Справа № 824/286/16-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

25 січня 2017 р. м. Чернівці справа № 824/286/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю:

секретаря судового засідання Кривохижі Н.В.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

представників третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Тарасівці"

до державного реєстратора ОСОБА_7, Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Новоселицька районна державна адміністрація, Тарасівська сільська рада, ОСОБА_8

про визнання протиправним та скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Тарасівці" (далі позивач, СТОВ Тарасівці) звернулось до суду із адміністративним позовом, в якому з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, просило:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 31.03.2015 р. № 24-196/14-15-сг Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 11.08.2015 р. № 24-1054/14-15-сг Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 24064251 від 01.09.2015 р. прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції ОСОБА_7.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що земельна ділянка, на яку зареєстроване право власності за ОСОБА_8 належить на праві власності СТОВ Тарасівці як правонаступнику КСП «Тарасівці» згідно Державного акту на землю серії №ЧВ 000087. Також зазначав, що жодним чином товариство не втрачало і не передавало право власності на землю іншим особам, тому оскаржувані накази та рішення є протиправними.

У судовому засіданні представники позивачів позов підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити позовні вимоги. Вказували, що оскаржуваними наказами та рішенням порушено право позивача володіти, користуватися та розпорядження спірною земельною ділянкою.

Державним реєстратором прав на нерухове майно ОСОБА_7 реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області (далі відповідач 1) подано до суду письмові заперечення проти позову, в яких вказує, що нею додержано всі вимоги законодавства в частині отриманих документів, які були підставою для проведення державної реєстрації прав. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято нею з дотриманням вимог чинного законодавства. Розгляд справи просила провести без її участі.

Головне управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області (далі відповідач 2) подало до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просило суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Представники відповідача 2 в судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити та надали пояснення аналогічні викладеним у запереченнях проти позову. Також вказували, що сільськогосподарські угіддя, які були передані в комунальну власність колгоспу "Тарасівці", правонаступником якого є позивач, були розпайовані між членами колективного господарства та пенсіонерів з їх числа, а тому позивач не є власником спірної земельної ділянки, яка передана у власність третій особі ОСОБА_9

Ухвалами суду від 21.06.2016 р. та 09.08.2016 р. занесеними до журналів судового засідання залучені до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Новоселицьку районну державну адміністрацію, Тарасовецьку сільську раду та ОСОБА_8.

Представники третіх осіб в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_8 в судове засіданні призначене на 25.01.2016 р. повторно не зявився, прибуття представника до суду не забезпечив, причини неприбуття не повідомив хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи приписи ст. 122 та ст. 128 КАС України, суд вважає, що подання до суду відповідачем 1 клопотання про розгляд справи без його участі, а також неприбуття без поважних причин третьої особи ОСОБА_8, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши адміністративну справу, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

19.12.2011 р. Тарасовецька сільська рада Новоселицького району Чернівецької області прийняла рішення №02-ХХХІ/14 Про погодження надання у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_10Г., яким погодилась з прийнятим раніше рішенням сесії Тарасовецької сільської ради №12-ХХХ/14 від 01.12.2014 р. Про погодження надання у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_10 для ведення особистого селянського господарства з земель запасу сільської ради, які знаходяться в урочищі Калуп.

Рішенням ХХХІІ чергової сесії VI скликання Тарасовецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Про розгляд заяви учасника АТО ОСОБА_10Г. від 30.01.2015 р. №21-ХХХІІ/15, погоджено надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на місці колишньої заправки біля тракторної бригади орієнтовною площею 2,0 га ОСОБА_10

Як вказували в судовому засіданні представники відповідача 2, у вказаних вище рішеннях Тарасовецької сільської ради допущено описку в прізвищі третьої особи, зокрема питання розглядалося відносно третьої особи ОСОБА_8

З матеріалів справи видно, що не погоджуючись з рішенням ХХХІІ чергової сесії VI скликання Тарасовецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Про розгляд заяви учасника АТО ОСОБА_10Г. від 30.01.2015 р. №21-ХХХІІ/15, позивач звернувся з позовом до господарського суду Чернівецької області.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 15.10.2015 р. у справі № 926/1455/15, яке набрало законної сили 30.10.2015 р., за позовом СТОВ Тарасівці до Тарасовецької сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_10 про визнання незаконним та скасування рішення, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення ХХХІІ сесії VI скликання Тарасовецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 30.01.2015 р. №21-ХХХІІ/15, яким погоджено надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на місці колишньої заправки біля тракторної бригади орієнтовною площею 2,0 га гр. ОСОБА_10

Судом також встановлено, що за результатами розгляду поданої гр. ОСОБА_8 заяви від 13.03.2015 р. (вх. № 511) та рішення Тарасовецької сільської ради від 30.01.2015 р. № 21-ХХХІІ/15, 31.02.2015 р. Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області видано наказ № 24-196/14-15-сг Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, яким надано дозвіл гр. ОСОБА_8 на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, із земель державної власності сільськогосподарського призначення (рілля), розташована на території Чернівецької області, Новоселицького району, Тарасовецької сільської ради (за межами населеного пункту) з подальшою передачею її у власність. Розмір земельної ділянки 0,7671 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (01.03).

Цим же наказом зобовязано третю особу ОСОБА_8 укласти договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З матеріалів справи слідує, що на підставі заяви гр. ОСОБА_8 від 20.07.2015 р. №0-997/0/15-15-сг, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позитивного висновку відділу Держземагенства у Новоселицькому районі від 19.06.2015 р. №2383/1, 11.08.2015 р. Головним управлінням Держземагенства у Чернівецькій області видано наказ №24-1054/14-15-сг, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Чернівецької області, Новоселицького району, Тарасовецької сільської ради (за межами населеного пункту) ОСОБА_8 та надано у власність гр. ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,7671 га (кадастровий номер :02:009:0165) із земель державної власності сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Чернівецької області, Новоселицького району, Тарасовецької сільської ради (за межами населеного пункту).

28.08.2015 р. ОСОБА_8 звернувся до державного реєстратора прав на нерухове майно ОСОБА_7 реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області із заявою про проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, 01.09.2015 р. державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_7 реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №24064251, яким проведено державну реєстрацію права власності: приватна, розмір частки: 1/1 на земельну ділянку, що розташована за адресою: Тарасовецька сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :02:009:0165, за субєктом: ОСОБА_8 Цим же рішенням відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на обєкт нерухомого майна.

На підставі вказаного рішення, державним реєстратором Реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області ОСОБА_7 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень інформацію про державну реєстрацію за ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,7671 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :02:009:0165) та видано останньому свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії СТА 930037 від 01.09.2015 р. на вказану земельну ділянку.

Не погоджуючись із згаданими вище наказами та рішенням, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Як вказував у позовній заяві позивач, відповідно до акту на право власності серії №ЧВ 000087, який чинним та визнаний таким в судовому порядку, СТОВ Тарасівці на праві власності передано, як правонаступнику КСП "Тарасівці", у колективну власність 2785,00 га та в постійне користування 314,40 га.

Дослідженням листа Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області від 13.12.2016 р. № 3338 щодо вилучення у СТОВ Тарасівці державного акту колективної власності на землю ЧВ №000087 від 18.12.1995 р. встановлено, що державний акт на право колективної власності колгоспу Тарасівні не вилучався. Колгоспу Тарасівці рішенням Тарасовецької сільської ради від 03.07.1995 р. було передано у колективну власність 2785,00 га земель, в тому числі 2672,10 га - сільськогосподарських угідь; з них 2159,40 га - ріллі, 133,00 га - багаторічних насаджень, 132,5 га - сіножатей, 247,2 га - пасовищ, 2,9 га - лісових площ, 10 га - чагарників, 3,7 га - боліт, 27,3 га - під водою, 18,2 га - під шляхами і прогонами, 50,5 га - під господарськими будівлями, 0,3 га - інших угідь та був виготовлений і зареєстрований Державний акт на право колективної власності на землю.

Сільськогосподарські угіддя, які були передані в колективну власність, згідно проекту паювання земель колгоспу Тарасівці, підлягали розпаюванню між 1578 громадянами - членами колективного господарства та пенсіонерів з їх числа. У 2005 р. було додатково, згідно рішень суду, включено до даних списків 106 громадян.

При розробці Схеми поділу земель колективної власності, в результаті уточнення площ, визначено, що розподілу підлягало 2612,50 га сільськогосподарських угідь, з них 2122,10 га - ріллі та 132,40 га - багаторічних насаджень, 117,80 га - сіножатей та 240,20 га - пасовищ.

До розробки схеми індивідуально вийшли з паями 27 громадян з площею земель, що підлягала розподілу - 39,69 га.

Відповідно до норм діючого законодавства, був розроблений проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) земель колективної власності колишнього колгоспу Тарасівці в адміністративних межах Тарасовецької сільської ради та розподіл земельних ділянок між 1578 власниками земельних часток (паїв), загальною площею 1779,62 га, в тому числі 1724,63 га - ріллі та 54,99 га - багаторічних насаджень. Даний проект був затверджений загальними зборами власників земельних часток (паїв) (протокол №1 від 06.02.2005 р.). Із площі земельних ділянок, що підлягали розподілу, виключались земельні ділянки деградованих, малопродуктивних, техногенно забруднених сільськогосподарських угідь та інші землі, які недоцільно використовувати для сільськогосподарських потреб, як це передбачено ст. 7 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Проектом було передбачено вилучення таких сільськогосподарських угідь та відповідно розпорядженням голови районної державної адміністрації від 31.01.2006 р. №47 було передано із земель пайового фонду до земель загального користування сільської ради 58,03 га, в тому числі 51,65 га - ріллі, з них, 34,23 га -під запроектовані дороги, 17,42 га - під прибережні смуги, 6,38га саду - під запроектовані дороги. Крім того, до земель запасу сільської ради було передано 741,54 га, з них 327,2 га ріллі з послідуючою трансформацією: 19,85 га - в сінокоси, 296,43 га - в пасовища та 2,0 га - під господарські двори; 64,5 га - багаторічних насаджень з трансформацією в пасовища; 109.64 га - сіножатей з трансформацією 90,89 га в пасовища; та 240,2 га пасовищ. В результаті вищенаведеного даний державний акт втратив чинність.

Крім того, судом встановлено, а також підтверджується відомостями, що містяться в програмі Діловодство спеціалізованого суду та Єдиному державному реєстрі судових рішень України, що не погоджуючись із розпорядженням голови Новоселицької районної державної адміністрації від 31.01.2006 р. №47, позивач звернулося до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Новоселицької районної державної адміністрації. Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.09.2014 р. в справі №824/1551/14, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13.11.2014 р., в задоволенні адміністративного позову про визнання протиправним та скасування розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації від 31.01.2006 р. №47-р відмовлено повністю.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обовязково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за виключенням спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом із тим, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. У випадку, якщо суб'єкт (в тому числі орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, та відповідно не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України, в редакції чинній на час спірних правовідносин) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Відповідно до ст.15-1 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить: а) внесення в установленому порядку пропозицій щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин; б) участь у розробленні та виконанні державних, галузевих, регіональних та місцевих програм з питань регулювання земельних відносин, раціонального використання земель, їх відтворення та охорони, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, у проведенні моніторингу земель, територіальному плануванні; в) організація проведення робіт, пов'язаних із реалізацією земельної реформи; г) проведення відповідно до законодавства моніторингу земель та охорони земель; ґ) ведення та адміністрування Державного земельного кадастру; д) участь у державному регулюванні планування територій; е) проведення державної експертизи землевпорядної документації; є) здійснення заходів щодо вдосконалення порядку ведення обліку і підготовки звітності з регулювання земельних відносин, використання та охорони земель, формування екомережі; є1) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; ж) вирішення інших питань, визначених законами України та покладених на нього актами Президента України.

Державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. № 15, реалізує Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), яка є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-премєр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства.

У відповідності з п.п. 31 п. 4 Положення № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Приписами ст. 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) (ч. 1 ст. 81 ЗК України).

Юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу; в) прийняття спадщини; г) виникнення інших підстав, передбачених законом (ч. 1 ст. 82 ЗК України).

Згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною 4 ст. 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Статтями 125 та 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. №1952-IV (далі Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 4 ст. 18 цього Закону встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Особливості державної реєстрації прав на земельні ділянки державної та комунальної власності врегульовано ст. 28 Закону №1952-IV. Так, частиною 1 згаданої статті Закону встановлено, що рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування (постійне користування, оренду, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав.

Таким чином, відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Положеннями ст. 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

З аналізу наведених норм випливає, що рішенням про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявленням власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер.

У постанові Верховного Суду України у справі № 21-19а16 від 25.10.2016 р., а також у справі № 21-308а14 від 09.12.2014 р., на яку позивач посилався в обґрунтування позовних вимог, зазначено, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акту, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право.

Аналогічна правова позиція з цього приводу викладена в постановах Верховного Суду України від 17.02.2015 р. у справі № 21-551а14, від 09.02.2016 р. у справі № 21-5465а15, від 24.02.2015 р. у справі 21-34а15, від 11.10.2016 р. у справі №21-2158а16 та від 29.11.2016 р. у справі №21-251а16, висновки яких є обов'язковими для врахування судами у відповідності до положень ст. 2442 КАС України.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо надання третій особі ОСОБА_8 дозволу на розроблення документації із землеустрою та в подальшому затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки останньому у власність, а також реєстрації права власності за третьою особою ОСОБА_8 спірної земельної ділянки.

Оскільки предметом вказаного позову є правильність формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, а також в подальшому правомірності набуття фізичною особою права власності на спірну земельну ділянку, суд приходить до висновку, що вказана справа не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Не зважаючи на те, що сторонами у справі є фактично суб'єкти владних повноважень, вищевказаний спір не є публічно-правовим, оскільки виникає із цивільно-правових відносин.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що юрисдикція адміністративного суду не поширюється на справи стосовно прийняття суб'єктами владних повноважень рішення про реєстрацію земельної ділянки у власність, подальшого оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, оскільки виникає спір про цивільне право та має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 17, 167, 2442 та ст. 157 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 824/286/16-а за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Тарасівці" до державного реєстратора ОСОБА_7, Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Новоселицька районна державна адміністрація, Тарасівська сільська рада, ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвала суду першої інстанції, згідно із ч.1 та 3 ст. 254 КАС України, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала, відповідно до ч. 3 ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3, 7 ст. 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.К. Левицький

Ухвала в повному обсязі складена 30 січня 2017 р.