Справа № 529/36/17
Суддя: Гвоздик А. Є.
Дата ухвалення: 2017-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 529/36/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(в порядку скороченого провадження)

27 січня 2017 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Гвоздика А. Є. у приміщенні Диканського районного суду в смт Диканька, розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Решетилівського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області про визнання неправомірними дій та зобов'язати вчинити певні дії щодо проведення перерахунку пенсії державного службовця ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з вищевказаним позовом та просить суд зобов'язати Решетилівське об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на виконання вимог статті 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ (в редакції Закону N 432-ІУ від 16. 01. 2003 року), здійснити їй перерахунок призначеної пенсії державного службовця з 01 грудня 2015 року у зв'язку з підвищенням заробітної плати державним службовцям відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 1013 від 09 грудня 2015 року на підставі Довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям № 01-16/1374 від 27. 12. 2016 року та перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати державним службовцям відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 292 від 06. 04. 2016 року на підставі вказаної довідки виданої Диканським районним центром зайнятості в Полтавській області, а також з урахуванням при перерахунку з 01. 12. 2015 року сум матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації грошових доходів населення, які включені для обчислення розміру пенсії на підставі даних Довідок про складові заробітної плати від 27. 12. 2016 року, із збереженням для обчислення розміру пенсійних виплат 82% від всіх складових заробітної плати, з яких було нараховано та сплачено страхові внески та єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, без обмежень граничного розміру пенсії після проведеного перерахунку та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії в зв'язку з проведеним перерахунком. Також, позивач просила стягти з відповідача на її користь понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач після отримання копії ухвали про відкриття скороченого провадження надіслав до канцелярії суду 26 січня 2017 року свої письмові заперечення проти позову, де вказується, що у зв'язку із втратою чинності розпорядження Кабінету Міністрів України від 04. 06. 1994 року № 410-к Про віднесення до відповідних категорій посад працівників державної служби зайнятості до відповідних категорій посад державних службовців, з набранням чинності наказу Міністерства соціальної політики України від 16. 12. 2014 року № 1043 Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2014 року за № 1646/26423, наказу Державного центру зайнятості від 28. 01. 2015 року № 8 Про структуру органів державної служби зайнятості та наказу Полтавського обласного центру зайнятості від 29. 01. 2015 року № 15 Про структуру Полтавської служби зайнятості, з 01 березня 2015 року працівники Полтавської обласної служби зайнятості не відносяться до категорії державних службовців, а тобто, на момент подання заявником позовної заяви, посади державного службовця в Диканському районному центрі зайнятості не існує.

Також, відповідач зазначив, що згідно ст. 37 ЗУ Про державну службу (зі змінами) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Далі, постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09. 12. 2015 року затверджено зміни, що були внесені, зокрема до постанови Кабінету Міністрів України від 31. 05. 2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії", а саме пункт 4 (щодо проведення перерахунків пенсій непрацюючим державним службовцям) виключено. Згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02. 03. 2015 № 213, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до закону України "Про державну службу". У зв'язку із цим, з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених ЗУ "Про державну службу" не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються. З огляду на зазначені підстави, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи документи, приходжу до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до 09. 06. 2009 року працювала на посаді головного спеціаліста Диканського районного центру зайнятості. На сьогоднішній день позивач отримує пенсію на умовах та відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16. 12. 1993 року з 09. 06. 2009 року, у розмірі 82% від заробітної плати, що бралась для обчислення пенсії, з урахуванням всіх її складових з яких сплачувались страхові внески. З метою реалізації свого права на перерахунок раніше призначеної пенсії в зв'язку із підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, ОСОБА_1 27. 12. 2016 року звернулася до Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про перерахунок пенсії державного службовця та надала Довідку № 01-16/1374 від 27. 12. 2016 року про перерахунок пенсії.

Однак, згідно листа № 52/Г-02 Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 05. 01. 2017 року, їй було відмовлено в перерахунку пенсії державного службовця. В листі Відповідач мотивує свою відмову тим, що відповідно до розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02. 03. 2015 року № 213 у разі неприйняття до 01. 06. 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01. 06. 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне грошове утримання, призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу». У зв'язку з викладеним з 01. 06. 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про державну службу», не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Суд вважає, що прийняте відповідачем рішення про відмову в перерахунку позивачу ОСОБА_1 пенсії державного службовця з 01. 12. 2015 року - неправомірне, направлене на звуження її права на соціальний захист, підстави, на яких приймалось рішення відповідачем, якими він мотивує свою відмову - необґрунтовані, а висновки відповідача, зроблені на підставі власного тлумачення норм законодавства без врахування правових висновків та правової позиції Верховного Суду України щодо подібних правовідносин, що є порушенням розподілення Державної влади в Україні та привласненням невластивих повноважень для органу Пенсійного фонду.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Із наведеного випливає, що в адміністративному судочинстві підлягають захисту порушені права, свободи та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо де необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений статтями 7, 11 КАС України, також зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України головним обов'язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, за свою діяльність держава відповідає перед людиною. Забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту З мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року N 22-рп/2004).

Слід зауважити, що стаття 3 Конституції України своє відображення в нормах КАС України, так адміністративне судочинство допускає вихід за межі позовних вимог, якщо де необхідно для захисту прав людини, а також об'єднання в одне провадження кількох заявлених позивачем вимог, які за іншими законами належить розглядати в порядку різного судочинства (ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 21 КАС України).

Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України вбачається, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до приписів КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. В адміністративному судочинстві, принцип верховенства права зобов'язує суд, зокрема, надавати закону тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення закону в жодному разі не може спричиняти несправедливих обмежень таких прав.

Верховний Суд України в постанові від 10 грудня 2013 року у справі № 21-420а 13 висловив наступну правову позицію: «При перерахунку пенсії має застосовуватися норма, яка визначає розмір пенсії и відсотках, і яка діяла на момент призначення пенсій а не при перерахунки вже призначеної пенсії. Перерахунок пенсій вищевказаним категоріям осіб провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсій». Така позиція Верховного Суду повністю кореспондується із статтею 58 Конституції України.

Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до подій факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місив (Рішення Конституційного Суду України від 09. 02. 1999 року № 1-рп/99).

У іншому своєму рішенні від 5 квітня 2001 року Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли до набрання чинності чим законом або іншим нормативно-правовим актом.

На підставі зазначеного, застосовуючи вищезгаданий конституційний принцип, дія норм Закони України "Про державну службу" від 10. 12. 2015 роки № 889-VІІІ, в якому відсутнє право перерахунки пенсії державного службовця, розповсюджується на правовідносини, які виникли після 01. 05. 2016 року, а правовідносини, що виникли з питань перерахунку раніше призначеної пенсії за нормами Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, знаходяться поза межами регулювання Закону України "Про державну службу" від 10. 12. 2015 року № 889-УІП, а тому пенсії, які призначені до 01. 12. 2015 року мають перераховуватись відповідно до законодавства, що діяло на момент їх призначення.

Доречно зауважити, що перерахунок пенсії - це похідне право, яке напряму залежить від права на пенсію і є складовою Конституційного права на соціальний захист та достатній життєвий рівень.

Законом України «Про внесення змін до Закону України Про державну службу» від 16. 01. 2003 № 432-ІУ було запроваджено "право перерахунку пенсії державного службовця в зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям".

При прийняті зазначеного Закону, Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, а саме: пунктом 2 розділу І Закону № 432-ІV доповнено Закон № 3723-ХІІ статтею 37-1 такого змісту: «Стаття 37-1. Порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців»: У разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії».

На виконання приписів Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28. 12. 2014 року N 76-VIII, текст статті 37 і Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ було викладено в наступній редакції: "Стаття 37-1. Порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців: Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України (Закон доповнено статтею 37-1 згідно із Законом N 432-ІУ від 16. 01. 2003; із змінами, внесеними згідно із Законом N 3108-ІУ від 17. 11. 2005; текст статті 37і в редакції Закону N 76Л/Ш від 28. 12. 2014 - щодо набрання чинності норм зазначеного Закону див."Прикінцеві положення".

Пунктом 14 Прикінцевих положень Закону N 76-VIII зобов'язано Кабінет Міністрів затвердити порядок проведення індексації заробітної плати, грошового забезпечення, пенсійних та соціальних виплат.

Відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, який набрав чинності з 01. 05. 2016 року, пункт 2 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України Про державну службу» від 16. 01. 2003 № 432-ІV, втратив чинність (в редакції із змінами внесеними згідно із Законом N 76-VІІІ від 28. 12. 2014).

