Справа № 804/8020/16
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2017 р. Справа № 804/8020/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
Судді: Турлакової Н.В.,
Судді: Чорної В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, скасування повідомлення, визнання протиправними дій, -
18 листопада 2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державної казначейської служби України про:
- визнання протиправними дії та скасування повідомлення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговської - Харитонової Яніни Олексіївни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12 жовтня 2016 року №487/6 ;
- визнання протиправними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразились у несвоєчасному направленні на адресу ОСОБА_2 повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12 жовтня 2016 року №487/6.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 12.10.16 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговською - Харитоновою Я.О. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з тим, що виконавчий лист не містить відомості про ідентифікаційний код боржника - юридичної особи. Позивач вказує, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для повернення виконавчого документа, оскільки згідно практики Верховного Суду України, яка міститься у постанові від 25.06.2014 відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного коду боржника не є підставою для відмови державного виконавця у відкритті виконавчого провадження. Окрім того, державним виконавцем порушено триденний строк, встановлений нормами чинного законодавства для направлення на адресу стягувача повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 804/8020/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 22.12.2016.
Позивач у судове засідання не прибув, надіслав до суду клопотання (вх. № 62ел. від 11.01.2017) про здійснення розгляду справи без його участі.
Відповідач у судове засідання 11 січня 2017 року не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином судом, що підтверджується наявними матеріалами справи.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у судове засідання 11 січня 2017 року не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином судом, що підтверджується наявними матеріалами справи.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
12.10.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговською - Харитоновою Яніною Олексіївною винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з тим, що виконавчий лист не містить ідентифікаційного коду боржника - юридичної особи.
Вказане повідомлення, як стверджує позивач, направлено їй лише 01.11.2016, тобто з порушенням строку, встановленого ч.1 ст.4 та ст.28 Закону України «Про виконавче провадження».
Щодо протиправності дій відповідача та повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, суд зазначає таке.
05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження»від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон).
У відповідності до ч.1 ст.4 Закону у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред'явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків), місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.
У разі пред'явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.
Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 ( далі - Інструкція).
У відповідності до п. 2 Р.ІІІ Інструкції виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 4 Закону.
При перевірці відповідності виконавчого документа вимогам пунктів 3, 4 частини першої статті 4 Закону державний виконавець враховує таке:
повне найменування для юридичних осіб повинно містити інформацію про організаційно-правову форму такої особи відповідно до вимог чинного законодавства;
ім'я фізичної особи (яка є громадянином України) складається з її прізвища, власного імені та по батькові (частина перша статті 28 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни, в національній традиції яких немає звичаю зафіксовувати по батькові, мають право записувати в паспорті лише ім'я та прізвище, а у свідоцтві про народження - імена батька та матері;
відсутність коду за Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб) допускається, якщо законодавством країни, на території якої зареєстровано юридичну особу, не передбачено присвоєння юридичній особі такого коду.
З аналізу наведеного припису Інструкції видно, що допустимим є відсутність коду за Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника у виконавчому документі у тому випадку, коли підприємство (стягувач або боржник) є нерезидентом, та законодавство країни, в якій проведено реєстрацію такої юридичної особи, не передбачає присвоєння юридичній особі такого коду.
Згідно п. 4 Р.ІІІ Інструкції виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.
З урахуванням вищенаведених вимог Інструкції, яка є обов'язковою до виконання посадовою особою органів державної виконавчої служби, у старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговської - Харитонової Я.О. не було інших варіантів дій, окрім того, як повернути виконавчий документ стягувачеві.
Посилання позивача на постанову Верховного Суду України 25 червня 2014 року у даному випадку судом не враховуються, оскільки у вказаній постанові Верховним Судом України проаналізовано положення статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, у редакції, чинній станом на серпень 2013 року, що закріплював відмінні вимоги до виконавчого документу ніж, ті, які містяться у ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016.
Окрім того, на момент виникнення правовідносин, аналіз яких наведений у постанові Верховного Суду України 25 червня 2014 року діяла Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України, у відповідності до п.п.3.6.1 п.3.6 якої державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам статті 19 Закону та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.
Тож зазначена Інструкція, на відміну від діючої Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, не передбачала права державного виконавця повернути стягувачеві виконавчий документ у випадку не зазначення в ньому коду ЄДРПОУ юридичної особи.
Окрім того, суд зазначає, що у відповідності до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправними дії та скасування повідомлення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговської - Харитонової Яніни Олексіївни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12 жовтня 2016 року №487/6 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
Щодо заявлених позовних вимог про визнання протиправними дій відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразились у несвоєчасному направленні на адресу ОСОБА_2 повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12 жовтня 2016 року № 487/6, суд зазначає таке.
Як визначено у ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
У відповідності до п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Таким чином, позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
Згідно статті 94 КАС України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 122, 128, 159 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, скасування повідомлення, визнання протиправними дій відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Суддя Суддя О.В. Царікова Н.В. Турлакова В.В. Чорна