Справа № 826/10876/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

31 січня 2017 року № 826/10876/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів Балась Т.П., Мазур А.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомМіністерства оборони України
доМіністерства юстиції України
проскасування постанови про накладення штрафу від 21.06.2016 №48711721,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство оборони України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про скасування постанови про накладення штрафу від 21.06.2016 №48711721.

Позовні вимоги мотивовано тим, що при винесенні оскаржуваної постанови державним виконавцем не враховано того, що передумовою для виникнення обов'язку з реалізації права військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей на забезпечення житловим приміщенням є наближення черги за списком осіб на отримання такого житла, оскільки в іншому випадку буде порушуватись конституційне право на житло інших громадян, що перебувають на обліку і також потребують поліпшення житлових умов. У той же час, стягувач в оскаржуваному виконавчому провадженні перебуває на квартирному обліку в загальній черзі та у списках осіб, які потребують забезпечення житлом першочергово, а тому при наближенні за чергою буде забезпечений житлом відповідно до постанови суду. Крім того, у додаткових поясненнях представником позивача наголошено, що 06.07.2016 представник Міністерства оборони України повідомляв департамент державної виконавчої служби про незаконні та протиправні дії старшого державного виконавця в частині винесення оскаржуваної постанови. Також, представником позивача зазначено, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.03.2016 скасовано рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, який одночасно є предметом примусового виконання в оскаржуваному виконавчому провадженні.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшли витребувані судом матеріали виконавчого провадження.

Розгляд справи №826/10876/16 здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на наявні у матеріалах справи клопотання сторін про розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.08.2014 у справі №804/3895/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015, визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка виразилась у незабезпеченні майора запасу ОСОБА_1 та членів його сім'ї у складі дружини - ОСОБА_2, дочок - ОСОБА_3, ОСОБА_4 житловим приміщенням для постійного проживання відповідно вимог Законів України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деякий інших осіб та їх соціальний захист», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей»; зобов'язано Міністерство оборони України, Південно-Східне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська забезпечити майора запасу ОСОБА_1 та членів й сім'ї окремою благоустроєною квартирою відповідно до вимог Законів України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деякий інших осіб та їх соціальний захист», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей» в порядку черговості, що визначена списками військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку в черзі у Дніпропетровському гарнізоні.

На підставі викладеного, Дніпропетровським окружним адміністративним судом 16.04.2015 видано виконавчий лист.

У свою чергу, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Попівим Р.І. за результатами розгляду заяви стягувача про примусове виконання виконавчого листа №804/3895/14, виданого 16.04.2015 Дніпропетровським окружним адміністративним судом про зобов'язання Міністерства оборони України, Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська забезпечити майора запасу ОСОБА_1 та членів й сім'ї окремою благоустроєною квартирою відповідно до вимог Законів України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деякий інших осіб та їх соціальний захист», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей» в порядку черговості, що визначена списками військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку в черзі у Дніпропетровському гарнізоні, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.09.2015 (ВП №48711721), де боржником виступає Міністерство оборони України, якою, зокрема, останньому встановлено строк для самостійного виконання рішення.

З огляду на не надання боржником інформації про виконання рішення суду, а також про неможливість його виконання, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. у межах виконавчого провадження №48711721 винесено постанову про накладення штрафу від 21.06.2016, якою на боржника - Міністерство оборони України - накладено штраф у розмірі 1020,00 грн.

Вважаючи вказану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Приписами частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (частина перша статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

У силу частин першої та другої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

У відповідності до статті 89 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови від 21.06.2016, підставою для винесення останньої слугували висновки державного виконавця про не надання боржником інформації про виконання рішення суду, а також про неможливість його виконання.

У той же час, позивачем наголошено, що 06.07.2016 представник Міністерства оборони України повідомляв департамент державної виконавчої служби про незаконні та протиправні дії старшого державного виконавця в частині винесення оскаржуваної постанови.

Так, у матеріалах справи міститься копія листа Міністерства оборони України від 06.07.2016 №303/3/459, адресованого відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яким боржник повідомив про те, що станом на момент надання такої відповіді стягувач перебуває на квартирному обліку в загальній черзі та у списках осіб, які потребують забезпечення житлом першочергово і позачергово та при наближенні за чергою буде забезпечений житлом відповідно до постанови суду. Також, даним листом повідомлено, що у Дніпропетровському гарнізоні надійшла черга на отримання житла для осіб, які користуються правом позачергового отримання житла з 1994 року, які користуються правом позачергового отримання житла з 1992 року та загальній черзі з 1987 року, відтак, виконання постанови суду можливе лише за умови наближення за чергою ОСОБА_1, як і зазначено у виконавчому листі №804/3895/15, та надходження відповідної кількості житла до Дніпропетровського гарнізону.

Разом з тим, суд звертає увагу, що вказане повідомлення надійшло до відповідача 22.07.2016 (що підтверджується штампом вхідної кореспонденції на копії листа Міністерства оборони України від 06.07.2016 №303/3/459, наявної у матеріалах справи), тобто вже після винесення оскаржуваної постанови, відтак, обставини викладені у даному листі не могли бути враховані відповідачем як докази виконання рішення суду або як причин неможливості його виконання.

При цьому, приписами пункту 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.03.2016 у справі №804/3895/15 скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.08.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015 в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо незабезпечення житловим приміщенням, зобов'язання забезпечити окремою благоустроєною квартирою, відшкодування моральної шкоди і закрито провадження у справі в цій частині, у решті судові рішення залишено без змін.

Також, суд звертає увагу, що ухвалою Верховного Суду України від 03.10.2016 відмовлено у допуску до провадження справи №804/3895/15 за заявою ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 31.03.2016.

Отже, станом на момент винесення оскаржуваної постанови від 21.06.2016 виконавче провадження №48711721 підлягало закінченню, з огляду на приписи пункту 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, з урахуванням того, що сторонами не повідомлено відповідача про факт скасування Вищим адміністративним судом України постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.08.2014 та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015 у справі №804/3895/15, на підставі яких видано виконавчий лист, який виступив предметом примусового виконання у розглядуваному виконавчому провадженні, суд вказує, що у діях відповідача відсутня протиправність при прийнятті оскаржуваної постанови.

Водночас, оскільки у силу закону, який діяв станом на момент виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження №48711721 підлягало закінченню, починаючи з 31.03.2016, постанова відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 21.06.2016 у виконавчому провадженні №48711721 підлягає скасуванню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 21.06.2016 у виконавчому провадженні №48711721.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Суддя Балась Т.П.

Мазур А.С.