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України Про державну службу» від 16. 01. 2003 № 432-IV (із змінами внесеними згідно із Законом N 889Л/1ІІ від 10. 12. 2015), які є чинними й на сьогоднішній день передбачено, що: «Порядок перерахунку пенсій, передбачений цим Законом, поширюється на пенсіонерів, яким пенсія державних службовців призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 16. 12. 1993 року № 3723-ХІІ».

Такий порядок передбачений статтею 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16. 12. 1993 № 3723-ХІІ (в редакції Закону N 432-ІУ від 16. 01. 2003 року) та Постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення заробітку для обчислення пенсії» від 31 травня 2000 року № 865 (далі - Постанова № 865).

У разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за Законом України «Про державну службу» від 16. 12. 1993 року № 3723-ХІІ, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Такий порядок перерахунку пенсій, поширюється на пенсіонерів, яким пенсія державних службовців призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 16. 12. 1993 № 3723-ХІІ, до дня втрати чинності цим Законом.

Тобто, в даному випадку щодо позивача ОСОБА_1 має застосовуватись саме такий порядок здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії, так як пенсія за нормами Закону України «Про державну службу» від 16. 12. 1993 № 3723-ХІІ призначена їй з 09. 06. 2009 року.

Суд вважає, що на сьогоднішній день існують всі необхідні правові підстави для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" № 1013 від 09 грудня 2015 року; - з 01. 05. 2016 року до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин - на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 292, з урахуванням підвищення розмірів заробітної плати працюючим державним службовцям, забезпечення виплати недоотриманих сум пенсії з 01. 12. 2015 року по дату фактичної виплати таких сум, з подальшою виплатою пенсії у розмірі, встановленому після її перерахунку.

Посади працівників державної служби зайнятості відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04. 06. 1994 року № 410-р «Про віднесення посад працівників державної служби зайнятості до відповідних категорій державних службовців» відносились до відповідних категорій державних службовців міністерств і місцевих органів державної виконавчої влади.

Зазначене розпорядження втратило чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14. 08. 2013 року № 703 «Про віднесення деяких посад працівників органів державної влади, інших державних органів, установ до відповідних категорій посад державних службовців та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності 03. 10. 2013 року.

У зв'язку з набранням чинності наказу Міністерства соціальної політики України від 16. 12. 2014 року № 1043 «Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості», Державним центром зайнятості з 02. 03. 2015 введено в дію нові структуру та штатні розписи обласних центрів зайнятості, які містять перелік посад, що не відносяться до категорій державних службовців.

Пунктом 4 Постанови № 865 зазначено, що форма довідки про заробітну плату, яка подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

Відповідна форма затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 04. 09. 2013 року № 15-1 (в редакції, чинній на момент виникнення в мене права на призначення пенсії та її перерахунок).

Пунктом 5 Постанови № 865 визначено, що у разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а у разі його відсутності та перейменування (відсутності) посад довідка видається у порядку, встановленому Міністерством соціальної політики за погодженням з Головним управлінням державної служби України.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Головного управління державної служби України від 03. 12. 2003 року № 319/144 затверджено Порядок видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсій державним службовцям у разі ліквідації органів, з яких особа вийшла на пенсію, а також перейменування (відсутності) посад (далі Порядок №319/144).

Довідка видається за зразком згідно з додатком 3 до Порядку № 319/144 та відповідно до форми, затвердженої абзацом 3 пункту 1 Постанови правління Пенсійного фонду України від 04. 09. 2013 року № 15-1 (в редакції, чинній на момент виникнення в мене права на призначення пенсії та її перерахунок).

Так, відповідно до довідки виданої Диканським районним центром зайнятості № 01-16/1374 від 27. 12. 2016 року позивачу вбачається, що остання працювала в Диканському районному центрі зайнятості на посаді головного спеціаліста, яка змінена на посаду провідний фахівець, і її заробітна плата за вказаною посадою, з якої призначено пенсію, для її перерахування з 01. 12. 2015 року становить посадовий оклад 1550,00 грн. А ще відповідно до даної довідки на момент виходу на пенсію ОСОБА_1 була призначена надбавка до заробітної плати за 12 ранг та надбавка за вислугу років 20%.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року).

Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших, актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26 вересня 2014 року).

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Законне сподівання у ОСОБА_1 виникло з моменту виникнення права на призначення пенсії, а саме з 09. 06. 2009 року.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 ЗУ «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Отже, аналізуючи зазначені положення, суд дійшов висновку, що суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, матеріальна допомога на оздоровлення, винагорода включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Аналогічну правову позицію зі спірного питання висловив Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 14 та 28 травня 2013 року (справи №№ 21-125а13, 21-97а13 відповідно).

