Справа № 822/2043/16
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2043/16

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

19 січня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

за участю: секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Чернецького Руслана Віталійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до апеляційного суду Хмельницької області, Державної судової адміністрації України про про визнання протиправною бездіяльності,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до апеляційного суду Хмельницької області та Державної судової адміністрації України про про визнання протиправною бездіяльності.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне:

ОСОБА_2 в період з лютого 2009 року по вересень 2016 року працював на посаді судді апеляційного суду Хмельницької області.

08.09.2016 року постановою Верховної Ради України №1515-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_2 звільнений з посади судді у відставку.

03.10.2016 року наказом голови апеляційного суду Хмельницької області №33/05-03/ позивач відрахований із штату апеляційного суду Хмельницької області з 03.10.2016 року.

04.10.2016 року ОСОБА_2 звернувся до голови апеляційного суду Хмельницької області з заявою про виплату йому вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою чи на підставі ст. 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 1402- VIII від 02.06.2016 року - у розмірі 3 місячних заробітних плат за останньою посадою, однак вказана грошова допомога позивачу виплачена не була, що стало підставою для звернення ним до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідачів не було правових підстав для нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги в зв'язку з виходом у відставку, а тому їх відмова у такій виплаті є правомірною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на слідуюче.

Відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно зі статтею 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Відповідно до частини 2 статті 122 Закону № 2453-VI, питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Таким чином, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (08.09.2016 року).

Відповідно до частини 1 статті 136 Закону № 2453-VI ( в редакції чинній до 01.04.2014 року) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Проте, Законом України від 27.03.2014 року № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України", який набрав чинності 01 квітня 2014 року, було внесено зміни до Закону № 2453-VI, а саме: виключено статтю 136 даного Закону, в якій зазначалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України на час виникнення спірних правовідносин не приймалося.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII " Про судоустрій і статус суддів" , відповідно до частини 1 статті 143 якого судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Отже, законодавством дійсно передбачена виплата вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, однак Закон № 2453-VI, в редакції чинній на момент винесення Верховною Радою України постанови від 08.09.2016 року № 1515-VIIІ "Про звільнення суддів", якою ОСОБА_2 звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку, не містив правових норм ні щодо виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, ані щодо виплати вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Таким чином, зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання заяви про відставку чи дата звільнення з посади судді, і на момент винесення Верховною Радою України постанови від 08.09.2016 року про звільнення ОСОБА_2 з посади, діяли норми Закону № 2453-VI, якими не передбачалась виплата жодної зі спірних вихідних допомог, то у позивача відсутнє право на отримання будь-якої з них.

Виходячи з викладеного, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачі, відмовляючи в задоволенні заяви про нарахування та виплату позивачу вихідної допомоги при виході у відставку, не допустили порушення його прав.

Доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про те, що заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 26 січня 2017 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.