Справа № 821/2256/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2016 року м. Київ К/800/2937/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівБорисенко І.В.
Олендера І.Я.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року

у справі №821/2256/13-а

за позовом Фермерського господарства «Амфіра»

до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області

про визнання дій протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

Фермерське господарство «Амфіра» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та скасування рішення.

Херсонський окружний адміністративний суд постановою від 25 вересня 2013 року задовольнив адміністративний позов. Визнав протиправними дії щодо проведення зустрічної звірки та складання акту перевірки від 30 травня 2013 року №124/15-2/37557135 «Про неможливість проведення зустрічної звірки позивача щодо документального підтвердження господарських відносин з платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01 січня 2012 року по 31 березня 2013 року». Скасував рішення від 01 червня 2013 року №2 «Про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування».

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 28 листопада 2013 року скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове, яким провадження у частині позовних вимог про визнання дій щодо складання акту зустрічної звірки від 30 травня 2013 року №124/15-2/37557135 - закрив. Рішення відповідача від 01 червня 2013 року №2 «Про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування» - скасував. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Уповноваженими особами контролюючого органу здійснено заходи щодо проведення зустрічної звірки позивача, за результатами якої складено акт від 30 травня 2013 року №124/15-2/37557135 «Про неможливість проведення зустрічної звірки позивача щодо документального підтвердження господарських відносин з платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01 січня 2012 року по 31 березня 2013 року», оскільки позивач має стан платника відмінний від основного, а саме: « 9» - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням.

Відповідно до висновків вказаного акту, позивача не визнано виробником сільськогосподарської продукції та посередником з операцій купівлі-продажу, оскільки її придбання документально не підтверджено, у зв'язку з чим, у позивача відсутній об'єкт оподаткування податком на додану вартість по операціях з контрагентами-покупцями в розумінні статті 134 та статті 185 Податкового кодексу України, та як наслідок, у результаті неправомірного знаходження на спеціальному режимі оподаткування податком на додану вартість з 01 листопада 2012 року декларування показників по скороченій декларації за період з 01 листопада 2012 року по 31 березня 2013 року відповідно до пунктів 209.1, 209.6, 209.11 статті 209 Податкового кодексу України є необґрунтованим, що призвело до завищення позивачем податкових зобов'язань з ПДВ за березень 2013 року у сумі 3 264 435,00 грн.

На підставі акту від 30 травня 2013 року №124/15-2/37557135 відповідачем прийнято рішення від 01 червня 2013 року №2 року про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Підставою для прийняття спірного рішення, яким виключено позивача з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування, податковим органом визначено те, що позивач з 01 листопада 2012 року не відповідає ознакам сільськогосподарського підприємства, визначеним у пунктом 209.6 статтею 209 Податкового кодексу України. При цьому, в основу такого рішення податковий орган поклав висновки акту про неможливість проведення зустрічної звірки позивача, згідно з якими у позивача було відсутнє право на застосування спеціального режиму оподаткування фіксованим сільськогосподарським податком. Податковий орган фактично виходив з того, що позивач протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів мав сукупну вартість поставок всіх товарів (послуг) 00,00 грн., у тому числі несільськогосподарських товарів (послуг) 00,00 грн., що становить 0 відсотків та перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів (послуг).

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи адміністративний позов у частині скасування рішення відповідача від 01 червня 2013 року №2, виходив з того, що рішення за формою - № 6-РРС про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування приймається виключно на підставі акту документальної або камеральної перевірки.

Так, відповідно до підпункту 6.4.5 пункту 6.4 розділу 6 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 листопада 2011 року №1394, якщо за результатами документальної або камеральної перевірки податковий орган встановить, що підприємство не відповідало критеріям, встановленим пунктом 209.6 статті 209 розділу V Кодексу (підпункт 6.1.1 пункту 6.1 цього розділу), на момент подання заяви про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування, яка стала підставою для видачі Спеціального свідоцтва, то податковий орган приймає рішення про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування за формою N 6-РРС. На підставі такого рішення податковий орган виключає таке підприємство з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування, проводить анулювання Спеціального свідоцтва та реєстрацію сільськогосподарського підприємства як платника ПДВ на загальних умовах із формуванням нового Свідоцтва за процедурами перереєстрації.

Прийняття контролюючим органом рішення про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування обумовлено проведенням документальної або камеральної перевірки платника податків, за результатами якої контролюючий орган встановлює відповідність діяльності підприємства критеріям визначеним пунктом 209.6 статті 209 Податкового кодексу України.

З огляду на те, що підставою для анулювання реєстрації платником ПДВ є відсутність постачання/придбання товарів з метою формування податкового кредиту/зобов'язання, а також, враховуючи, що правомірність формування податкового кредиту/зобов'язання потребує дослідження витрат з придбання та продажу товарів (робіт, послуг) та їх підтвердження необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарських операцій, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив про те, що акт звірки не може фіксувати відповідні обставини.

Так, акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання лише засвідчує факт неможливості її проведення без встановлення висновків стосовно документального підтвердження господарських відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між позивачем та його контрагентами, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Відповідно до пункту 75.5 статті 75 Податкового кодексу України, з метою отримання податкової інформації контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відтак, правильними є висновки суду попередньої судової інстанцій про те, що всупереч наведеним нормам податкового законодавства, спірне рішення було прийняте на підставі зустрічної звірки, що не є перевіркою в розумінні норм Податкового кодексу України.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині скасування рішення відповідача від 01 червня 2013 року №2.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду попередньої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року у справі №821/2256/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Борисенко І.В.
Олендер І.Я.