Оскільки, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, матеріальна допомога на оздоровлення, та інші виплати, з яких утримані внески до Пенсійного фонду мають враховуватись при обчисленні розміру пенсії, суд вважає, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу, як державному службовцю з урахуванням вищезазначених виплат є протиправною.

Крім цього, законодавством, яке діяло на той час, передбачалося включення всіх складових заробітної плати для обчислення розміру пенсії, тому, такі складові заробітної плати, як матеріальна допомога на оздоровлення та індексація грошових доходів населення, при здійсненні перерахунку пенсії слід враховувати додатково, а не замість.

Відповідно до роз'яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції та в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Згідно з статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбачених цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім"ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петриченко проти України» від 12 липня 2016 року визнано порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на статтю Конституції України (лист Вищого адміністративного суду України «1875/10-14/16 від 17.08.2016 року).

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколи та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (пункт 1): «Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу».

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим ч. 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), вбачається, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень с високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, якщо оскаржуване визнане неправомірним, а інших підстав для відмови у прийнятті рішення не вбачається.

За приписом ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

Частиною 2 статті 46 Конституції України передбачено, що право на соціальний захист гарантується, у тому числі загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Конституційний Суд України виходить з того, що за рахунок бюджетних джерел забезпечується соціальний захист широких верств населення країни, серед яких особи, що отримують пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги.

Це зобов'язує державу дотримуватися частин 1, 3 статті 95 Основного Закону України, згідно з якими бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподіли суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами; держава прагне до збалансованості бюджету України.

Частина 1 ст. 94 КАС України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України» передбачено, що відповідно до ст.8 Конституцій в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Але, враховуючи те, що позивач звернулася до відповідача за перерахунком пенсії тільки 27 грудня 2016 року, що не заперечувалося сторонами, то суд дійшов висновку, що перерахунок пенсії позивачу повинен здійснюватися саме з 27. 12. 2016.

Враховуючи те, що позивач має право на перерахунок призначеної їй пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії позивачу визнати протиправними, зобов'язати відповідача здійснити саме з 27 грудня 2016 року перерахунок та виплату пенсії позивачу.

Як вбачається з позовної заяви, позивачка заявила дві вимоги немайнового характеру, одна із яких - про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними, а інша - про зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, але судовий збір сплатила як за одну вимогу немайнового характеру.

Згідно із ст. 6 ч. 3 абзацу 2 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. А тому, згідно із ст. 94 ч. 1 КАС України з відповідача необхідно стягнути на користь держави 640 грн. 00 коп. відповідно до ст. 4 ч. 2 п. 3 п./п. 1 абз. 7 Закону України «Про судовий збір».

Такі дії з боку відповідача, як суб'єкта владних повноважень та державного органу, направлені на односторонню відмову від забезпечення Конституційних прав - є відмовою від взятих на себе державою зобов'язань, а отже, дії відповідача, направлені на безпідставну зміну існуючого механізму реалізації Конституційного права на соціальний захист, що передбачає гарантування державою принципів пропорційності та справедливості в сфері соціального захисту. Водночас, такими діями, відповідач ставить під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист, що є порушенням основного Закону - Конституції України.

Таким чином суд, на підставі вищевикладеного вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись Законом України «Про державну службу», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 6, 17, 18, 99, 158 - 167, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Решетилівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії відповідно до ст. 37-1 ЗУ Про державну службу у редакції, чинній на час призначення пенсії, у розмірі 82 % від суми заробітної плати у зв'язку із підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 09. 12. 2015 року № 1013 Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів та на підставі довідок Диканського районного центру зайнятості Полтавської області № 01-16/1374 від 27. 12. 2016 року, з урахуванням неврахованих раніше складових заробітної плати: матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації, індексації заробітної плати, компенсації за невикористані відпустки, винагороди, премії до державних, професійних свят та ювілейних дат, відпускних та лікарняних, які були нараховані та з яких утримані і сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування починаючи з 27 грудня 2016 року та здійснити відповідні виплати з урахуванням проведених виплат.

Стягнути з Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з Решетилівського об'єднання управління пенсійного фонду України Полтавської області за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на користь держави 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Диканський районний суд Полтавської області, шляхом подання апеляційної скарги в 10-ти денний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Головуючий: