Справа № 822/225/17
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/225/17

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіСалюка П.І.
при секретаріДубіній Н.Ю.
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 14 липня 2014 року №146 щодо продовження дії контракту ОСОБА_1 та зобов`язати в/ч НОМЕР_1 вирішити питання про звільнення з військової служби ОСОБА_1 за закінченням строку дії контракту від 14 липня 2011 року.

В обґрунтування позовної заяви зазначає. що 14 липня 2011 року уклав контракт про проходження військової служби строком натри роки. Строк дії контракту закінчився 14 липня 2014 року. Однак відповідач наказом №146 від 14 липня 2014 року в односторонньому порядку продовжив дію контракту з позивачем.

Вказує, що 18 жовтня 2016 року звернувся до відповідача з заявою про надання копії трудового контракту, повідомленням про припинення дії контракту і звільнення зі служби ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строку дії контракту. проте отримав відповідь з відмовою у звільненні з посиланням на ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Дії відповідача щодо відмови у звільненні після закінчення строку дії контракту та наказ про продовження дії контракту позивач вважає протиправними, тому звернувся до суду з метою захисту своїх прав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх єдності взаємному зв`язку та сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 14 липня 2011 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі Командира військової частини НОМЕР_2 укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на три роки.

Укладаючи даний Контракт позивач добровільно взяв на себе зобов`язання, зокрема, свято і неухильно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (начальників).

17 березня 2014 року Президентом України видано Указ №303/2014 "Про часткову мобілізацію", який затверджено Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VІІ. Указами Президента України від 06 травня 2014 року №454/2014, від 21 липня 2014 року №607/2014, від 14 січня 2015 року №15/2015, які були затверджені Законами України від 06 травня 2014 року, від 22 липня 2014 року №1595-VII, від 15 січня 2015 року №113- VIII відповідно, також оголошувались та проводились часткові мобілізації. Крім того, згідно з пунктом 5 Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 зобов`язано Кабінет Міністрів України, зокрема, перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність.

Таким чином, з моменту прийняття Президентом України Указу від 17 березня 2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію" в Україні настав особливий період, зокрема, Збройні Сили України переведенні на функціонування в умовах особливого періоду, а в подальшому Указом Президента України від 15 січня 2015 року №113-VIII переведено національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.

14 липня 2014 року Командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №146, яким солдату ОСОБА_2 з 15 липня 2014 року продовжено термін військової служби за контрактом понад встановлений строк, на період до оголошення демобілізації.

18 жовтня 2016 року представник ОСОБА_2 звернувся до Командира військової частини НОМЕР_1 з заявою в якій просив надати копію трудового контракту, повідомити про припинення дії контракту і звільнити зі служби ОСОБА_2 , у зв`язку з закінченням строку дії контракту.

07 листопада 2016 року Командиром військової частини НОМЕР_1 надано відповідь викладену в листі №350/487/1616/пс в якій повідомлено, що припинення контракту та звільнення ОСОБА_2 з військової служби суперечить вимогам чинного законодавства України, яким встановлено вичерпний перелік підстав для звільнення з військової служби військовослужбовців за контрактом. Проте під жодну з них звільнення з військової служби старшого солдата ОСОБА_2 не підпадає.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" для громадян України з числа осіб рядового складу, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється тривалістю 3 роки.

Згідно з п. "б" ч. 2 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом проводиться на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракту.

Згідно з ч. 9 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Так, підставою для розірвання контракту є закінчення строку його дії, у випадку якщо сторони не виявили бажання щодо укладення нового контракту, при цьому, можливість продовження строку дії контракту на проходження військової служби понад встановлений строк в односторонньому порядку здійснюється виключно у разі настання особливого періоду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з ст.1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Таким чином, особливий період пов`язується, зокрема але не виключно, із проведенням мобілізації.

Мобілізацією, згідно з положеннями чинного законодавства України, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У ч. 4 ст. 3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Чинним законодавством України не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Водночас статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.

Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що у проміжок між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.

Суд враховує, що законодавчі обмеження щодо звільнення військовослужбовців пов`язані у першу чергу з особливим станом і лише у другу - з мобілізацією як його складовою частиною.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 2 Закону України "Про оборону України", оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх ланок воєнної організації України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Відповідно до положень Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Так, позивач, укладаючи 14 липня 2011 року контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України усвідомлював особливий характер та призначення військової служби, особливості її проходження.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії, відтак у задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити.

З урахуванням положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 76, 86, 94, 158-163, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 30 січня 2017 року

Суддя/підпис/
"Згідно з оригіналом" Суддя П.І. Салюк