Справа № 741/1616/16
Суддя: Дикий В. М.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження номер 2-а/741/11/17
Єдиний унікальний номер 741/1616/16
ПОСТАНОВА

іменем України

30 січня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області про визнання протиправними дій та зобовязання здійснити перерахунок довічного грошового утримання,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Носівського районного суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області про визнання протиправними дій та зобовязання здійснити перерахунок довічного грошового утримання.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 30.12.2008 року 02 вересня 1994 року він був звільнений з посади голови Носівського районного суду у звязку з виходом у відставку. Позивач на час виходу у відставку мав понад 36 років стажу, що зараховується до стажу роботи на посаді судді. Йому призначено довічне грошове утримання в розмірі 90% заробітної плати на посаді судді, а саме: голови суду. 28 листопада 2016 р. позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Носівському районі із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2016 року по 08.06.2016 р. 07 грудня 2016 року він отримав лист УПФУ в Носівському районі про відмову в задоволенні його заяви. Позивач уважає, що відповідач не мав правових підстав відмовляти йому у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання. Позивач уважає, що пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р., яким УПФУ в Носівському районі обґрунтовує свою відмову у перерахунку довічного грошового утримання, стосується порядку призначення щомісячного довічного грошового утримання суддів у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеного довічного грошового утримання. При перерахунку пенсій має застосовуватися норма, що визначає розмір щомісячного довічного грошового утримання у відсотках, яка діяла на момент його призначення. Саме тому він і звернувся до суду з адміністративним позовом та просив визнати дії управління Пенсійного фонду України в Носівському районі щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання протиправними, зобовязати управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області провести перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, виходячи з розрахунку 90% від заробітної плати, зазначеної в довідках ТУ ДСА України у Чернігівській області від 19 вересня 2016 року №03-36/1081 та від 29.08.2016 р. №03-36/1037-16-вих., починаючи з 01 січня 2016 року по 08 червня 2016 року без обмеження строку та граничного розміру виплати з передбаченими законом надбавками та доплатами, а також зобовязати відповідача нарахувати та виплатити одноразово на його користь різницю між перерахованим та фактично виплаченим щомісячним довічним грошовим утриманням судді у відставці за період з 01.01.2016 р. по 08.06.2016 р.

Ухвалою суду від 30 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 у частині визнання протиправними дій УПФУ в Носівському районі про відмову в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, зобовязання відповідача здійснити перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 90% від заробітної плати, зазначеної в довідках ТУ ДСА України у Чернігівській області від 19 вересня 2016 року №03-36/1081 та від 29 серпня 2016 року №03-36/1037-16-вих, за період з 01 січня 2016 року по 07 червня 2016 року та про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити одноразово на його користь різницю між перерахованим та фактично виплаченим щомісячним довічним грошовим утриманням судді у відставці за період з 01 січня 2016 року по 07 червня 2016 року залишено без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Таким чином, суд розглядає позовні вимоги ОСОБА_1 у частині, що стосується періоду з 07 червня по 08 червня 2016 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, але подав до суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Однак начальник УПФУ в Носівському районі направила до суду заперечення, у якому просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 та розглянути справу без участі представника відповідача. Свої вимоги начальник УПФУ в Носівському районі обґрунтовувала тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213 з 1 червня 2015 року припиняє призначення спецпенсій депутатам, міністрам, суддям, прокурорам, митникам, податківцям та іншим чиновникам. П. 5 Прикінцевих положень цього Закону скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» та ін. Відповідач уважає, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає.

Ураховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що 02 вересня 1994 року ОСОБА_1 був звільнений з посади голови Носівського районного суду Чернігівської області у зв'язку з виходом у відставку. На день виходу у відставку його загальний суддівський стаж, з якого нараховується щомісячне довічне грошове утримання, становив понад 36 років, що підтверджується копією довідки-розрахунку трудового стажу (а. с. 13-14) та копією трудової книжки (а. с. 15-17). ОСОБА_1 з вересня 1994 року відповідно до Закону України «Про статус суддів» отримує щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% грошового забезпечення працюючого голови районного суду.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області видало ОСОБА_1 довідку від 19 вересня 2016 року №03-36/1081 про розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2016 р. та довідку від 29 серпня 2016 року №03-36/1037/16-вих. про розмір суддівської винагороди станом на 01.02.2016 р. (а. с. 18, 19).

28 листопада 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючого судді, надав необхідні документи (а. ч. 21-22).

Листом УПФУ в Носівському районі від 07 грудня 2016 року за №29/03/К2 в перерахунку довічного грошового утримання судді було відмовлено (а. с. 23-24).

Відповідно до ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 126 Основного Закону України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів урегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07 2010 року.

Гарантії незалежності суддів закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

З набуттям чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" змінено порядок оплати праці працюючим суддям, яким виплачується суддівська винагорода.

Статтею 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено вид, склад, розмір суддівської винагороди, яка складається з грошового утримання, яке включає в себе посадовий оклад та доплати за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Як зазначив Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011, щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття - однорідними та взаємопов'язаними. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення.

Відповідно до частини 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" (в редакції чинній на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання) судді у відставці, який має стаж роботи на цій посаді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Частиною 3 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону від 7 липня 2010 року № 2453-VI встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром заробітної плати суддів відповідних судів.

Разом з тим, Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, частини третю і п'яту статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" викладено в новій редакції, згідно з якою щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді (частина третя статті 138 Закону). Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (частина п'ята статті 138 Закону).

Отже, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежать від суми грошового утримання діючого судді (заробітної плати працюючого на відповідній посаді державного службовця), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та, виходячи з принципу єдності статусу суддів, у разі підвищення розміру грошового утримання діючого судді має здійснюватись перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668 VI у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст. 126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI в редакції до змін, внесених Законом від 08 липня 2011 року № 3668 VI.

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу, життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень ( суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Згідно ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

З метою реалізації зазначених повноважень, Конституційний Суд України, у п. 8 мотивувальної частини вказаного рішення від 03 червня 2013 року зазначив, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом №3668-VI.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії ( щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України, в тому числі "Про судоустрій і статус суддів".

Посилання відповідача на пункт 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, згідно з яким у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є неприйнятним, тому що ця норма стосується призначення, а не перерахунку вже призначених пенсій. Посилання відповідача на цей закон суперечить Конституції України, рішенням Конституційного Суду України, у яких чітко передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Тому норми закону, на які посилається відповідач, не можуть бути застосовані до позивача, оскільки довічне грошове утримання йому було призначено до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що відмова відповідача у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачу у зв'язку зі збільшенням заробітної плати працюючого судді є протиправною. Суд робить висновок, що позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання за період, що знаходиться в межах строку звернення до суду, а саме: за період з 07 червня 2016 року по 08 червня 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 21, 22, 46, 55, 57, 58, 126 Конституції України, ст. 43 Закону України «Про статус суддів», ст. ст. 6-11, 71, 21, 41, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області щодо відмови в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, виходячи з розрахунку 90% від заробітної плати, зазначеної в довідках ТУ ДСА України у Чернігівській області від 19 вересня 2016 року №03-36/1081 та від 29 серпня 2016 року №03-36/1037-16-вих, за період з 07 червня 2016 року по 08 червня 2016 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області нарахувати та виплатити одноразово ОСОБА_1 різницю між перерахованим та фактично виплаченим щомісячним довічним грошовим утриманням судді за період з 07 червня 2016 року по 08 червня 2016 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.М. Дикий