Справа № 815/4438/16
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/4438/16

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Градовського Ю.М.
судді -Лук'янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року по справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2016 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (надалі - позивач, Фонд) звернулось до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» (надалі - відповідач, Підприємство) в якому просило стягнути з Підприємства на користь Фонду суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році у розмірі 34956,73 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 2167,52 грн..

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що у Підприємства станом на 17.08.2016 року наявна непогашена заборгованість зі сплати адміністративно-господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році, та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 03.02.2016 року Підприємством до Фонду було надано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою №10-ПІ, в якому було зазначено, що середньооблікова чисельність штатних працівників КП «ЖКС «Порто-Франківський» у 2015 році склала 624 осіб.

Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях повинна складати 25 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 24.

На підставі вказаного звіту Фондом було складено розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2015 звітний рік відносно відповідача, у якому встановлено, що відповідно до фактичної кількості робочих місць у 2015 році норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 25 осіб. Згідно п.2, середньооблікова кількість штатних працівників за звітній рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає - 24 особи. З цих підстав у п.3 розрахунку позивач дійшов висновку, що кількість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами становить - 1 місце. Сума адміністративно-господарських санкцій складає 34956,73 грн..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вживав всіх необхідних заходів для працевлаштування інвалідів, а саме, надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць є необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наведеного.

Згідно з вимогами ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, -у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст.19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Згідно ч.3 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року №70, роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб-підприємців на балансовий рахунок 3510 в установах Національного банку, відкритий в органах Державного казначейства, або на балансовий рахунок 2510 в установах комерційних банків до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування.

З наведених норм вбачається, що законодавцем на підприємства покладається обов'язок щодо створення за власні кошти, у межах доведеного нормативу, робочих місць для працевлаштування інвалідів, надання щорічно до відділень Фонду соціального захисту інвалідів відомостей про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів та інформування державної служби зайнятості та місцевих органів соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи, на Підприємстві у 2015 року працювало 624 особи. З них протягом року працювало 24 інвалідів. Про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідач щомісяця інформував центр зайнятості, що підтверджується інформацією про попит на робочу силу (вакансії) станом на 30.01.2015 року підприємство просило 3 двірників, у станом на 27.02.2016 року - 4 двірників, станом на 31.03.2016 року - 5 двірників, станом на 30.04.2015 року - 3 двірників, станом на 29.03.2015 року - 3 двірників, станом на 30.06.2015 року - 1 двірник, станом на 31.07.2015 року - 5 двірників, станом на 31.08.2015 року - 4 двірників, станом на 30.09.2015 року - 4 двірників, станом на 30.10.2015 року - 3 двірників, станом на 30.11.2015 року - 3 двірників та станом на 30.12.2015 року- 3 двірників.

Тобто, відповідачем у 2015-му році були створені робочі місця для працевлаштування інвалідів, які на протязі року були вакантними.

Таким чином, відповідач протягом усього 2015-го року щомісячно інформував державну службу зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів та про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

За таких підстав колегія суддів приходить до висновку, що органам державної служби зайнятості було відомо про наявність у відповідача в 2015 році вакантних посад для працевлаштування інвалідів, а Підприємство в свою чергу робило все необхідне для повідомлення органів державної служби зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання Фонду на положення ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», обґрунтовуючи цим обов'язок Підприємства самостійно працевлаштовувати інвалідів, оскільки зі змісту наведеної статті вбачається, що підприємства самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст.18 цього Закону, якою в свою черго, як було зазначено вище, передбачено обов'язок підприємства створювати за власні кошти, у межах доведеного нормативу, робочі місця для працевлаштування інвалідів, надавати щорічно до відділень Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів та інформувати державні служби зайнятості та місцевих органів соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Але, згідно п.10 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року №314, працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Також, пунктом 11, 12 зазначеного Положення передбачено, що місцеві органи соціального захисту населення виявляють інвалідів, які бажають працювати і спроможні реалізувати свої здібності та можливості на підставі індивідуальних програм реабілітації; щомісячно надсилають державній службі зайнятості списки інвалідів, які виявили бажання працювати, із зазначенням професій, спеціальностей; подають державній службі зайнятості заявки на професійне навчання інвалідів; ведуть інформаційний банк даних про інвалідів, які працюють і бажають працювати.

Державна служба зайнятості веде облік інвалідів, які звернулися за допомогою у працевлаштуванні; веде облік робочих місць підприємств, на які можуть бути працевлаштовані інваліди; сприяє працевлаштуванню інвалідів, які звернулися з таким проханням, з урахуванням рекомендацій МСЕК; щоквартально подає місцевим органам соціального захисту населення інформацію про працевлаштування інвалідів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком шукати інвалідів для їх працевлаштування на створені робочі місця. Такий обов'язок покладено на органи працевлаштування, зазначені в ч.1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що Підприємством було вжито усіх залежних від нього заходів, виходячи з вимог статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для працевлаштування інвалідів, а саме, надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інваліді, а тому застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць є безпідставним та протиправним.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.199, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лук'янчук Ю.М. Градовський