Справа № 2а-7397/11/2670
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" січня 2017 р. К/800/38693/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Голубєвої Г.К.
Приходько І.В.
за участю секретаряІгнатенко О.В.
та представників сторін: від позивача Вітусєвич Я.Ф.
від відповідачаКривенко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Печерському районі м.Києва Державної податкової служби
на постановуОкружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2013
та ухвалуКиївського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2013

у справі №2а-7397/11/2670
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Капітал-Тех-Сервіс»
доДержавної податкової інспекції у Печерському районі м.Києва Державної податкової служби
проскасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітал-Тех-Сервіс» звернулось до суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Києва про визнання недійсними та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 04.10.2010.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2013, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі розпорядження керівника апарату від 12.10.2016 № 978 та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2016 справа № 2а-7397/11/2670 була перерозподілена на суддю Борисенко І.В.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України Борисенко І.В. від 19.10.2016 касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м.Києва Державної податкової служби прийнято до провадження та ухвалою від 26.12.2016 справу призначено до касаційного розгляду в судовому засіданні на 24.01.2017.

Представником відповідача у судовому засіданні 24.01.2017 заявлено клопотання про заміну відповідача (Державної податкової інспекції у Печерському районі м.Києва Державної податкової служби ) його правонаступником - Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його обґрунтованість та необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- відповідачем проведено позапланову документальну перевірку правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку на додану вартість позивача при взаємовідносинах із ТОВ «Лободін Плюс» та ТОВ «ВФ Будлегпром» за період з 01.01.2008 по 31.12.2008, за результатами якої складено акт №709/23-10/35760731 від 20.09.2010;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на суму 1 651 195,7 грн.;

- на підставі акту перевірки відповідачем прийнято №/0 від 04.10.2010, яким позивачу донараховано податок на додану вартість на суму 2 476 794 грн. (з яких: 1 651 196 грн. - основний платіж та 825 598 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Підставою для донарахування спірних сум податку на додану вартість слугував висновок відповідача про безтоварність операцій позивача з ТОВ «Лободін Плюс», ТОВ «ВФ Будлегпром», що обґрунтовано наявністю рішення суду, яким засновника ТОВ «Лободін Плюс» визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.205 Кримінального кодексу України, та рішення суду, яким встановлено обставини щодо реєстрації ТОВ «ВФ Будлегпром» з метою прикриття незаконної діяльності.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності спірного податкового повідомлення-рішення. Суди відхилили посилання відповідача на судові рішення, якими встановлено обставини щодо непричетність засновників контрагентів позивача до діяльності відповідних товариств, оскільки податковим органом не надано доказів набуття такими рішеннями законної сили.

Суд касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними, як такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Оскільки згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) кореспондується з нормами Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Таким чином, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

При цьому, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач обґрунтовує свою позицію наявністю вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 11.08.2010, яким ОСОБА_7 (засновника ТОВ «ВФ Будлегпром») визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.205 Кримінального кодексу України (а.с.108) та вироку Подільського районного суду м. Києва від 31.03.2009, яким ОСОБА_8 (засновника ТОВ «Лободін Плюс») визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.205 Кримінального кодексу України (а.с.112).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України одним з принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом частин 4, 5 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України суд зобов'язаний вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Колегія суддів касаційної інстанції з матеріалів справи не вбачає, що судами попередніх інстанцій були здійснені заходи, необхідні для з'ясування дійсних обставин справи щодо наявності вищевказаних вироків судів та набуття ними законної сили, а тому вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій передчасно відхилили такі доводи відповідача.

Первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, що виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставними.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 26.01.2016 по справі №21-4781а15.

За таких обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не вбачає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій винесені з дотриманням принципів законності та обґрунтованості у відповідності до приписів ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій не було з'ясовано належним чином обставини справи, у той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 160, 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача (Державної податкової інспекції у Печерському районі м.Києва Державної податкової служби ) його правонаступником - Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

2. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м.Києва Державної податкової служби задовольнити частково.

3. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2013 у даній справі скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіГ.К. Голубєва
І.В. Приходько