Справа № 264/4577/16-а
Суддя: Харитонова Г. Л.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/4577/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі судді Харитонової Г. Л. , при секретарі Родіній Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції про визнання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності незаконною та її скасування,

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому вказав, що постановою серії ДР №074777, складеною поліцейським роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Маркевич Н.О. від 04.08.2016 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Із зазначеною постановою позивач не згоден, оскільки вона винесена з порушенням норм права та є незаконною. Так, згідно із постановою 04.08.2016 року о 12-50 годині він керуючи автомобілем марки «DAEWOO Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 по пр. Бойко в м.Маріуполі, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія) при забороненому сигналу світлофора. Позивач дійсно 04.08.2016 року керував автомобілем по пр.Бойко в м.Маріуполі та в районі перехрестя з вул.М.Мазая він побачив у своєму напрямку руху заборонений червоний сигнал світлофору, в зв'язку з чим, вжив заходи для екстреного гальмування, але оскільки позаду нього в безпосередній близькості рухався тролейбус з пасажирами, він відпустив тормозну педаль та проїхав уперед для того, щоб тролейбус, який рухався позаду нього не вжив екстреного гальмування та, таким чином не здійснив наїзд на його автомобіль та пасажири тролейбусу не отримали травми. Таким чином, позивач вчинив вище вказані дії в стані крайньої необхідності. Крім того, в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутня адреса проживання позивача, в описі обставин відсутнє конкретне місце вчинення адміністративного правопорушення, оскільки вказаний лише пр.Бойко, а не перехрестя, а також постанова не підписана особою, яка його склала. На підставі викладеного, просив визнати незаконною та скасувати постанову серії ДР №074777 від 04.08.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Представник позивача ОСОБА_4., що діяв на підставі договору, в судовому засіданні обставини викладені в позові підтримав та пояснив, що в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності від 04.08.2016 року посадовою особою не вказане конкретне місце вчинення правопорушення, окрім пр.Бойко, тобто встановити місце вчинення правопорушення неможливо. Крім того, коли позивач зупинявся на заборонений сигнал світлофору, позаду нього рухався з ним в одному напрямку тролейбус на невеликій дистанції, а тому він при зупинці на заборонений червоний сигнал світлофору трохи проїхав вперед, щоб уникнути дорожньо-транспортну пригоду, тобто вчинив вище вказані дії в стані крайньої необхідності. Також його було визнано винуватим у вчиненні правопорушення за ч.2 ст. 122 КУпАП, тобто за порушення правил проїзду перехресть, в той час як він не знаходився на перехресті, ані в постанові не вказано перехрестя, на якому він міг би скоїти правопорушення.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.11.2016 року позовні вимоги не визнав та пояснив, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною. Позивач дійсно порушив вимоги Правил дорожнього руху та не зупинився на перехресті пр.Нікопольського (стара назва пр.Бойко) та вул.М.Мазая перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія) при забороненому сигналу світлофора. Транспортний засіб позивача проїхав стоп-лінію на півтора кузови та лише тоді здійснив зупинку. Просив відмовити в задоволені позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних повноважень.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 288 КУпАП, постанову посадової особи органу внутрішніх справ у справах про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено, зокрема, в районний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, визначеними КУпАП.

Судом встановлено, що постановою серії ДР № 074777 від 04.08.2016 року, винесеною поліцейським роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в місті Маріуполі рядовим поліції Маркевич Н.О. було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, а саме за те, що ОСОБА_1 04.08.2016 року о 12-50 годині, керуючи автомобілем марки «DAEWOO Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 по пр. Бойко в м.Маріуполі, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія) при забороненому сигналу світлофора, чим порушив п.8.10 ПДР.

Аналізуючи обґрунтованість позовних вимог суд приходить до такого.

Позивач наголошував, що правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП не здійснював, Правил дорожнього руху, зокрема порушення правил проїзду перехресть він не скоював та в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності взагалі не міститься даних про перехрестя, а вказане місце правопорушення - пр.Бойко. Також позивач вказував, що він дійсно проїхав стоп-лінію та зупинився перед світлофором діючи, таким чином, в межах крайньої необхідності щоб уникнути дорожньо-транспортну пригоду.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснював, що правопорушення було скоєне на перехресті пр.Нікопольського (стара назва пр.Бойко) та вул.М.Мазая в м.Маріуполі, але дані відомості до постанови не занесені.

Відповідно до п.8.10 Правил дорожнього руху України у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62, якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Згідно із листом південного відділення державного підприємства «Донбас-Інфом-Ресурси» від 16.01.2017 року №28 стосовно меж перехрестя пр.Нікопольський - вул.М.Мазая встановлено, що згідно діючих Правил дорожнього руху України розділом 1 «перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг». Згідно чинного законодавства перехрестя не позначуються жодними дорожніми знаками. На перехрестях рух транспортних засобів, зупинка чи стоянка здійснюється згідно діючих Правил дорожнього руху України.

Згідно із вимогами п. 16.3 Правил дорожнього руху України у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що позивач стояв на проїзній частині на заборонений сигнал світлофору перед світлофором на достатній відстані, щоб бачити його сигнал, але за дорожньою розміткою стоп-лінія. Але ж відеозапису не вбачається того, що ОСОБА_1 проїхав перехрестя або здійснив порушення проїзду перехрестя як то вказував представник відповідача.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП, за якою було притягнуто ОСОБА_5 до адміністративної відповідності, передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Разом з тим, жодної з цих кваліфікуючих ознак в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності , ОСОБА_3 зазначено не було. Фактично, об'єктивна сторона правопорушення, що була викладена в постанові, містить ознаки іншого складу правопорушення, ніж ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено, що посадовою особою відповідача при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності невірно була визначена кваліфікація правопорушення за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Відповідач будь-яких доказів щодо спростування пояснень та доказів позивача не надав.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів щодо скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого саме ч.2 ст.122 КУпАП відповідачем суду не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова серія ДР № 074777 від 04.08.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, оскільки за ч.2 ст.122 КУпАП відсутні докази, які б підтверджували факт скоєння цього правопорушення.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 70, 71, 99, 128, 159, 162, 163 КАС України, ст.ст. 2, 33, 122, 254, 256, 268, 280, 283, 289 КУпАП, суд,- .

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції про визнання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності незаконною та її скасування, задовольнити.

Постанову серії ДР № 074777 від 04.08.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором роти № 2 БУПП в м. Маріуполі ДПП Маркевич І.О. - скасувати.

Провадження по справі - закрити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного адміністративного суду України через Іллічівський районний суд м. Маріуполя з одночасним надсиланням її копії особою, що її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьоїстатті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Г. Л. Харитонова