Справа № 22-а-474/11
Суддя: Бондаренко Т. З.
Дата ухвалення: 2011-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-474/11 09.02.2011
Головуючий у першій інстанції: Рум`янцева Н.О. Суддя - доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
УХВАЛА Іменем України
Іправа №: 22а-474/11 Категорія: 69

9 лютого 2011 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Галущенка О.І., суддів: Шолох З.Л., Кутової Т.З., при секретарі: Голубкіній О.О.,
за участю: позивача ОСОБА_1 , та представника відповідачів Кравця

|0.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2010 р. за

адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Департаменту фінансів Міністерства оборони України
про

визнання дій неправомірними та покладення зобов`язання вчинити відповідні дії

встановила:

В жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з Позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Департаменту фінансів Міністерства оборони України про визнання неправомірною відмову в нарахуванні та сплаті йому одноразової грошової допомоги в розмірі 48 місячного грошового забезпечення, як інваліду 3 групи, в зв`язку з виходом на пенсію за станом здоров`я, відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в зв`язку з чим також просив покласти на відповідача зобов`язання щодо вчинення відповідних дій.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить вказане рішення суду скасувати, а по справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги, посилаючись на те, що суд не вірно застосував норми матеріального права.

Перевіривши законність постанови в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом ОСОБА_1 звільнився з військової служби 15 грудня 1992 року за станом здоров`я, є учасником бойових дій та з 31 березня 2009 року інвалідом третьої групи (а.с. 25).

В травні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - МОВК) щодо виплати йому одноразової грошової допомоги в розмірі 48 місячного грошового забезпечення, як інваліду ВВВ третьої групи.

Листом МОВК від 21 травня 2009 року позивачу роз`яснено про відсутність в нього права на вказану виплату (а.с. 28).

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в разі поранення (контузії,

травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час викої обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного ви мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах визначених Кабінетом Міністрів України. Вказана норма набрала чинності 2007 року.

Постановою від 28 травня 2008 року Кабінет Міністрів України передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загиблого (смерті), поранення (контузії, травм або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців військовозобов`язаних чи резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб . що сталися після січня 2007 року.

Враховуючи наведене, районний суд повно та всебічно дослідив справи та дійшов обгрунтованого висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 звільнений з військової служби в 1992 році, підстав для нарахування: одноразової допомоги не вбачається.

З редакції ст. 16 закону України «Про соціальний правовиий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка діяла на час звільнення по військової служби, слідує, що військовослужбовці підлягали обов`язковому особистому державному страхуванню на випадок загибелі або смерті, а також у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) захворювання, одержаних у період проходженні служби(зборів) у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визнаначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

За такого, колегія не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення районного суду.

Керуючись ст.ст. 195, 200, 206 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2010 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий

Судді: