Справа № 823/8/17
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року справа № 823/8/17

м. Черкаси

12 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Каліновської А.В.,

при секретарі - Баклаженко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області про стягнення вихідної допомоги судді, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним адміністративним позовом, в якому просить стягнути із територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 217500 грн. вихідної допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 №1600-VIII звільнений з посади судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області та наказом Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30.09.2016 №62-ОС його з 01 жовтня 2016 року відраховано зі штату суду, однак вихідна допомога виплачена позивачу не була. Позивач посилаючись на те, що оскільки право на відставку і вихідну допомогу він набув 25.05.2013 у зв'язку із досягненням 20 років стажу, тобто ще при дії редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка передбачала виплату вихідної допомоги, тому до вказаних правовідносин, не можуть застосовуватись норми Закону України «Про запобігання фінансовій катастрофі та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VІІ, яким було виключено ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Також позивач зазначає, що статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Отже, належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів, в тому числі виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та вихідної допомоги, забезпечення гідного статусу, життєвого рівня суддів є обов'язком держави, у зв'язку з чим просить стягнути 217500 грн. вихідної допомоги. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідач в судове засідання не прибув, просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, надіслав на адресу суду письмові заперечення проти позову, в якому посилається на те, що станом на день звільнення позивача з посади судді (22.09.2016) чинним законодавством не було передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, а тому невиплати вихідної допомоги є правомірною. Також відповідач послався на норму ст. 58 Конституції України, якою визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з нижчевикладеного.

Наказом голови Смілянського міськрайонного суду №12 від 19 лютого 2003 року на підставі Указу Президента України №13/2003 від 09 січня 2003 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Смілянського міського суду Черкаської області.

Відповідно до наказу голови Смілянського міськрайонного суду від 23 березня 2004 року на підставі Указу Президента України №358/2004 від 23 березня 2004 року у зв'язку із реорганізацією ОСОБА_1 переведений на посаду судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 №1600-VIII «Про звільнення суддів» позивача у зв'язку з поданням заяви про відставку (11.08.2016) звільнено з посади судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.

На виконання вказаної постанови, наказом в.о. голови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30.09.2016 №64-ос ОСОБА_1 було з 01.10.2016 відраховано зі штату Смілянського міськрайонного суду Черкаської області та виплачено компенсацію за невикористану щорічну оплачувану відпустку за період роботи з 19.02.2016 по 01.10.2016 тривалістю 25 календарних днів та 10 календарних днів додаткової відпустки за вислугу років за 2016 рік.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що у відповідності до ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ст. 111 Закону №2453-VІ, суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

За змістом ч. 5 ст. 126 Конституції України суддя у разі подання ним заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням звільняється з посади органом, що його обрав або призначив - в даному випадку Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Згідно з ч. 3 ст. 122 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Нормою ч. 1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI в редакції Закону від 14.03.2014 № 887-VII було визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Разом з тим, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VІІ (а саме пп. 1 п. 28 цього Закону), який набув чинності з 01.04.2014, виключено вказану статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення ст. 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зокрема зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, у цьому випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (22 вересня 2016 року).

Тобто, Закон України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції станом на день прийняття постанови Верховної Ради України про звільнення позивача з посади (22.09.2016) не передбачав право судді, який вийшов у відставку, на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність законодавчих підстав для виплати вихідної допомоги позивачу.

Судом не береться до уваги посилання позивача на те, що право на відставку і вихідну допомогу він набув 25.05.2013 у зв'язку із досягненням 20 років стажу, тобто ще при дії редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка передбачала виплату вихідної допомоги, тому до вказаних правовідносин, не можуть застосовуватись норми Закону України «Про запобігання фінансовій катастрофі та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VІІ, яким було виключено ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з огляду на наступне.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19.11.2013 №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим, парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 01.03.2016 у справі № 806/2442/15 (провадження № К/800/51838/15) та від 15.03.2016 (провадження № К/800/49608/15).

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідно ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст рішення виготовлено 30 січня 2017 року.