Справа № 802/950/16-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/950/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

19 січня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

представника позивача Мунтян Є.В.

представника відповідача Волошенюк Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2016 року позивач - ПАТ "Вінницяоблпаливо" звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дії щодо проведення позапланової виїзної перевірки з 24.05.2016 року по 30.05.2016 року та скасування податкових повідомлень-рішень № та №, від 21.06.2016 року .

Вінницький окружний адміністративний суду постановою від 21.09.2016 року вказаний позов задовольнив частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, в свою чергу представник позивача заперечив проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ПрАТ "Вінницяоблпаливо" зареєстроване 27.01.2004 року (ідентифікаційний код 01880670) Вінницьким міським управлінням юстиції, на даний час перебуває на податковому обліку у Вінницькій ОДПІ та починаючи з 22.07.1997 року є платником податку на додану вартість.

23.04.2016 року, 04.04.2016 року, 21.04.2016 року та 26.04.2016 року на адресу позивача заступником начальника Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області направлено запити про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень).

На вищезазначені запити генеральним директором ПАТ "Вінницяоблпаливо" 07.04.2016 року, 18.04.2016 року, 15.05.2016 року та 18.05.2016 року надано запитувану інформацію.

24.05.2016 року Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області винесено наказ № 669 "Про проведення документальної виїзної позапланової перевірки ПРАТ "Вінницяоблпаливо".

У період з 24.05.2016 року по 30.05.2016 року головним державним ревізором інспектором відділу перевірок ризикових платників управління аудиту Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області Доброштан Н.С. проведено позапланову виїзну перевірку з питань своєчасності, добросовісності та повноти нарахування податку на додану вартість по взаєморозрахункам з ТОВ "Брокер-Хаус" за жовтень, листопад, грудень 2015 року, березень 2016 року, ТОВ "Євролугінвест" за період вересень, жовтень 2015 року, ТОВ "Інтеренергоальянс" за період лютий, березень, липень 2015 року, ТОВ ВКП "Легіон" за період червень 2015 року, ПП "Комір Груп" за вересень 2015 року.

В ході проведеної перевірки ревізором встановлено порушення п.п. 198.1, п.п. 198.3, п.п.198.6 ст.198 ПК України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 204633 грн. та завищено від'ємне значення, яке в подальшому включається до складу податкового кредиту в сумі 61170 грн.

За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки №613/14-02/01880670 від 06.06.2016 року (том 1 а.с. 13-68).

Висновки проведеної перевірки знайшли своє відображення у прийнятих податкових повідомленнях - рішеннях: форми "Р" № від 21.06.2016 року, яким товариству збільшено розмір суми податку на додану вартість в сумі 255790 грн. 00 коп.; форми "В4" № від 21.06.2016 року, яким товариству зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість та застосовано штрафні санкції на суму 61170 грн.00 коп. (том 1 а.с.10, 11-12).

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Податкового кодексу України, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Фактичною підставою для прийняття зазначених податкових повідомлень-рішень слугували висновки, викладені в Акті " позапланової виїзної перевірки позивача з питань своєчасності, добросовісності та повноти нарахування податку на додану вартість по взаєморозрахункам з ТОВ "Брокер-Хаус" за жовтень, листопад, грудень 2015 року, березень 2016 року, ТОВ "Євролугінвест" за період вересень, жовтень 2015 року, ТОВ "Інтеренергоальянс" за період лютий, березень, липень 2015 року, ТОВ ВКП "Легіон" за період червень 2015 року, ПП "Комір Груп" за вересень 2015 року.

До таких висновків контролюючий орган прийшов зазначаючи те, що про нереальність господарських операцій свідчить відсутність у товарно-транспортних накладних, наданих контрагентом ТОВ "Брокер-Хаус",номерів посвідчень водіїв, підписів водіїв у графі "прийняв", у графі "одержав" відсутні посада, прізвище, ім'я, по-батькові та не надані сертифікати відповідності, паспорти якості та товарно-матеріальні цінності, отримані від ТОВ "Брокер Хаус".

Також податковим органом зазначено, що видаткові накладні на отримання товару від ТОВ "Інтеренергоальянс" оформлено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: зазначений лише підпис отримувача без зазначення будь-яких інших відомостей (в т.ч. прізвище та ініціали отримувача, будь-яка інформація щодо довіреності, на підставі якої отримувався товар).

Крім цього в підтвердження своєї позиції відповідач зазначив, що під час перевірки не встановлено документів, які б свідчили про якість вугілля поставленого ТОВ ВКП "Легіон", не надано доказів подальшого використання придбаних позивачем товарів з ТОВ "Брокер-Хаус" , ТОВ "Євролугінвест" , ТОВ "Інтеренергоальянс", ТОВ ВКП "Легіон" , ПП "Комір Груп", документів на транспортні засоби та водіїв, що здійснювали поставки товарів із зазначеними контрагентами та ін., що на думку відповідача також свідчить про відсутність реальних господарських відносин між ними.

А також те, що контролюючим органом, в акті перевірки зазначане, що неможливість встановити придбання товарно-матеріальних цінностей по ланцюгу операцій є додатковою підставою для визнання господарських операцій безтоварними.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 14.1.18 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Так, згідно пункту 200.1 статті 200 вказаного Кодексу сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Відповідно до пункту 200.3 статті 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду (пункт 200.4 статті 200 Кодексу).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначене згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця; податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункти 201.6, 201.7 статті 201 ПК України).

Згідно пункту 201.8 статті ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен отримати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Таким чином з врахуванням зазначеного, позивач отримавши відповідний товар та відповідні до нього документи, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, від своїх контрагентів, які зареєстровані як платники ПДВ мав повністю законне право включати відповідні суми до складу податкового кредиту за відповідний звітний податковий період.

Відповідно до підпункту 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Разом з тим, наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю дійсно мали місце.

Згідно з матеріалами справи, судом першої інстанції були досліджені всі докази та вмотивовано зроблені висновки, які спростовують всі зазначені податковим органом доводи, які на його думку свідчили про безтоварність операцій між позивачем та зазначеними його контрагентами.

Таким чином судом першої інстанції досліджено ряд первинних документів надано їм правову оцінку, на основі чого вибудовано доказову аргументацію оскаржуваного рішення. Під час судового засідання відповідачем не було спростовано належності та відповідності чинному законодавству вище вказаних первинних документах.

Верховний Суд України у постанові від 27 березня 2012 року (справа № 21-737во10) зазначив, що про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.

Реальність здійснення господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами, а саме: відповідними договорами, товарно-транспортними накладними, податковими та видатковими накладними, платіжними дорученнями, актами взаєморозрахунків та іншими відповідними документами.

Отже, сукупність первинних, платіжних, звітних та інших документів, які зазвичай супроводжують такого роду операції, підтверджує фактичне здійснення господарських операцій і не дає підстав для сумніву у їх реальності та безтоварності. Характер спірних операцій відповідає звичайній господарській діяльності позивача та її основним видам.

Натомість відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б об'єктивно ставили під сумнів фактичне здійснення цих операцій. Також ним не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що дії позивача і його контрагентів були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди.

Враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повністю дослідив всі обставини справи необхідні для її правильного розгляду та надав їм вмотивовану оцінку.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками оскаржуваного рішення, щодо того, що податковий орган неправомірно заперечує фактичне здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами та стверджує про безпідставність формування позивачем податкового кредиту по цих операціях, оскільки право позивача на такий кредит підтверджується податковими накладними та сукупністю інших наданих до перевірки та досліджених у судовому засіданні первинних документів.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 24 січня 2017 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.