Справа № 377/27/17
Суддя: Теремецька Н. Ф.
Дата ухвалення: 2017-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

іменем України

Справа №377/27/17

Провадження №2-а/377/4/17

27 січня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Теремецької Н.Ф., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, -

УСТАНОВИВ :

12 січня 2017 року позивачем до суду подано названу позовну заяву з вимогами:

-визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області щодо відмови йому у встановленні статусу та видачі відповідного посвідчення інваліда війни;

-зобов'язати управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області встановити йому статус інваліда війни та прийняти рішення згідно законодавчих актів України, видати посвідчення інваліда війни.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач є інвалідом 2-ї групи як потерпілий від аварії на ЧАЕС категорії 1, згідно довідки МСЕК та експертного висновку його захворювання пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, працював водієм в Управлінні будівництва № 605 ( УС-605) Міністерства середнього машинобудування СРСР, що являлося військовим формуванням у складі невоєнізованого формування цивільної оборони м. Чорнобиль. У відповідності до п.7-1 частини 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать серед інших інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Оскільки формування цивільної оборони, в тому числі невоєнізовані, за законодавством СРСР створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих, то громадяни, які виконували роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до яких належить і він, залучались до виконання цих робіт саме в складі формувань цивільної оборони. Тому рішення відповідача про відмову у видачі йому посвідчення інваліда війни із зазначеної підстави, викладене у відповіді за № 26/01-15 від 11.10.2016 р. на його звернення, вважає незаконним.

Відповідачем подано заперечення, мотивоване тим, що відповідно до пунктів 7, 10 Положення про Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою КМУ від 12.05.1994 р. № 302 «Посвідчення інваліда війни» видається органами праці та соціального захисту населення на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності. Відповідно до наданих ОСОБА_1 документів було встановлено, що він працював на підставі трудового договору на посаді водія в Управлінні будівництва № 605(УС-605) Міністерства середнього машинобудування СРСР, з 11 вересня 1986 року по 04 грудня 1986 року приймав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при виконанні трудових обов'язків, в зв'язку з цим йому відповідно до довідки МСЕК № 009021 від 07 липня 1993 року з 01 липня 1993 року встановлено 2 групу інвалідності, захворювання пов'язане з роботами по ЛНА на ЧАЕС та 11 жовтня 2006 року було видане посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що надає йому право на пільги та компенсації, передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У зв'язку з цим немає підстав для встановлення позивачеві статусу інваліда війни відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не в складі формувань цивільної оборони і до них не залучався, а під час виконання трудових обов'язків за оплачуваним трудовим договором, будучи штатним працівником Управління будівництва № 605 (УС-605) Міністерства середнього машинобудування СРСР.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити судове засідання за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача та відмову у задоволенні адміністративного позову.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ст. 128 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У такому випадку фіксування судового засідання технічними засобами за правилами ст. 41 КАС України не здійснюється.

Перевіривши наявні у справі докази, оцінивши доводи сторін, викладені у позовній заяві та запереченнях проти неї, суд вважає за необхідне адміністративний позов залишити без задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що згідно посвідчення (категорія 1) серії НОМЕР_1 та вкладки до нього, виданих 11.10.2006 р. Київською обласною держадміністрацією, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи - учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.1, 17).

Відповідно до пенсійного посвідчення, виданого 06.10.2006 року управлінням ПФУ в м.Славутичі, ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності 2-ї групи в розмірі фактичних збитків (а.с.16).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 07.07.1993 р. ОСОБА_1 встановлена з 01 липня 1993 року довічно друга група інвалідності з причини захворювання, пов'язаного з роботами по ЛНА на ЧАЕС (а.с.14).

Відповідно до експертного висновку центральної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв'язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і їх професійного характеру від 25 травня 1993 року захворювання ОСОБА_1 пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.13).

Згідно довідки № 50 від 06.08.2012 р., виданої Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій Національної академії наук України, ОСОБА_1 з 11 вересня 1986 року по 04 грудня 1986 року був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 р. № 1497-378 і постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. № 665-195, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах згідно зі списком № 1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 (а.с.12).

Відповідно до довідки № 17/443-12 від 13.06.2012 року, виданої ДСП «Чорнобильським спецкомбінатом», ОСОБА_1 з 01 квітня 1987 року по 17 липня 1988 року був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 р. за № 1497-378, постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. за № 665-195, постановами Кабінету Міністрів України від 29 лютого 1996 року за № 250, від 07 лютого 2000 року за № 223, що дає право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі списком № 1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 та постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року за № 162, з наступними змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.1994 року за № 773(а.с.11).

Як зазначено у архівній довідці № 1.6.2/27298 від 25.07.2012 року, виданої управлінням документаційного забезпечення Державної корпорації з атомної енергії «Росатом» (Держкорпорація «Росатом»), ОСОБА_1 дійсно приймав безпосередню участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі Управління механізації і автотранспорту (УМ і АТ) Управління будівництва № 605. На підставі заяви від 27.08.86 наказом заступника начальника Управління будівництва № 605 ОСОБА_2 від 16.09.1986 року № 740-о/с на період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС був прийнятий ОСОБА_1 водієм автомобіля 1 класу з 11 вересня 1986 року з почасовою оплатою праці. Згідно наказу начальника Управління будівництва № 605 ОСОБА_3 від 09.12.1986 року № 1313 о/с ОСОБА_1 з 04.12.1986 року було звільнено на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. В період з 11.09.1986 року по 04.12.1986 року ОСОБА_1 виконував роботи в межах 30-ти км зони Чорнобильської АЕС в змінених умовах праці. За вказаний період отримана сумарна доза зовнішнього гамма-опромінення в розмірі 0,2 рентгена (а.с. 8-10).

Листом начальника управління соціального захисту населення Славутицької міської ради від 11.10.2016 р. № 26/01-15 на звернення ОСОБА_1 від 29.09.2016 р. повідомлено, що відповідно до наданих ним документів відсутні підстави для встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення згідно статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

При вирішенні спору суд виходить з наступних положень законів та підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної війни або з участю в бойових діях у мирний час.

Відповідно п. 9 ч. 2 цієї статті, яким стаття була доповнена згідно із п. п. 2 п. 1 Закону України від 15 червня 2004 року № 1770-IV «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що набрав чинність з 1 січня 2005 року, до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 7 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р. № 302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни», «Посвідчення інваліда війни» видається органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Згідно п. 10 цього Положення «Посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Як встановлено судом, позивач на підставі трудового договору працював водієм Управління механізації та автотранспорту Управління будівництва № 605 Міністерства середнього машинобудування СРСР і у 1986 році брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконанні своїх трудових обов'язків, йому видно посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи - учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), йому встановлено інвалідність 2-ї групи з причини захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що надає йому право на пільги і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас правових підстав для поширення на позивача статусу інваліда війни з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» немає, оскільки позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не в складі формувань цивільної оборони і до них не залучався, а під час виконання своїх трудових обов'язків за оплачуваним трудовим договором, будучи штатним працівником Управління механізації та автотранспорту Управління будівництва № 605 Міністерства середнього машинобудування СРСР, що виключає одночасне залучення його до складу формувань цивільної оборони при виконанні цих робіт.

Посилання у позовній заяві на Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111-1976 року, наказ заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 р. р. (настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 р., начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 р., начальника цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної ради депутатів трудящих за 1986 рік, згідно яких цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційний припис та жінки від 16 до 55 років, за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей, а тому позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме в складі формувань цивільної оборони, є безпідставним, оскільки наведені нормативно-правові акти відносяться до організаційно-розпорядчих документів загального характеру і до спірних відносин застосовуватися не можуть.

Жодних правових підстав для надання статусу інваліда війни позивачеві як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який потенційно міг бути залучений до заходів цивільної оборони відповідно до нормативно-правових актів щодо загальної організації цивільної оборони, які були чинними на час аварії на Чорнобильській АЕС, на які він посилається у позовній заяві, немає.

Виходячи з викладеного, відмова управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області у наданні позивачеві статусу інваліда війни та видачі йому відповідного посвідчення відповідала принципу законності і не суперечила принципу верховенства права.

За таких обставин у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. 2, 6, 160-163 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Славутицький міський суд протягом десяти днів після одержання її копії в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова в повному обсязі виготовлена 30 січня 2017 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька