Справа № 809/1041/16
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року № 876/7941/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року у справі за позовом Івано-Франківське обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ОСОБА_2 про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 21827,35 грн.,

в с т а н о в и в:

Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів 22.08.2016 року звернулося в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 20533,33 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1294,02 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідач не надав жодного підтвердження створення робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів. Крім цього, суд не звернув увагу на те, що обов'язок відповідача полягає не тільки у створенні робочих місць для працевлаштування інвалідів, але і супроводжується обов'язком працевлаштування інвалідів на створених робочих місцях.

При апеляційному розгляді представник відповідача вимоги апеляційної скарги заперечив та просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 зареєстрований Івано - Франківським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів та є фізичною особою-підприємцем, який здійснює господарську діяльність та використовує найману працю.

Середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача на момент проведення перевірки складала 17 осіб.

Норматив робочих місць для інвалідів по даному підприємству згідно ст. 19 «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» становив 1 особа.

За незайняте інвалідом робоче місце позивачем нараховано 20533,33 грн. адміністративно-господарських санкцій та 1294,02 грн. пені за несвоєчасну сплату таких санкцій.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем виконано вимоги ст. ст. 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо створення робочих місць для інвалідів в кількості визначеній Законом, тому застосування до ОСОБА_2 адміністративно-господарських санкцій є необґрунтованим.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він не відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ст. 19 вказаного Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно зі ст. 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування (далі Порядок).

Згідно Порядку, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. Форма вказаного звіту затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 42 від 10.02.2007.

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування також передбачає, обов'язок роботодавців подання центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 420 від 19.12.2005 затверджено форму подання такої звітності та інструкцій щодо її заповнення.

Колегія суддів, аналізуючи вищенаведені норми законодавства, вважає, що обов'язок роботодавця щодо забезпечення прав інвалідів на працевлаштування передбачає виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, в тому числі спеціальних робочих місць, створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для працевлаштування інвалідів, звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подавав органам державної служби зайнятості інформацію (звіти) про наявність вакансій за формою № 3-ПН, встановленою наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 420 від 19.12.2005.

Окрім цього, згідно листа Івано-Франківського міського центру зайнятості від 27.09.2016 № 2537-05/18-16, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 у 2015 році Інформація про попит на робочу силу (ваканції) форми 3-ПН для працевлаштування осіб з інвалідністю до Івано-Франківського міського центру зайнятості не подавались.

Звернення відповідача до Єзупільської селищної ради щодо надання інформації про те, чи перебувають на обліку вказаної селищної ради інваліди не може свідчити про належне виконання відповідачем обов'язку передбаченого ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Так як відповідач не інформував центр зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад), шляхом подачі звіту за формою № 3-ПН щомісячно, тобто не виконав обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, то колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про неправомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Частиною 1 статті 20 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Посилання відповідача на неправильний розрахунок адміністративно-господарських санкцій колегія суддів не враховує, оскільки таке підтвердження в матеріалах справи відсутнє.

За таких обставин, застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій в розмірі 20533,33 грн. та 1294,02 грн. пені за порушення термінів сплати таких санкцій є правомірним та обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог з вищевикладених мотивів.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 3, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року у справі №809/1041/16 скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 20533,33 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1294,02 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

О.І. Мікула

Постанова у повному обсязі складена 30.01.2017 року.