Справа № 295/11107/16-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Стрілецька О.В.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"26" січня 2017 р. Справа № 295/11107/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лібеги С.О.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "14" грудня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними рішення, визнання неправомірними дій та зобов'язання повернути надмірно виплачену пенсію ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом, в якому, з урахування уточнених позовних вимог, просить визнати неправомірним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 91 від 12.02.2016 року про утримання надмірно виплаченої суми пенсії, визнати неправомірними дії відповідача щодо утримання 20% від суми пенсії, починаючи з 01.02.2016 року, зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатити суму пенсії, утриману протягом лютого - жовтня 2016 року (а.с 24-25).

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 14.12.2016 року адмінстративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 91 від 12.02.2016 року про утримання надміру виплачених сум з пенсії ОСОБА_3 за період з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року.

Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо утримання 20 % з пенсії ОСОБА_3 за період з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року, починаючи з 01.02.2016 року.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повернути ОСОБА_3 кошти в сумі 4018,10 грн., стягнуті в якості надміру виплачених сум пенсії.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Cудами встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області і з 2010 року отримує пенсію відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

До 06.11.2015 року позивач працював на посаді головного спеціаліста сектору спеціального зв'язку відділу режимно-секретного та документального забезпечення УМВС України в Житомирській області, а з 07 листопада 2015 року, після вступу в дію Закону України «Про Національну поліцію», по 31.12.2015 року працював на посаді головного спеціаліста відділу спеціального зв'язку Головного управління Національної поліції в Житомирській області. З 01.01.2016 року ОСОБА_3 був переведений на посаду, яка не відноситься до державної служби, а тому виплату пенсії позивачу було відновлено.

11.07.2016 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за №1113/К-11 позивачу був направлений лист в якому зазначено, що відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, який набрав чинності з 01.04.2015 року, обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовувались протягом особливого період до пенсій, щомісячного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах, зокрема, у Міністерстві внутрішніх справ України. Норми, передбачені п.3 Прикінцевих положень Закону, не поширюються на працівників Національної поліції. Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача, що за період з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року йому було виплачено надмірну суму пенсії у розмірі 4018,10 грн., а тому вказані кошти будуть стягнуті в розмірі 20% від суми пенсії до повного погашення переплати (а.с. 10-11).

З суми пенсії ОСОБА_3 станом на 01.08.2016 року відповідачем стягнуто надмірно виплачені кошти в сумі 4018,10 грн. на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 91 від 12.02.2016 року (а.с. 12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо утримання як переплати пенсії позивача та зобов'язання останнього повернути утримані кошти є протиправними, оскільки відповідачем не надано доказів про вчинення позивачем зловживань (недобросовісності), що призвели до безпідставної виплати йому сум пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу приписів частини першої статті 50 Закону №1058-ІV cуми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно з частиною першою статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Статтею 1215 Цивільного кодексу України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003р. №6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.05.2003р. за №374/7695 (далі - Порядок №64).

Відповідно до пункту 3 Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Тобто, діючим законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що вказані утримання з пенсії позивача розпочато з 01.02.2016 та здійсненні на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 91 від 12.02.2016 року.

В той же час, про прийняте рішення ОСОБА_3 завчасно повідомлено не було. Про прийняте рішення позивач дізнався лише з листа-відповіді від 11.07.2016 № 1113/К-ІІ на його звернення. Відтак приписів Порядку №64 відповідач не дотримався.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на пункт 3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, як на підставу припинення виплати пенсії позивачеві з огляду на таке.

Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон №213) встановлено обмеження у частині виплати пенсій працюючим пенсіонерам.

Зокрема, вказаним Законом №213 було внесено зміни до ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а саме: вказану статтю Закону викладено в новій редакції: "Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Пунктом 3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213 передбачено, що обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах, зокрема, у Міністерстві внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213 у разі неприйняття до 1 червня 2015року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Приписи пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону №21 виконано не було, закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, в тому числі, норми Закону України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу" щодо пенсійного забезпечення, і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цими Законами не призначаються. А, відтак, особам, які підпадали під дію Закону України "Про державну службу" протягом спірного періоду пенсія призначалась відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Разом з тим, відповідач продовжував виплачувати позивачу пенсію в силу того, що пункти 3 та 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213 на останнього не поширювались.

З переведенням позивача з 07 листопада 2015 року, після вступу в дію Закону України "Про Національну поліцію" на посаду головного спеціаліста відділу спеціального зв'язку Головного управління Національної поліції в Житомирській області відповідач виплату пенсії припинив, оскільки вважав, що позивач про це не повідомив органи пенсійного фонду, а приписи п.3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213 на осіб, які проходять службу в органах поліції, не поширюються.

Доводи відповідача про те, що в період з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року посада, на якій працював позивач в органах національної поліції не давала йому права на виплату без обмеження пенсії в силу того, що п.3 Прикінцевих положень Закону України №213 до переліку осіб, передбачених цим пунктом, не було віднесено осіб, що перебувають на посадах в Національній поліції, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки на день прийняття Закону №213 (02.03.2015 ) Національна поліція як орган не існувала, а посада, яку обіймав позивач у спірний період часу, не відноситься до посад державних службовців в розумінні Закону України "Про державну службу". Відтак, обмеження щодо виплати пенсії в особливий період як то передбачено п. 3 та п. 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213 на позивача не поширювались.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не вбачає в діях позивача зловживань, які б зумовили надмірну виплату пенсії в період з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року.

Отже, вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій відповідача щодо утримання переплати пенсії з позивача та зобов'язання повернути останньому утримані кошти, оскільки відповідачем не надано доказів про вчинення позивачем зловживань (недобросовісності), що призвели до безпідставної виплати йому сум пенсії.

В силу статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, постанову Богунського районного суду м. Житомира від "14" грудня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "26" січня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- представник позивача ОСОБА_4 АДРЕСА_2

4- відповідачу: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул.Ольжича, 7,м.Житомир,10003

- ,