Справа № 323/3163/16-а(2-а/323/46/16)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
19 січня 2017 року справа № 323/3163/16-а(2-а/323/46/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,
суддів: Гімона М.М. Юрко І.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 9 листопада 2016 року у справі 323/3163/16-а (2-а/323/46/16) за позовом ОСОБА_1 до Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання неправомірним рішення щодо відмови в призначенні пенсії та зобов`язання здійснити призначення пенсії за вислугу років,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до статті 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ ( в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ);

- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ ( в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ), увесь період навчання курсантом у Запорізькому училищі міліції МВС України та у подальшому в Запорізькому юридичному інституті МВС України з 16.08.1993 року по 28.06.1997 року включно як строкову військову службу, час роботи на начальницьких посадах в органах внутрішніх справ дізнавачем Оріхівського РВ УМВС України в Запорізькій області з 29.06.1997 року по 26.03.1998 року включно; на слідчих посадах Оріхівського РВ УМВС України в Запорізькій області з 26.03.1998 року по 05.10.1999 року включно; на слідчих посадах у СГ та СВ ПМ ДПІ у Оріхівському районі з 13.10.1999 року по 05.07.2002 року; в органах прокуратури Запорізької області з 08.07.2002 року по 05.09.2016 року включно, загальною тривалістю 23 роки 9 днів;

- зобов`язати відповідача провести обчислення, призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 05.096.2016 року відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ ( в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) в розмірі 88% від суми місячного (чинного) заробітку , обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи без обмеження граничного розміру та з наступним проведенням перерахунку пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 9 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірним рішення відповідача про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 50 1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789 ХІІ ( в редакції закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ). Зобов`язано відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ ( в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ), увесь період навчання курсантом у Запорізькому училищі міліції МВС України та у подальшому в Запорізькому юридичному інституті МВС України з 16.08.1993 року по 28.06.1997 року включно як строкову військову службу, час роботи на начальницьких посадах в органах внутрішніх справ дізнавачем Оріхівського РВ УМВС України в Запорізькій області з 29.06.1997 року по 26.03.1998 року включно; на слідчих посадах Оріхівського РВ УМВС України в Запорізькій області з 26.03.1998 року по 05.10.1999 року включно; на слідчих посадах у СГ та СВ ПМ ДПІ у Оріхівському районі з 13.10.1999 року по 05.07.2002 року; в органах прокуратури Запорізької області з 08.07.2002 року по 05.09.2016 року включно, загально. Тривалістю 23 роки 09 днів. Зобов`язано відповідача провести обчислення, призначити та виплачувати з 05.09.2016 року пенсію за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до статті 50№ Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ ( в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) у розмірі 88% від суми його місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи без обмеження граничного розміру. В задоволенні інших позовних вимог-відмовлено.

В частині відмови в позові постанову суду не оскаржено.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів розглянула справу відповідно до вимог ст. 197 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

05.09.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі ст. 501 Закону України «Про прокуратуру», зокрема 88% від суми місячної чинної заробітної плати. (а.с. 11)

На підтвердження свого права на пенсію за вислугою років позивач надав копію трудової книжки НОМЕР_1 від 05.10.1999 року (а.с. 20-22), з якої вбачається, що з 16.08.1993 року по 05.10.1999 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ (6 років 1 місяць 19 днів); з 13.10.1999 року по 05.07.2002 року проходив службу в податковій міліції (2 роки 8 місяців 22 дні); з 05.07.2002 року по 08.07.2002 року обіймав посаду заступника начальника УПМ начальника ВГОС УПМ ДПА у Запорізькій області; з 08.07.2002 по 14.12.2015 працював на різних прокурорсько-слідчих посадах прокуратури Оріхівського району, з 15.12.2015 року обіймає посаду прокурора Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури.

Згідно даних послужного списку з 16.08.1993 року по 28.06.1997 був курсантом Запорізького училища МВС України, яке постановою КМУ від 05.08.1994 № 529 перейменоване у Запорізький юридичний інститут МВС України. В органах податкової міліції працював на посадах слідчого та начальника слідчого відділення. (а.с. 13-18).

З копії диплому ЛД № 006689 вбачається, що позивач закінчив у 1997 році Запорізький юридичний інститут МВС України і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста. (а.с. 28).

12.09.2016 року відповідач рішенням комісії про розгляд спірних питань з призначення (перерахунку) та виплати пенсій, відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з посиланням на те, що п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії або щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до спеціальних законів, у тому числі Закону України «Про прокуратуру» і пенсійне забезпечення таких осіб здійснюється на загальних підставах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного стажу роботи. (а.с. 12)

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Згідно пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону № 1789 щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Проте 15 липня 2015 року у зв`язку з набранням законної сили Законом № 1697 Закон № 1789 частково втратив свою чинність, зокрема, і частина 1 статті 501 цього Закону.

Аналізуючи правову конструкцію та вищезазначені положення пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону № 213 колегія суддів приходить до висновку, що ним скасовані діючі станом на 1 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону України Про прокуратуру від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, а не система спецпенсій взагалі, як помилково вважає відповідач.

До такого висновку колегія суддів приходить у зв`язку з тим, що пенсії за вислугу років/довічне грошове утримання, зокрема, після 1 червня 2015 року призначаються згідно Закону України Про міліцію (стаття 231), розділу ІІ Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, Закону України Про національну поліцію від 2 липня 2015 року № 580-VIII (стаття 102), Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (статті 54, 55), Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (стаття 142) тощо.

15 липня 2015 року набрав законної сили Закон України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до частини 1 статті 86 якого прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Вказана норма набрала законної сили після 1 червня 2015 року, станом на вказану дату не була діючою, а тому положення Закону № 213 на неї не розповсюджуються, ця норма іншими законами не скасовувалась, її дія не зупинялась, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що з 15 липня 2015 року право прокурорів на пенсійне забезпечення за вислугу років законодавцем відновлено і прокурори з вказаної дати мають таке право за наявності на день звернення вислуги років, передбаченої статтею 86 Закону № 1697.

При визначенні наявного стажу роботи позивача колегія суддів виходить з наступного.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач, крім посилання на відсутність системи спецпенсій в Україні, також зазначає про відсутність у позивача станом на час звернення за призначенням пенсії необхідного стажу роботи, а саме, 22 років 6 місяців, оскільки зараховує йому до цього стажу лише половину строку навчання у вищому юридичному закладі, тоді як позивач, вважає, що зарахуванню до стажу роботи цей період підлягає повністю як військова служба.

Таким чином, спірним періодом є час навчання позивача в Запорізькому юридичному інституті МВС України, який відповідач відмовляється зараховувати в повному обсязі як військову службу.

В частині зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, інших періодів роботи позивача постанова суду відповідачем не оскаржується.

За приписами частини 6 статті 86 Закону № 1697 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, військова служба.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-XII, в редакції, яка діяла на час навчання позивача у навчальному закладі системи МВС України, вбачається, що особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл міліції, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України. Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.

Згідно до Переліку вищих закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 року № 1410, Запорізький юридичний інститут МВС України входить до переліку вищих навчальних закладів МВС України та відноситься до вищих закладів, що входять до єдиної системи військової освіти.

Наказ Міністра внутрішніх справ України № 62 від 14.02.2008 року «Про затвердження Положення про вищі навчальні заклади Міністерства внутрішніх справ України» визначає, що статус «курсант» надається особам рядового та молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ (військовослужбовцям, що не мають звань офіцерів), які навчаються у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України.

У відповідності до положень статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ, початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних, а закінченням проходження військової служби день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

При цьому у ч. 1 ст. 25 цього Закону зазначено, що навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Окрім цього, висновком науково-правової експертизи Інституту держави і права ім. В.М. Корецького НАН України № 126/11-е від 02.02.2010 зазначено, що період навчання у вищій школі (училищі, інституті) МВС, зараховується до строкової військової служби.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що навчання в училищах (інститутах) МВС України курсантів (слухачів) є строковою військовою службою і зараховується до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в повному обсязі.

Доводи апелянта, що зазначене навчання лише прирівнюється до військової служби, але такою не є, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки таке прирівняння означає, що до вказаного періоду навчання застосовуються саме наслідки проходження особою військової служби, тобто повне його зарахування до стажу позивача як військової служби.

