Справа № 201/13754/16-а(2а/201/1086/2016)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"18" січня 2017 р. справа № 201/13754/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у м.Дніпрі Департаменту патрульної поліції

на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2016 р. у справі №201/13754/16-а

за позовом ОСОБА_1

до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м.Дніпрі Департаменту патрульної поліції 2 роти 3 батальйону ОСОБА_2

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

встановив:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову АР № 253098 від 22.09.2016р. про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження по справі закрити.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2016р. позов задоволено. Постанова мотивована тим, що дії, вчинені інспектором УПП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, є не правомірними, а постанова АР №253098 від 22 вересня 2016 року є бездоказово, ґрунтується на припущеннях.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Управління патрульної поліції у м.Дніпрі Департаменту патрульної поліції оскаржило її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне зясування обставин по справі. Заявник, зокрема, зазначив 22 вересня 2016р. відповідачем при патрулюванні в м. Дніпро був помічений автомобіль марки Nissan Qashqai, номерний знак НОМЕР_1, який рухався по вул.Гоголя в бік вул.Чернишевського та на перехресті здійснив поворот ліворуч, чим порушив вимогу знаку 4.2 «Рух праворуч», розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 10.10.2001р. (надалі - Правила). Факт того, що позивачем дійсно було допущено адміністративний проступок, зафіксовано на боді-камеру інспектора патрульної поліції ОСОБА_2

На зазначеному перехресті відсутній світлофор, тому він не вважається регульованим, як зазначено в постанові. Відеофіксація здійснювалась нагрудною камерою патрульного ОСОБА_2, яка працювала у період часу, коли були висловлені водію зауваження з приводу вчиненого адміністративного правопорушення. В даному випадку матеріалами справи підтверджено, що позивач усвідомлював протиправність своїх дій. Доказів того, що на вказану ділянку дороги дія вказаного знаку не поширюється, позивачем не надано.

Позивач, як водій, повинен був розуміти небезпеку настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності та нести відповідальність за збереження безпечних обставин на дорозі. Кожний із учасників дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники чітко виконують Правила. Дія учасників дорожнього руху не повинна створювати перешкоду для руху інших учасників.

Відповідачем було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, а також забезпечення дотримання вимог Правил дорожнього руху до Позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 255 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР №253098 від 22.09.2016 року. Ця постанова відповідає Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853.

Жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем в судовому засіданні не надано і ні чим не підтверджено факт того, що позивачем було здійснено рух, як стверджено в позовній заяві: вул. Гоголя на вул. Чернишевського в м. Дніпрі. Позовні вимоги зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку відповідача.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 22 вересня 2016 року о 14 годині 10 хвилин інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську 2 роти 3 батальйону ОСОБА_2 в м. Дніпропетровську було зупинено автомобіль «Ніссан кашкай», державний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_1, який рухався по вулиці Гоголя від вул. Паторжинського в напрямку вул. Чернишевського та перетнув перехрестя вул. Гоголя і Чернишевського без виконання вимог дорожнього знаку 4.2 про рух тільки праворуч, чим допустив порушення вимог п. 4.2 Правил дорожнього руху. Стосовно водія ОСОБА_1 складено постанову серії АР № 253098 про те, що він не виконав вимог правил дорожнього руху про заборону іншого руху крім праворуч, чим допустив порушення правил дорожнього руху. Вказаною постановою від 22 вересня 2016 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.122 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 255 грн. Постанову АР № 253098 по справі про адміністративне правопорушенні в той же день було вручено позивачу.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, з тих підстав, що:

- при розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було з'ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення ля правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність;

- в постанові АР № 253098 від 22.09.2016р., згідно з вимогами ст. ст. 251, 280 КУпАП у немає даних чи були свідки правопорушення, дані та пояснення цих осіб. В постанові не вказано де та по якій вулиці міста рухався позивач, куди та звідки їхав, в якому напрямку перетнув перехрестя, де його було зупинено та інш., тобто взагалі не зазначена об'єктивна сторона правопорушення в цій частині;

- обставини вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, зазначені в постанові, що оскаржується, не відповідають дійсності оскільки ОСОБА_1 не порушував вимог пункту п. 4.2 ПДР: виконуючи вимоги зазначеного пункту ПДР він подавав сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, перед стоп лінією зупинявся, рухався на дозволяючий зелений колір світлофора та вже фактично зобов'язаний був завершити маневр в вигляді повороту, однак поліцейські могли цього не помітити;

- згідно змісту постанови, що оскаржується, адміністративне правопорушення вчинене позивачем у місті Дніпропетровську, однак такої адміністративно-територіальної одиниці в Україні вже не існує з огляду на постанову Верховної Ради України №1375-VІІІ від 19 травня 2016 року, якою місто Дніпропетровськ Перейменовано на місто Дніпро. У зв'язку з цим зміст постанови, що оскаржується, не відповідає вимогам статті 283 КУпАП, оскільки в якості місця вчинення адміністративного правопорушення зазначені адміністративно-територіальні одиниці, яких в Україні більше не існує. Тобто не встановлено конкретне місце скоєння правопорушення позивачем та невідомо за яке саме правопорушення позивач притягнутий до відповідальності;

- форма постанови, що оскаржується, не відповідає формі, затвердженій Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (додаток 5), а бланк постанови не відповідає Технічному опису бланка постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, затвердженому цією ж інструкцією (додаток 12).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в позові не заперечував факту вчинення адміністративного правопорушення. В обґрунтування позову посилався на те, що його справа мала бути розглянута в управлінні поліції, а не на місці вчинення адміністративного правопорушення.

До початку розгляду позову в суді першої інстанції поліції представником Управління патрульної поліції у м.Дніпрі Департаменту патрульної поліції було подано до суду заяву про перенесення розгляду справи. Згідно доводів заявника, наведених в апеляційній скарзі, відповідач не міг бути присутнім у судовому засіданні у звязку із врученням звань працівникам поліції.

Отже, судом першої інстанції належним не було надано відповідачу можливість виконати вимоги ч.2 ст.72 КАС України.

Відповідно до п.4 та п.5 розділу I «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх

справ України 07.11.2015р. №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені частинами четвертою і сьомою статті 121, частинами третьою і четвертою статті 122, статтями 122-2, 122-4, 122-5, частинами другою і третьою статті 123, статтею 124, частиною четвертою статті 127, статтями 127-1, 130, 139, частиною четвертою статті 140, 188-28 КУпАП.

Згідно п.2 розділу III «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх

справ України 07.11.2015р. №1395, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Позивача було притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, тому відповідно до вимог «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015р. №1395, відповідачем правомірно не було складено протокол про адміністративне правопорушення, а постанова було прийнята на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, позивачем не було порушено порядку притягнення відповідача до відповідальності за адміністративного правопорушення, на що посилався позивач у своєму позові.

Згідно ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки суду щодо неправомірності оскарженої постанови та дій відповідача ґрунтуються не на доказах, наявних в матеріалах справи, та мають характер припущень.

Більш того, судом спотворені дійсні обставини справи, зокрема, стосовно правової позиції позивача, а також сама суть порушення. Крім того, ігнорування судом заяви відповідача про відкладення розгляду справи призвело до безпідставних висновків суду, не врахування наявного доказу вчинення правопорушення, яке було надано суду апеляційної інстанції відеозапис з боді-камери інспектора патрульної поліції.

В оскаженій постанові суд першої інстанції зазначає, що позивачем не було вчинено правопорушення, оскільки виконуючи вимоги зазначеного пункту 4.2 ПДР позивач подавав сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, перед стоп лінією зупинявся, рухався на дозволяючий зелений колір світлофора. Проте, зазначені обставини не відповідають ані оскарженій постанові, ані матеріалам справи вцілому, оскільки на місці вчинення позивачем правопорушення не було світлофору.

Отже, зазначені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача. Навпаки, з відеозапису вбачається, що допущене позивачем порушення на місці складення оскарженої постанови не заперечувалось. Доводи позивача, викладені у позовній заяві щодо порушення його прав через неналежний порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення суперечать вимогам наведених вище нормативних актів.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Дніпрі Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2016 р. у справі №201/13754/16-а скасувати.

В позові відмовити.

Постановив апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко