Справа № 428/722/17
Суддя: Баронін Д. Б.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/722/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі судді Бароніна Д.Б., розглянувши в порядку скороченого провадження в приміщенні суду у м. Сєвєродонецьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання призначити пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання призначити пенсію.

В обґрунтування позову позивача вказує, що 23 листопада 2016 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення пенсії за вислугу 20 років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» 789-ХІІ (в редакції Закону №2663-111 (2663-14) від 12.07.2001 року) у розмірі 90 % від суми заробітної плати, з розрахунку за останні 24 місяці роботи. Рішенням Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області від 30.11.2016 № 5694/2016 йому було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» мотивуючи тим, що положення ст. 50-1 Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, які визначали право на призначення пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність з дня набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014. Також у рішенні зазначено, що його стаж роботи на спеціальних посадах, який дає право на зазначений вид пенсії становить 20 років 04 дні, а необхідно 23 роки. Таке обґрунтування відповідача щодо відмови призначити йому пенсію він вважає протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки на час його призначення на роботу в органи прокуратури України (08.12.1999) діяв Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, тому він набув права виходу на пенсію за вислугу років зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - не менше 10 років. У зв'язку з цим у вказаному позові ОСОБА_1 просить про наступне:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області № 5694/2016 від 30.11.2016 про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001);

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області призначити йому пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001 року) з 23.11.2016 в розмірі 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці роботи відповідно до довідки прокуратури Луганської області від 21.11.2016 № 18-707 вих -16.

Відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дійшов висновку про можливість ухвалення законного судового рішення в порядку скороченого провадження, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши та оцінивши надані позивачем та відповідачем письмові докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 займав наступні прокурорські посади в певний період часу:

- з 08.12.1999 по 27.03.2000 - стажист помічника прокурора Станично-Луганського району Луганської області;

- з 28.03.2000 по 25.07.2002 - помічник прокурора Станично-Луганського району Луганської області;

- з 26.07.2002 по 29.01.2004 - прокурор відділу нагляду за додержанням і застосуванням законів прокуратури Луганської області;

- з 30.01.2004 по 11.02.2004 - прокурор відділу захисту майнових інших особистих прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Луганської області;

- з 12.02.2004 по 25.08.2005 - старший прокурор відділу захисту майнових, інших особистих прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Луганської області;

- з 26.08.2005 по 27.02.2007 - перший заступник начальника відділу захисту майнових, інших особистих прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Луганської області;

- з 28.02.2007 по 12.09.2012 - Стаханово-Алчевський міжрайонний природоохоронний прокурор Луганської області;

-з 13.09.2012 по 03.02.2014 - прокурор відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань прокуратури Луганської області;

- з 04.02.2014 по 28.04.2014 - заступник прокурора міста Луганська Луганської області;

- з 29.04.2014 по 17.09.2015 - начальник відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань прокуратури Луганської області;

- з 18.09.2015 по цей час - начальник відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичниної роботи прокуратури Луганської області.

Станом на 21.11.2016 стаж роботи ОСОБА_1 на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури становить 16 років 11 місяців 14 днів.

До вислуги років, що дає ОСОБА_1 право на пенсію відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 підлягають зарахуванню також: з 01.09.1994 по 26.06.1998 - половина строку навчання у Східноукраїнському національному університеті, з 16.10.1998 по 06.12.1999 - робота на посаді державного службовця з вищою юридичною освітою.

23 листопада 2016 року позивач подав до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області заяву про отримання пенсії за вислугу років за нормами Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції від 2001 року.

На підтвердження свого права на пенсію за вислугою років позивач крім копії трудової книжки НОМЕР_1 від 23 жовтня 1998 року також надав довідку Прокуратури Луганської області від 21.11.2016 № 11/198 вих-16, згідно якої ОСОБА_1 станом на 21.11.2016 має вислугу 20 років 00 місяців 03 дні, що дає йому право на пенсію за вислугу років згідно із статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991.

Рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 5694/2016 від 30.11.2016 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ на підставі того, що на дату звернення ОСОБА_1 почав діяти Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014, а тому положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 втратили чинність з дня набрання чинності Законом № 1697- VII, а саме з 15 липня 2015 року. Згідно із ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII право на пенсійне забезпечення за вислугу років мають прокурори в період з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року при наявності стажу роботи за вислугу років 23 роки, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років, а згідно трудової книжки позивача та довідки № 11/198 такого стажу роботи йому не вистачає.

Однак позивач вважає, що він набув право на пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991, оскільки він діяв на час прийняття його на роботу в органи прокуратури.

Аналізуючи викладене суд зазначає, що на момент звернення позивача до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 на підставі підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 визнано таким, що втратив чинність, тому до спірних правовідносин має застосовуватися ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII.

При цьому Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1697-VII від 14.10.2014 не містять положення стосовно збереження за прокурорами, які були призначені на відповідну прокурорську посаду до набрання чинності цим Законом, права на отримання пенсії за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло до дня набрання чинності Законом № 1697-VII від 14.10.2014.

Згідно зі статтею 147 Конституції України єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції та законів України.

На сьогодні положення Закону № 1697-VII від 14.10.2014 щодо визначення права прокурора на отримання пенсії з вислугу років не визнані неконституційними, також відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України.

У пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказано, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт).

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

Аналогічний підхід до зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги було застосовано Верховним Судом України у постанові від 01 листопада 2016 року по справі № 21-1425а16.

Суд також звертає окрему увагу на те, що позивач не набув права на пенсію за вислугу років в період чинності статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991, а отже його прохання призначити йому пенсію за Законом, який втратив чинність, є повністю необґрунтованим.

Отже, висновок позивача про те, що порядок його пенсійного забезпечення визначається у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. є необґрунтованим, в той час як оскаржуване рішення є правомірним та скасуванню не підлягає.

Інші позовні вимоги щодо судом не досліджуються, адже вони є похідними від права позивача на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р., якого позивач на думку суду не набув.

Таким чином, всі позовні вимоги є необґрунтованими і у їх задоволенні належить відмовити.

Оскільки в позовних вимогах позивачу було відмовлено, то сплачений судовий збір не підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 118, 158-163, 183-2, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання призначити пенсію.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Д.Б. Баронін