Справа № 465/7072/16-а
Суддя: Марків Ю. С.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

24.01.2017 року Франківський районний суд м.Львова

в складі: головуючої- судді ОСОБА_1

при секретарі- Цунівській А.І.

з участю позивача ОСОБА_2

та представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження, суд

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження.

Позов мотивує тим, що 30.09.2016 року складено постанову АР №346196 про те, що він 30.09.2016 року о 12.07 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул.Паркова, 1 у м.Львові здійснив зупинку на перехресті та ближче 10 м. від краю перехрещуваної проїзної частини чим створив перешкоду в русі, чим порушив вимоги п.15.10а ПДР, однак відомості, зазначені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсним обставинам справи, вважає постанову протиправною та необґрунтованою, а дії інспектора незаконними.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали повністю, пояснення дали аналогічні викладеним у ньому та просять такий задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, однак, скерували на адресу суду заперечення проти адміністративного позову, просили відмовити повністю у задоволенні позову, а справу розглядати без їхньої участі.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно положень ст.ст.69,86 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Судом встановлено, що інспектором УПП у м.Львові ОСОБА_5 була винесена постанова серії АР №346196 від 30.09.2016 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що останній 30.09.2016 року о 12.07 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул.Паркова, 1 у м.Львові здійснив зупинку на перехресті та ближче 10 м. від краю перехрещуваної проїзної частини чим створив перешкоду в русі, чим порушив вимоги п.15.10а ПДР та ч.3 ст.122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

У відповідності до п.15.10а Правил дорожнього руху України, якою мотивована спірна постанова, стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Разом з тим, згідно вимог п.15.9г зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу.

Згідно з вимогами ч.3 ст.122 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність, серед іншого, порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Разом з тим, згідно із ч.1 ст.122 КУпАП також передбачена відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки.

З огляду наведеного, вбачається розбіжність у правовому обґрунтуванні спірної постанови, а саме інспектором поліції ототожнюються поняття зупинки та стоянки.

Крім того, згідно до ч.2 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення.

Однак, як вбачається зі змісту постанови від 30.09.2016, відповідач не дотримався даних вимог закону, неправильно зазначивши місце вчинення правопорушення м.Львів вул.Паркова, 1, натомість подія мала місце за адресою м.Львів вул.І.Франка, між будинками 108 та 110, що підтверджується поясненнями позивача та копією пояснень гр. ОСОБА_6 від 30.09.2016 року, наданими суду представником відповідача.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Позивачем заперечується факт вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, та як доказ судом отримано роздруківку з інтернет сайту «google/maps» щодо розташування зазначеного інспектором поліції місця вчинення правопорушення, зокрема на фото з супутника вбачається, що від будинку №1 по вул.Паркова у м.Львові до найближчого перехрестя є однозначно більше ніж 10м.

Разом з тим, представником відповідача не надані докази вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, зокрема здійсненні позивачем стоянки ближче до перехрестя ніж 10м та створення перешкод у русі, які й не здобуті судом.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 2статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_2 є обґрунтованим, тому постанову від 30.09.2016 року серії АР №346196, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.3 ст. 122 КУпАП, слід визнати визнати протиправною та скасувати.

Разом з тим, суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_2 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача, оскільки відповідно до ст. 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження у справі по адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З наведених міркувань та керуючись ст. ст. 6, 11-12, 60, 71, 86, 158-163, 167 КАС України, ст. ст. 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

позов задовольнити частково.

Постанову АР №346196 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 30.09.2016 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.122 КУпАП визнати протиправною та скасувати.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через районний суд

Cуддя Марків Ю.С.