Справа № 699/837/16-а
Суддя: Савранський О. А.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 699/837/16-а
Номер провадження 2-а/699/3/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

31.01.2017 м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі

головуючого судді Савранського О.А.

за участю - секретаря Ященко О.М.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Корсуні-Шевченківському адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку розміру пенсії та зобовязання вчинення дій, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 предявив у суд даний позов і просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку розміру призначеної йому пенсії виходячи з розрахунку 80% від середнього заробітку у звязку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам органів прокуратури та зобовязати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05 листопада 1991 року» 1789-ХІІ, виходячи з розрахунку 80% від середнього заробітку, на підставі довідки прокуратури Черкаської області №18-174 вих-16 від 04 серпня 2016 року, де заробітна плата з 01 грудня 2015 року складає 8471,50 грн. та здійснити відповідні виплати з 01 січня 2016 року. Рішення суду просить допустити до негайного виконання та сплачену суму судового збору стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь.

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2016 року відкрито скорочене провадження у даній адміністративній справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2016 року призначено судовий розгляд адміністративної справи в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області, з метою забезпечення всебічного та обєктивного вирішення справи протягом розумного строку.

У суді позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримав і надав суду пояснення аналогічні змісту позовних вимог про те, що 12 серпня 2016 року він звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку призначеної йому раніше пенсії у звязку із збільшенням заробітної плати працівникам прокуратури. Проте, відповідачем йому відмовлено у перерахунку раніше призначеної пенсії, з посиланням на те, що проведення перерахунків пенсій, призначених згідно Закону України «Про прокуратуру», у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим працівникам органів прокуратури, чинним законодавством не передбачено.

Представник відповідача ОСОБА_2 надала суду письмові заперечення посилаючись на те, що згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення в тому числі осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника консультанта народного депутата України. Відповідно до ст. 37-1 ЗУ «Про державну службу» умови та порядок перерахунку пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України. Постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» стосується лише розміру окладу окремих категорій працівників та в ній відсутнє будь-яке посилання на здійснення перерахунку пенсій, крім того, розмір окладів працівників органів прокуратури регулюється окремими нормативно-правовими актами. Тому, раніше призначені пенсії працівників органів прокуратури не перераховуються. Просила у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що у адміністративному позові належить відмовити в силу наступного.

У суді встановлено, що позивачу протоколом від 22 квітня 2005 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру»у розмірі 90% суми його місячної заробітної плати, а з 01 липня 2012 року 80%.

У зв'язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» позивач 12 серпня 2016 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеної йому пенсії (а.с.9) на підставі виданої 04 серпня 2016 року Прокуратурою Черкаської області довідки (а.с.10).

Відповідно до листа УПФ України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області № 5076/03 від 15 серпня 2016 року позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії у зв'язку з тим, що норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», скасовані. Раніше призначені пенсії згідно із Законом України «Про прокуратуру» у разі підвищення заробітної плати працюючим працівникам органів прокуратури не перераховуються (а.с.11).

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача у проведенні перерахунку пенсії, позивач, звернувшись до суду, посилається на ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», яка передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у звязку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, а також на ст. 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч.ч. 17 та 18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ у редакції, яка була чинною станом на час призначення пенсії позивачу (22 квітня 2005 року) передбачалось, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Положення цієї статті поширюються також на пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким до набрання чинності цим Законом призначена пенсія за віком, вислугою років або за інвалідністю безпосередньо з прокурорсько-слідчих посад і посад у науково-навчальних закладах, незалежно від часу виходу на пенсію, за умови наявності у них стажу роботи, передбаченого цією статтею.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством, чинним станом на час призначення пенсії позивачу (22 квітня 2005 року) було передбачено право осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру», на перерахунок її розміру у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою.

Однак, в подальшому законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось.

Законом України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та оновлена редакція цієї статті визначає, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_3 № 76-VIII є чинним і підлягає до виконання, оскільки Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним не визнавався.

На сьогоднішній день ч.ч. 17, 18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року взагалі втратили чинність.

Відповідно до ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року (чинної на час виникнення спірних відносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, позивач не позбавлений права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» при призначенні пенсії, проте, визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

Як вбачається із постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», на яку посилається позивач, нею регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим працівникам органів прокуратури і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії пенсіонерам з числа працівників органів прокуратури у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати.

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (12 серпня 2016 року) фактично відсутні норми законодавства, які визначали підстави та порядок перерахунку призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою.

Що стосується перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, то п.5 Розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, діючим законодавством України не визначено суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року.

На час звернення позивача до Управління Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області (12 серпня 2016 року) із заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Оскільки чинним законодавством України передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, жодних підстав для визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача та проведення перерахунку призначеної пенсії, суд не вбачає.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки про заробітну плату №18/174 вих.16 від 04 серпня 2016 року, яка видана Прокуратурою Черкаської області, не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі поданої ним довідки. При цьому, відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії, яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Аналогічні правові позиції викладені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 05 грудня 2016 року у справі № К/800/33159/16 та від 13 січня 2017 року у справі № К/800/1439/17.

Також слід зазначити, що Верховний Суд України у своїй постанові від 12 липня 2016 року у справі №21-1726а16 висловив позицію, відповідно до якої відсутність постанови Кабінету Міністрів України, яка чітко визначає розміри відповідних виплат, не є підставою для застосування вже недіючих норм законодавства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року та є обовязковою.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту. У Рішенні від 02 березня 1999 року N2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до п.3 ст.116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (№1789-ХІІ) від 05 листопада 1991 року у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії, як він просить у своєму адміністративному позові, а тому суд відмовляє в задоволенні адміністративного позову повністю.

Позивач до початку судового розгляду справи по суті не змінив предмет або підставу позову та до закінчення судового розгляду не збільшив і не зменшив розмір позовних вимог та не відмовився від адміністративного позову.

Заходи забезпечення адміністративного позову судом не вживалися.

При відмові в задоволенні адміністративного позову суд не присуджує з відповідача на користь позивача здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 8-11, 69-71, 99, 159-163, 186 КАС України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», суд

ПОСТАНОВИВ:

В адміністративному позові відмовити.

Складання постанови у повному обсязі відкласти на строк один день з дня закінчення розгляду справи до 01 лютого 2017 року.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Савранський О. А.