Справа № 826/16079/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19 січня 2017 року 13 год. 05 хв. № 826/16079/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Опіка» в інтересах Корпоративного пенсійного фонду «Стирол» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ліквідатора відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Причорномор'я» Ліхопека Дениса Павловича та Національного банку України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) від 26 листопада 2014 року залишено без розгляду позов товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Опіка» в інтересах Корпоративного пенсійного фонду «Стирол» (також далі - позивач) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач-1, Фонд), третя особа: Національний банк України (далі - третя особа, НБУ), про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неповернення Корпоративному пенсійному фонду «Стирол» пенсійних активів у розмірі 2220857,62 грн., розміщених у ВАТ «КБ «Причорномор'я» згідно з договором про строковий банківський вклад із щомісячною виплатою відсотків №4-7/10-2006 від 04 липня 2006 року, та зобов'язання відповідача повернути Корпоративному пенсійному фонду «Стирол» пенсійні активи у розмірі 2220857,62 грн., розміщені у ВАТ «КБ «Причорномор'я» згідно з договором про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №4-7/10-2006 від 04 липня 2006 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року ухвалу суду першої інстанції від 26 листопада 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2016 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для нового розгляду та вирішення справи визначено суддю Данилишина В.М.

Відповідною ухвалою суду справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

Поряд з цим, до суду через канцелярію від представника позивача надійшла письмова заява про зміну позовних вимог (далі - подана заява), згідно з якою, відповідачами у справі є Фонд, ліквідатор ВАТ «КБ «Причорномор'я» Ліхопек Денис Павлович (далі - відповідач-2) та НБУ (далі - відповідач-3).

У поданій заяві позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-2 щодо непередачі на зберігання до іншого зберігача та неповернення Корпоративному пенсійному фонду «Стирол» пенсійних активів у розмірі 2220857,62 грн., розміщених у ВАТ «КБ «Причорномор'я» згідно з договором;

- визнання протиправною бездіяльності відповідача-3 щодо неповернення Корпоративному пенсійному фонду «Стирол» пенсійних активів у розмірі 2220857,62 грн., розміщених у ВАТ «КБ «Причорномор'я» згідно з договором;

- зобов'язання відповідача-1 відшкодувати Корпоративному пенсійному фонду «Стирол» кошти за вкладом, розміщеним у ВАТ «КБ «Причорномор'я» згідно з договором, шляхом повернення пенсійних активів у розмірі 2220857,62 грн.

Відповідною ухвалою суду подану заяву прийнято та долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті, а також призначено справу до судового розгляду колегією суддів.

У ході нового судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому, на обґрунтування якого надано письмові докази, а представники відповідачів 1 та 3 не визнали позов та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Відповідач-2 (його представник) у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач-2 повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

У подальшому, відповідними ухвалами суду:

- відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача-3 про залишення позовної заяви у справі без розгляду в частині;

- відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача-1 про закриття провадження у справі.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2006 року між ВАТ «КБ «Причорномор'я» та Корпоративним пенсійним фондом «Стирол», від імені та в інтересах якого на підставі договору про управління активами №У2 від 18 січня 2005 року діяло ТОВ «Компанія з управління активами «АЙ К'Ю-ТЕХНОЛОДЖІ», укладено договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №4-7/10-2006 (далі - Депозитний договір).

За умовами Депозитного договору, ВАТ «КБ «Причорномор'я» прийняв від КПФ «Стирол», від імені якого діяло ТОВ «КУА «АЙ К'Ю-ТЕХНОЛОДЖІ» на зберігання вклад у розмірі 600000,00 грн. під 16,75% річних строком до 09 липня 2007 року.

09 липня 2007 року у відповідності до додаткової угоди №1 до Депозитного договору, строк Депозитного договору продовжено до 15 липня 2008 року, а процентна ставка зменшена до 16,5% річних.

15 липня 2008 року у відповідності до додаткової угоди №2 до Депозитного договору, строк Депозитного договору продовжено до 17 липня 2009 року, а процентна ставка збільшена до 18,5% річних.

22 липня 2008 року у відповідності до додаткової угоди №3 до Депозитного договору сума депозиту з 22 липня 2008 року збільшена до 2040000,00 грн.

23 грудня 2008 року листом №12/65 КПФ «Стирол» в особі ТОВ «КУА «АЙ К'Ю-ТЕХНОЛОДЖІ» звернулося до ВАТ «КБ «Причорномор'я» з вимогою надати частину вкладу у розмірі 500 000, 00 грн. на операції, які пов'язані з виконанням зобов'язань недержавного пенсійного фонду.

12 січня 2009 року ВАТ «КБ «Причорномор'я» листом №1/5/2 на підставі п. 2 постанови Національного банку України від 04 грудня 2008 року №413 відмовлено в достроковому поверненні частини вкладу.

16 січня 2009 року листом №1/13 КПФ «Стирол» в особі ТОВ «КУА «АЙ К'Ю-ТЕХНОЛОДЖІ» повторно звернулося до ВАТ «КБ «Причорномор'я» з вимогою повернути суму депозиту та нараховані відсотки, вказавши при цьому, що відповідно до листа Національного банку України від 28 жовтня 2008 №18-311/3496-14715 заборона дострокового повернення депозиту не поширюється на операції недержавного пенсійного фонду щодо здійснення виплат своєму учаснику.

20 травня 2009 року постановою Правління Національного банку України №305 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію з 25 травня 2009 ВАТ «КБ «Причорномор'я».

10 червня 2009 року листом №6/40 КПФ «Стирол» в особі ТОВ «КУА «АЙ К'Ю-ТЕХНОЛОДЖІ» звернулося до ліквідатора ВАТ «КБ «Причорномор'я» з вимогою повернути суму депозиту та нараховані відсотки.

28 липня 2009 року ВАТ «КБ «Причорномор'я» в особі ліквідатора листом №3-56-1052 повідомлено, що вимоги КПФ «Стирол» в розмірі 2220857,62 грн. внесено до реєстру кредиторів та на підставі ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» віднесені до 7 черги (інші вимоги).

29 березня 2014 року позивач від імені КПФ «Стирол» звернувся до відповідача-1 з вимогою про повернення пенсійних активів, які розміщенні в ВАТ «КБ «Причорномор'я» за Депозитним договором.

При цьому, як зазначив представник позивача, депозитний вклад Корпоративному пенсійному фонду «Стирол» в процесі ліквідації ВАТ «КБ «Причорномор'я» повернуто не було.

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, щодо того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Однак, суд вважає за доцільне та необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, виходячи із нижче викладених мотивів.

Висновок Верховного Суду України у вище вказаних постановах зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вище зазначені спірні правовідносини, які регулюються нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року №2343-XII (далі - Закон №2343-XII), а тому спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, належить вирішувати у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Нормами Закону №2343-XII визначено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №2343-XII, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Тобто, нормами Закону №2343-XII регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються у порядку, визначеному нормами ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону №2343-XII, законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Суд звертає увагу на те, що у даній справі вирішуються спірні правовідносини у рамках норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI (далі - Закон №4452-VI).

Закон №4452-VI є спеціальним, нормами якого, як уже зазначено вище, регулюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

Системний аналіз вище викладених норм Закону №4452-VI дає суду підстави дійти до висновку, що, у даному випадку, ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку у силу відмінного правового регулювання, відрізняється від процедури, передбаченої нормами Закону №2343-XII. Зокрема, згідно зі ст. 7 Закону №2343-XII, порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин у частині задоволення кредиторських вимог у рамках норм Закону №2343-XII є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство у господарському суді.

Крім того, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2, ч.ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 36, ч. 1 ст. 54 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Дія Закону №2343-XII на банки не поширюється.

Рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Отже, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають вирішенню за правилами КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" від 20 травня 2013 року №8.

Вище вказані висновки також кореспондуються із позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в інформаційному листі №992/11/14-14 від 25 липня 2014 року.

Таким чином, враховуючи у сукупності вище викладені норми та з'ясовані обставини, а також з метою дотримання вимог ст. 17 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14 та вирішення даної справи саме у порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, згідно п. 3 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону №4452-VI ініційована до набрання чинності цим Законом процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом. Закон набув чинності через шість місяців після оприлюднення в офіційному виданні - газеті «Голос України» від 21 березня 2012 року №51.

Процедура ліквідації ВАТ «КБ «Причорномор'я» ініційована постановою Правління Національного банку України від 20 травня 2009 року №305 «Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Причорномор'я» (м. Дніпропетровськ)».

Процедура ліквідації банку здійснювалася відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом №4452-VI і положення та процедури вказаного Закону не можуть застосовуватися до правовідносин щодо відшкодування Корпоративному пенсійному фонду «Стирол» коштів за вкладом, розміщеним у ВАТ «КБ «Причорномор'я» згідно договору про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №4-7/10-2006 від 04 червня 2007 року.

