Справа № 815/1851/16
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/1851/16

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Одеського міського управління юстиції Заєць Костянтина Вікторовича, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування рішення про обтяження майна,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ПАТ «Укрсоцбанк», -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до державного реєстратора Одеського міського управління юстиції Зайця К.В., Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради в якому, з урахуванням уточнень просила:

- скасувати рішення за №21709598 від 29 травня 2015 року щодо перенесення з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - заборони за №9860909 на відчуження нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1;

- скасувати рішення №21709598 від 29 травня 2015 року щодо перенесення з Державного реєстру іпотек до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - іпотеки за №9860960 на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1.

- зобов'язати внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування рішення державного реєстратора Одеського міського управління Заєць Костянтина Вікторовича за №21709598 від 29 травня 2015 року, в частині перенесення заборони та іпотеки за №9860909 на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на порушення державним реєстратором Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, які зобов'язують посадову особу ідентифікувати об'єкт нерухомого майна при перенесенні записів з даних Реєстрів до Державного реєстру прав.

Позивач вважає, що недотримання посадовою особою реєстраційної служби вказаних правових норм, призвело до того, що об'єкт, на який було накладено заборону та який передавався в іпотеку, не відповідав за ідентифікацією об'єкту на який було перенесено заборону на іпотеку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою позов задовольнити, посилаючись при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.197 КАС України, у зв'язку із неявкою сторін, належним чином сповіщених про день, час та місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу між ним та ВАТ «Антарктика» від 07 липня 2006 року став власником нежилих приміщень під АДРЕСА_1, АДРЕСА_2.

21 грудня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 укладено договір кредиту №2007/13-2.06/786, яким надав Позичальнику грошові кошти у сумі 190 000 доларів США, зі сплатою 13% річних та з кінцевим терміном повернення - 20 грудня 2017 року.

Згідно з п.1.3 зазначеного Договору в якості забезпечення Позичальником виконання своїх обов'язків щодо погашення кредиту, сплати процентів, Кредитор уклав з майновими поручителями ОСОБА_4 та ОСОБА_6 іпотечні договори, за умовами яких, Поручителі передають Кредиторові нерухоме майно (а.с.133-135 т.1).

Зокрема, 21 грудня 2007 року між АКБ СР «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_4, що є майновим поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_5, укладені іпотечні договори: №2703, №2704.

Підпунктами 1.1 та 2.2. даних Договорів передбачено, що Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем основного зобов'язання нежилі приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 47,3 кв.м., нежилі приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 47,00 кв.м., що належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 07 липня 2006 року (т.1 а.с.136-143).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2012 року у справі №1522/26678/12 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 було встановлено, що позивач у 2006 році надав відповідачу на придбання нежитлових приміщень АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 за договором позики 60 000 доларів США.

У зв'язку з неповернення боргу, позивач просив визнати за ним право власності на придбане відповідачем нерухоме майно.

Водночас, враховуючи, що в результаті реконструкції нежитлові приміщення АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 стали складати одне ціле нежитлове приміщення, площею 107,8 кв.м., рішенням суду визнано за ОСОБА_7 право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 107,8 кв.м. (а.с.50-51 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2013 року дане рішення скасовано та прийнято нове - про відмову ОСОБА_7 в задоволенні позову (а.с.52-53).

Проте, ОСОБА_7, набувши право власності на спірне нежитлове приміщення за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2012 року, подарував його своєму синові ОСОБА_8 Договір дарування посвідчений нотаріально - 27 грудня 2012 року.

У подальшому ОСОБА_8 зазначене нежитлове приміщення розділив на дві самостійні квартири за АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 й, на підставі декларацій про готовність об'єкта до експлуатації від 14 березня 2013 року, перевів їх до складу жилого фонду (а.с.221-228 т.1).

23 квітня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; загальною площею 49,1 кв.м.(а.с.246 т.1).

У той же день, приватним нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (а.с.253 т.1).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2014 року у справі №522/11737/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення з житла, повернення майна у власність, за участю третіх осіб - ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_7 позов ОСОБА_4 був задоволений.

Зокрема, суд витребував із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1; виселив ОСОБА_1 з вказаної квартири АДРЕСА_1 та повернув власність позивача спірне нерухоме майно (а.с.54-58 т.1).

При цьому, суд першої інстанції, встановив порядок виконання рішення суду, зазначивши, що воно є правовстановлюючим документом на нерухоме майно та є підставою для здійснення державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Після реєстрації ОСОБА_4 02 квітня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на спірне житло, а саме квартири АДРЕСА_1, державним реєстратором Зайцем К.В., 29 травня 2015 року, перенесено у вказаний Реєстр записи з Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №9860960 та за №9860909.

20 липня 2015 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси задоволені заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_8 про перегляд заочного рішення від 26 грудня 2014 року та його скасування.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2015 року, яке набрало законної сили, у задоволенні частини позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення з житла, повернення майна у власність -відмовлено (а.с.61-64 т.1).

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив із того, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем нерухомого майна, придбала його на відплатній підставі, а також придбала майно, яке не вибувало поза волею позивача, оскільки нею придбано квартиру, а не нежиле приміщення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2015 року у даній справі здійснено поворот виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2014 року в частині витребування з чужого незаконного володіння та виселення ОСОБА_1 з квартири під АДРЕСА_1.

Судом скасовано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення Приморського райсуду м. Одеси від 26 грудня 2014 року та відновлена реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 23 квітня 2013 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за №3088 (т.1 а.с.60).

Дана ухвала суду була виконана державним реєстратором 28 січня 2016 року.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 23 Закону України «Про іпотеку», якими встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Колегія суддів вважає, що зазначена правова позиція суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, виходячи з наступного.

У статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) надається визначення термінів, які вживаються в даному законодавчому акті.

Так, даною статтею встановлено, що:

- державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав;

- обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Відповідно до ст.9 наведеного Закону державний реєстратор прав на нерухоме майно встановлює:

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

- приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Стаття 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) встановлювала, що у разі поділу об'єкта нерухомого майна або виділу частки з об'єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього об'єкта скасовується. Водночас для кожного з новостворених об'єктів нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав і нова реєстраційна справа, кожному з таких об'єктів присвоюється новий реєстраційний номер.

Записи про речові права та їх обтяження щодо об'єкта, який поділяється, або при виділі частки із цього об'єкта переносяться до розділів Державного реєстру прав, що відкриті на кожний новостворений об'єкт. Якщо правочином або актом відповідного органу встановлено, що речові права та їх обтяження не поширюються на всі новостворені об'єкти нерухомого майна, записи про такі права та обтяження переносяться лише до розділів, відкритих для новостворених об'єктів, яких вони стосуються.

У разі об'єднання об'єктів нерухомого майна відповідні розділи Державного реєстру прав та реєстраційні справи закриваються, реєстраційні номери таких об'єктів скасовуються. Водночас для новоствореного об'єкта нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав і нова реєстраційна справа, такому об'єкту присвоюється новий реєстраційний номер.

Записи про речові права та їх обтяження щодо об'єктів, що об'єднуються, переносяться до розділу Державного реєстру прав, відкритого для новоствореного об'єкта, із зазначенням тієї його частини, щодо якої вони були зареєстровані.

Головним доводом апеляційної скарги ОСОБА_1 є те, що у державного реєстратора прав на нерухоме майно Зайця К.В. не було підстав для перенесення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень рухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки об'єкт, який передавався в іпотеку ОСОБА_4 не відповідав за ідентифікацією об'єкту на який було перенесено заборону.

Так, за ствердженням апелянта, в Державному реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна містилися відомості про об'єкт обтяження нежилого приміщення АДРЕСА_1, майновий поручитель ОСОБА_4

При цьому, апелянт стверджує, що квартира АДРЕСА_1 була реконструйована з нежилого приміщення АДРЕСА_1, а не із нежилого приміщення АДРЕСА_1, що передавалося в іпотеку.

Колегія суддів вважає, що дані доводи апелянта не засновані на фактичних обставинах справи, а також не відповідають законодавству, яке регулює спірні правовідносини.

Так усіма судовими рішеннями, які були викладені вище, встановлений факт того, що спірна квартира АДРЕСА_1 раніше мала статус нежитлового приміщення АДРЕСА_1.

Зокрема, про це чітко зазначено в резолютивній частині ухвали суду про поворот виконання рішення, яка була прийнята за результатами розгляду відповідної заяви ОСОБА_1 (т.1 а.с.60).

Порядок використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції від 14 грудня 2012 року, № 1844/5 визначає процедуру використання та перенесення державним реєстратором прав на нерухоме майно записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень рухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно(надалі - Порядок).

Пункт 3 Порядку встановлює, що відомості Реєстрів використовуються державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про обтяження речових прав на нерухоме майно, у тому числі обтяжень податковою заставою, під час проведення державної реєстрації прав з метою їх перенесення до Державного реєстру прав та під час розгляду заяв про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, заяв/запитів на отримання інформації з Державного реєстру прав.

Пошук записів про обтяження речових прав на нерухоме майно у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек здійснюється за такими ідентифікаторами:

- за реєстраційним номером запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек;

- за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно;

- за кадастровим номером земельної ділянки;

- за місцезнаходженням об'єкта нерухомого майна;

- за ідентифікаційними даними фізичної або юридичної особи (особи, щодо майна якої встановлено обтяження/боржника).

Пошук записів про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно здійснюється за такими ідентифікаторами:

- за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно;

- за місцезнаходженням об'єкта нерухомого майна;

- за суб'єктом речового права на об'єкт нерухомого майна:

для фізичної особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства) - прізвище, ім'я та (за наявності) по батькові, податковий номер (крім громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України);

для юридичної особи (резидента та нерезидента) - найменування юридичної особи та податковий номер (п.4 Порядку).

Отже, суб'єктами речових прав можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, Автономна Республіка Крим і держава.

Відповідно до п. 6 Порядку перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень.

Вищенаведені вимоги законодавства спростовують доводи апелянта про те, що державний реєстратор, виконуючи дані повноваження, повинен ідентифікувати, як об'єкт нерухомого майна, так і суб'єкта речових прав, їх обтяжень

За результатом перенесення записів щодо об'єкта нерухомого майна, наявних у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, державний реєстратор, відповідно до п.8 Порядку, робить у відповідних реєстрах відмітку про перенесення відомостей таких записів.

У разі коли у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявні записи щодо суб'єкта обтяжень речових прав (особи, щодо майна якої встановлено обтяження/боржника), державний реєстратор одночасно з перенесенням до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на об'єкт нерухомого майна, записів, що стосуються такого об'єкта, переносить до спеціального розділу Державного реєстру прав записи щодо суб'єкта обтяжень речових прав та робить у відповідному реєстрі відмітку про перенесення таких записів.

З огляду на положення вищенаведених правових норм, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про правомірність дій державного реєстратора щодо перенесення до Державного реєстру прав записів про обтяження речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин справи, відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Одеського міського управління юстиції Заєць Костянтина Вікторовича, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про визнання протиправним та скасування рішення про обтяження майна - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова