Позовні вимоги ОСОБА_1 про перерахунок пенсії з 25 лютого 2016 року залишені без задоволення. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням в частині відмови у задоволенні вимог позивача по перерахунку пенсії за період з 25 лютого 2016 року, а також відмови у встановлені судового контролю за виконанням постанови суду першої інстанції, представник позивача в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, а саме ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Так, на думку апелянта, суд першої інстанції не мав законних підстав фактично зменшувати пенсію позивачу за період з 25 лютого по 28 липня 2016 року. Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції, всупереч положенням ст. 159 КАС України, не надав жодного обґрунтування відмові у задоволенні вимоги щодо зобов`язання відповідача подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 267 КАС України. У зв`язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції в оскарженій частині з прийняттям нової постанови про задоволення вимог позивача по перерахунку раніше призначеної пенсії з 25 лютого 2016 року та встановленню судового контролю за виконанням судового рішення.

Представник відповідача в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права, а саме ч. 3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також п. 5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Так, на думку апелянта, судом не враховано положення, які встановлюють, що для перерахунку пенсій враховуються змінені види грошового забезпечення, які раніше були враховані при призначенні (перерахунку) пенсії, або нові види грошового забезпечення, перелік яких є вичерпним. Крім того, одноразові додаткові виплати, про які зазначає позивач, не входять до складу грошового забезпечення, а тому не можуть враховуватись при обчисленні та перерахунку пенсії. У зв`язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідача представник позивача просить відмовити у її задоволенні.

Постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за позивачем права на призначення та отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі, який обчислено з усіх складових грошового забезпечення, в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги пенсійного органу та необхідність часткового задоволення апеляційної скарги позивача.

Судом встановлено, що з 24 лютого 2016 року підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі п. «б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

З 25 лютого 2016 року ГУ ПФУ в Миколаївській області призначено позивачу пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі оформлених обласним військовим комісаріатом документів та довідки військової частини НОМЕР_1 від 1 березня 2016 року за № 398 про додаткові види грошового забезпечення.

При оформленні документів для призначення пенсії ОСОБА_1 . військова частина НОМЕР_1 в довідці від 1 березня 2016 року за № 398 не зазначила відомості про складові грошового забезпечення, які позивач отримував під час проходження військової служби, а саме: щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію, винагороду за участь в антитерористичній операції та одноразову грошову допомогу при звільненні.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про надання нової довідки про додаткові види грошового забезпечення із зазначенням відомостей про складові додаткових видів грошового забезпечення, які позивач отримував під час проходження військової служби. 20 липня 2016 року військовою частиною НОМЕР_1 надано позивачу нову довідку за № 1190, в якій зазначені відомості про усі складові грошового забезпечення.

28 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про перерахунок та виплату пенсії з 25 лютого 2016 року з урахуванням складових грошового забезпечення, які зазначені у довідці військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року за № 1190.

Листом від 11 серпня 2016 року за № 1061-X-07 відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у названому перерахунку.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач має право на перерахунок розміру пенсії згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року за № 1190. Проте, з висновком суду першої інстанції стосовно визначення дати, з якої підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 , погодитись не можна.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

На підставі ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 названої статті Закону визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення (ч. 1 ст. 10-1 названого Закону).

Надання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальної допомоги для оздоровлення, а також матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань передбачено пп. 3 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Відповідно до п. 30.3 розділу ХХХ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Інструкція), затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329), розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Пунктами 33.1 та 33.3 розділу ХХХІІІ названої Інструкції передбачено надання особам офіцерського складу для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік матеріальної допомоги в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

На підставі ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Постановою Кабінет Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» установлена щомісячна додаткова грошова винагорода для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, до яких відносився позивач, у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 2014 року № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» установлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, починаючи з 1 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески та суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно зі ст. 1 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Тобто, індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності.

Як встановлено матеріалами справи, 20 липня 2016 року військовою частиною НОМЕР_1 позивачу видано довідку за № 1190, в якій зазначені відомості про усі складові грошового забезпечення ОСОБА_1 за останні 24 місяці служби, що передували звільненню в запас, в тому числі про щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, винагороду за участь в антитерористичній операції та одноразову грошову допомогу при звільненні (а. с. 16).

Зазначені вище винагороди та допомоги є додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» входять до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 27 липня 2016 року за № 1259 ОСОБА_1 в період проходження служби сплачував страхові внески з основних та додаткових видів грошового забезпечення. Страхові внески сплачені в повному обсязі (а. с. 14).

За таких даних, названі види грошового забезпечення, з яких нараховані та сплачені страхові внески, мають бути включені до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії позивача.

Аналогічний висновок щодо застосування наведених вище норм права міститься в постановах Верховного Суду України від 10 березня 2015 року у справі № 21-70а15 та від 20 жовтня 2015 року у справі № 559/3342/14-а. Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України такий висновок Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З матеріалів справи вбачається, що після звільнення позивача в запас, останньому призначено пенсію за вислугу років з 25 лютого 2016 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі оформлених обласним військовим комісаріатом документів та довідки військової частини НОМЕР_1 від 1 березня 2016 року за № 398 про додаткові види грошового забезпечення.

Матеріалами справи також встановлено, що при оформленні документів для призначення пенсії військова частина НОМЕР_1 в довідці від 1 березня 2016 року за № 398 не зазначила відомості про складові грошового забезпечення, які позивач отримував під час проходження військової служби, а саме: щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію, винагороду за участь в антитерористичній операції та одноразову грошову допомогу при звільненні (а. с. 15).

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 про надання нової довідки про додаткові види грошового забезпечення із зазначенням відомостей про усі складові додаткових видів грошового забезпечення, які позивач отримував під час проходження військової служби.

20 липня 2016 року військовою частиною НОМЕР_1 позивачу надано нову довідку за № 1190, в якій зазначені відомості про усі складові грошового забезпечення.

28 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про перерахунок та виплату пенсії з 25 лютого 2016 року з урахуванням складових, які зазначені у довідці військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року за № 1190, проте листом від 11 серпня 2016 року за № 1061-X-07 відповідачем відмовлено у названому перерахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Оскільки позивач з моменту призначення пенсії, тобто з 25 лютого 2016 року, мав право на обчислення її розміру з усіх складових грошового забезпечення, зазначених в довідці військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року № 1190, а призначення пенсії в меншому розмірі відбулося не з вини позивача, апеляційний суд із врахуванням наведених вище положень ч. 2 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача перерахувати та виплачувати йому пенсію з 25 лютого 2016 року в розмірі, обчисленому з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, зазначених в довідці військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року за № 1190.

При цьому апеляційний суд відхиляє посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на положення ч. 3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також п. 5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 пов`язані не з перерахунком пенсії у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, а з перерахунком пенсії у зв`язку з неправильним визначенням розміру грошового забезпечення при обчислені пенсії.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання ОСОБА_1 на необґрунтованість оскарженого судового рішення в частині відмови у встановлені судового контролю за його виконанням з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналізуючи наведену норму процесуального закону, апеляційний суд приходить до висновку, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішень в адміністративній справі не є позовною вимогою, оскільки така вимога не передбачена положеннями ч. 4 ст. 105 та ч. 2 ст. 162 КАС України. Назване питання вирішується за клопотанням позивача або за власною ініціативою суду. При цьому встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі є правом, а не обов`язком суду.

Враховуючи, що по справі не встановлені обставини, що свідчать про необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, доводи позивача про неправильність оскарженого судового рішення в цій частині не є обґрунтованими.

Оскільки висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи, і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині заявлених позовних вимог, постановлене судове рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про часткове задоволення вимог позивача. При цьому апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в обчисленні розміру призначеної ОСОБА_1 з 25 лютого 2016 року пенсії з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації, винагороди за участь в антитерористичній операції та одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року за № 1190 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 25 лютого 2016 року в розмірі, обчисленому з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, зазначених в довідці військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року за № 1190, в тому числі щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації, винагороди за участь в антитерористичній операції та одноразової грошової допомоги при звільненні.

В іншій частині відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 січня 2017 року.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: Ю.В. Осіпов

В.О. Скрипченко