Згідно зі ст. 93 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції станом на час здійснення ліквідаційної процедури), ліквідатор протягом трьох місяців з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури здійснює такі заходи щодо задоволення вимог кредиторів: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги у разі їх не підтвердження; 3) відповідно до вимог нормативно-правових актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надає Фонду протягом двадцяти робочих днів із дня настання недоступності вкладів повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, із визначенням їх розрахункової суми, що підлягає відшкодуванню; 4) складає перелік акцептованих ним вимог для затвердження Національним банком України; 5) сповіщає кредиторів про акцептування вимог; 6) щотижня протягом трьох тижнів публікує оголошення про день і місце, де можна ознайомитися з переліком вимог, та про дату подання цього переліку Національному банку України.

В даному випадку кошти Корпоративного пенсійного фонду «Стирол» за вкладом, розміщеним у ВАТ «КБ «Причорномор'я», включено до сьомої черги вимог кредиторів згідно ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом).

Також згідно ст. 93 Закону України «Про банки і банківську діяльність», пенсійні активи не включаються до ліквідаційної маси зберігача Накопичувального пенсійного фонду, недержавного пенсійного фонду та інших банків. Розпорядження пенсійними активами Накопичувального пенсійного фонду та активами недержавних пенсійних фондів здійснюється відповідно до законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Згідно з ст..ст. 1, 44 Закону України «Про недержавне пенсійне страхування» (в редакції станом на час здійснення процедури ліквідації), зберігач пенсійного фонду - Національний банк України або банк, який на підставі відповідної ліцензії провадить діяльність із зберігання активів пенсійних фондів.

Зберігач надає свої послуги на підставі договору про обслуговування пенсійного фонду зберігачем. Такий договір укладається в письмовій формі між радою пенсійного фонду і зберігачем відповідно до законодавства.

Недержавний пенсійний фонд може обслуговуватися тільки одним зберігачем.

Усі операції з пенсійними активами пенсійного фонду здійснюються через зберігача. Поточні рахунки пенсійного фонду відкриваються у зберігача. Пенсійні активи пенсійного фонду в формі цінних паперів та документи, які підтверджують право власності на пенсійні активи в інших формах, зберігаються у зберігача.

Кошти Корпоративного пенсійного фонду «Стирол» за вкладом, розміщеним у ВАТ «КБ «Причорномор'я», не включалися до ліквідаційної маси зберігача, що і не заперечується відповідачем-3, тоді як згідно вищевикладеного вказані кошти акцептовані в якості кредиторських вимог та включені до сьомої черги.

Згідно п. 7.3 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2001 року №369, чинного станом на час ініціювання процедури ліквідації банку, з дня отримання рішення про своє призначення ліквідатор зобов'язаний уживати заходів щодо ефективної ліквідації банку та максимального задоволення вимог кредиторів відповідно до своїх повноважень, законодавства України, у тому числі цього Положення.

Ліквідатор зобов'язаний вжити заходів щодо передачі пенсійних активів Накопичувального пенсійного фонду і активів недержавних пенсійних фондів до іншого зберігача, фондів фінансування будівництва та фондів операцій з нерухомістю іншому управителю відповідно до вимог законодавства України (абз. 15 п. 7.3 глави 7 розділу VI із змінами, внесеними згідно з постановою НБУ №332 від 08 серпня 2012 року).

Якщо Корпоративний пенсійний фонд «Стирол» вважав, що ліквідатор банку на виконання абз. 15 п. 7.3 глави 7 розділу VI після внесення відповідних змін до п. 7.3 мав можливість до завершення процедури ліквідації банку здійснити передачу пенсійних активів Корпоративного пенсійного фонду «Стирол» до іншого зберігача, це могло бути предметом відповідного звернення до ліквідатора або судового спору до завершення процедури ліквідації банку згідно рішення Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків Національного банку України від 26 жовтня 2012 року №854 «Про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора та завершення ліквідаційної процедури Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Причорномор'я» (м. Дніпропетровськ)».

Суду не надано доказів або пояснень щодо оскарження Корпоративним пенсійним фондом «Стирол» бездіяльності ліквідатора щодо вирішення вказаного питання.

В той же час, згідно чинного станом на проведення процедури ліквідації банку законодавства вирішення вказаного питання було виключною компетенцією ліквідатора банку, і твердження позивача про наявність відповідного обов'язку у НБУ суперечить змісту законодавчих норм.

Позивач посилається на ст. 92 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно якої при виконанні своїх обов'язків ліквідатор за своїм статусом прирівнюється до представника НБУ.