З огляду на вказане зарахуванню до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» підлягають наступні періоди:

- з 16.08.1993 року по 28.06.1997 року включно як строкову військову службу,

- час роботи на начальницьких посадах в органах внутрішніх справ дізнавачем Оріхівського РВ УМВС України в Запорізькій області з 29.06.1997 року по 26.03.1998 року включно;

- на слідчих посадах Оріхівського РВ УМВС України в Запорізькій області з 26.03.1998 року по 05.10.1999 року включно;

- на слідчих посадах у СГ та СВ ПМ ДПІ у Оріхівському районі з 13.10.1999 року по 05.07.2002 року;

- в органах прокуратури Запорізької області з 08.07.2002 року по 05.09.2016 року включно, загальною тривалістю 23 роки 9 днів;

Таким чином, станом на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії вислуга років позивача, що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону № 1697, становила більше 23 років, тобто позивач на час звернення мав право на призначення вказаної пенсії.

Разом з тим, суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що пенсія позивачу повинна призначатись відповідно до статті 501 Закону № 1789 в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663, яка передбачала, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Посилаючись на висновки Конституційного Суду України, суд першої інстанції правильно зазначив, що зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів, проте не звернув уваги, що ключовим для вирішення питання, яка саме законодавча норма підлягає застосуванню, є встановлення факту, чи досягнуті були певною особою ті гарантії, зокрема, в даному випадку право на призначення пенсії за вислугу років, які в подальшому були змінені законодавцем.

Досягненням права на пенсію є виникнення у особи права на її призначення.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що станом на 1 жовтня 2011 року, коли стаття 501 Закону № 1789 була викладена в редакції, яка передбачала поступове збільшення стажу роботи до 25 років та залежність обрахування цього стажу від дати звернення за призначенням пенсії, вислуга років позивача становила менше 19 років, що не давало позивачу права на призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, у період дії статті 501 Закону № 1789 в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663, а саме, до 30 вересня 2011 року позивач не набув право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог цієї статті, тобто не досяг в цій частині певних соціальних гарантій, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що змінами, які були внесені до статті 501 Закону № 1789 Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI є звуженням досягнутих ним гарантій.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 1 липня 2014 року у справі № 21-244а14 правовідносини щодо пенсійного забезпечення виникають в момент виникнення права на її призначення, а тому і застосуванню підлягає саме та законодавча норма, яка була чинною в цей момент.

Право на призначення пенсії за вислугу років у позивача вперше виникло під час дії статті 86 Закону № 1697, а тому і пенсія йому повинна призначатись саме за положеннями вказаної статті.

Відповідно ж до ч. 2 ст. 86 Закону № 1697 пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, враховуючи, що на момент звернення за призначенням пенсії позивач мав необхідний стаж роботи, а саме, 23 роки 9 днів, він набув право на призначення пенсії за вислугу років у розмірі 60%.

Отже, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в цій частині помилково застосував норми матеріального права, які втратили чинність на час виникнення спірних правовідносин, та не врахував норми діючого законодавства яке безпосередньо регулює спірні правовідносини.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років протиправними та зобов`язати відповідача призначити з 05.09.2016 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ з розрахунку 60 % від суми його місячної (чинної) заробітної плати, а відтак постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

При цьому суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати певні періоди роботи позивача до стажу роботи, що дає позивачу право на призначення пенсії за вислугу років, є надлишковими, оскільки достатнім та виключним способом захисту його прав є зобов`язання відповідача призначити відповідну пенсію, тому в цій частині позову суд відмовляє.

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За приписами ч. 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру судовий збір підлягає сплаті в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у 2016 році 551,2 грн (1378х0,4). Вказана суму і була сплачена позивачем при подачі судового збору.

Колегія суддів вважає, що, незважаючи на часткове задоволення позову, сплачений за подання адміністративного позову до суду першої інстанції судовий збір підлягає стягнення в повному обсязі, оскільки при задоволенні позову немайнового характеру частина задоволених вимог вирахуванню не підлягає. Норма ч. 3 статті 94 КАС України в цьому випадку підлягає застосуванню щодо вимог майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись статтями 94, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Пологівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити частково.

Постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 9 листопада 2016 року у справі № 323/3163/16-а скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення комісії по розгляду спірних питань з призначення (перерахунку) та виплати пенсії Пологівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12 вересня 2016 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» визнати протиправним і скасувати.

Зобов`язати Пологівське об`єднане Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 60% від суми його місячної (чинної) заробітної плати з 5 вересня 2016 року.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплати судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Пологівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Постанова суду апеляційної інстанції, прийнята в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: І.В. Юрко