Проте, це положення очевидно не передбачає перекладання відповідальності на НБУ за рішення, дії чи бездіяльність ліквідатора банку.

За таких обставин позовні вимоги до відповідача-3 про визнання протиправною його бездіяльності щодо неповернення Корпоративному пенсійному фонду «Стирол» пенсійних активів у розмірі 2220857,62 грн., розміщених у ВАТ «КБ «Причорномор'я» згідно з договором, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Фонду відшкодувати Корпоративному пенсійному фонду «Стирол» кошти за вкладом, розміщеного у ВАТ «КБ «Причорномор'я» згідно з договором, шляхом повернення пенсійних активів у розмірі 2220857,62 грн. суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, положення та процедури Закону №4452-VI не можуть застосовуватися до правовідносин щодо відшкодування Корпоративному пенсійному фонду «Стирол» коштів за вкладом, розміщеним у ВАТ «КБ «Причорномор'я», оскільки вказаний Закон прийнятий та набув чинності після ініціювання процедури ліквідації банку.

При цьому, це не залежить від природи права власності на пенсійні активи. Наявність права власності на кошти недержавного пенсійного фонду у фізичних осіб-учасників Корпоративного пенсійного фонду «Стирол» або у безпосередньо фонду не впливає на ту обставину, що в даному випадку положення та процедури Закону №4452-VI не можуть застосовуватися до правовідносин сторін.

Згідно чинного станом на час розміщення коштів за вкладом, а також станом на ініціювання процедури ліквідації банку Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідатор учасника (тимчасового учасника) Фонду має надати Фонду протягом двадцяти робочих днів з дня настання недоступності вкладів повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, із визначенням їх розрахункової суми, яка підлягає відшкодуванню відповідно до цього Закону.

На підставі одержаного від ліквідатора учасника (тимчасового учасника) Фонду переліку вкладників із визначенням розрахункової суми, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Фонду, Фонд у місячний строк перевіряє подані розрахунки з урахуванням вимог статті 4 цього Закону та приймає рішення про відшкодування коштів вкладникам (ст. 31 Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб»).

Фонд за запитом ліквідатора учасника (тимчасового учасника) Фонду у письмовому вигляді надає необхідну інформацію про розмір відшкодованих коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Відшкодування за вкладами можуть сплачуватися іншим особам згідно з законодавством України (за довіреністю, заповітом тощо). Строк позовної давності по зверненнях вкладників становить три роки (ст. 32 Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб»).

Отже, Корпоративний пенсійний фонд «Стирол» в межах чинного станом на 2009 рік законодавства міг ініціювати питання про включення фізичних осіб-учасників фонду до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, із визначенням їх розрахункової суми, яка підлягає відшкодуванню відповідно до цього Закону.

Цього зроблено не було, тоді як кошти Корпоративного пенсійного фонду «Стирол» за вкладом, розміщеним у ВАТ «КБ «Причорномор'я» включено до сьомої черги вимог кредиторів згідно ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність», що не заперечувалося та не оскаржувалося під час процедури ліквідації банку.

Станом на час розгляду справи процедура ліквідації банку завершена згідно положень чинного станом на той час Закону України «Про банки і банківську діяльність», 30 листопада 2012 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зроблено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи ВАТ «КБ «Причорномор'я».

Крім того, продовження процедури відшкодування коштів неможливо також з огляду на положення самого Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зокрема, згідно ст. 17 Закону №4452-VI, учасниками Фонду є банки. Участь банків у Фонді є обов'язковою. Фонд виключає банк з числа учасників Фонду в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Ліквідований станом на час звернення до Фонду та до суду банк учасником Фонду не є, у формуванні коштів Фонду участі не приймає, відповідно, вкладники банку не користуються правом на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Згідно ст. 27 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Оскільки щодо ВАТ «КБ «Причорномор'я» відповідна процедура застосовувалась згідно положень Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», то підстави на повторне застосування процедури за новим Законом відсутні.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що заявлена до стягнення сума включена до сьомої черги вимог кредиторів ВАТ «КБ «Причорномор'я» згідно ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно, одна й та сама сума не може двічі заявлятися в якості кредиторських вимог на різних підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

На підставі вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Опіка» в інтересах Корпоративного пенсійного фонду «Стирол» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ліквідатора відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Причорномор'я» Ліхопека Дениса Павловича та Національного банку України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Опіка» в інтересах Корпоративного пенсійного фонду «Стирол».

Копії постанови направити сторонам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда