Справа № 756/14663/16-а
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

25 січня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Коваля М.І., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації на постанову Оболонського районного суду м.Києва від 28 листопада 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

14.11.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання дій щодо відмови позивачу у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни протиправними та зобов'язання відповідача встановити йому статус інваліда війни.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно відмовлено йому у визнанні за ним статусу інваліда війни у зв'язку з відсутністю в наданих документах інформації про залучення його до формувань Цивільної оборони, оскільки документи, подані ним, давали змогу відповідачеві достовірно встановити факт залучення його до складу формувань Цивільної оборони.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 р. позов задоволено: визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни протиправними, зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації переглянути рішення про відмову у встановленні ОСОБА_2 статусу інваліда війни та видачі на його ім'я посвідчення інваліда війни, прийнявши рішення згідно законодавчих актів України.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем був доведений факт участі ОСОБА_2 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що надані позивачем документи для надання йому статусу інваліда війни не містять інформації про залучення його до формувань Цивільної оборони.

Судом першої інстанції справа розглянута в порядку скороченого провадження, тому відповідно до абз.4 частини восьмої статті 183-2 КАС України апеляційна скарга розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, яке видане Київською обласною державною адміністрацією. (а.с.7)

Водночас, ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи, причиною якого є захворювання пов'язане з роботами на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серія КИО -1 № 028094 та експертним висновком. (а.с.8)

З витягу від 26 квітня 1986 року наказу № 19, виданого Київським автотранспортним підприємством, засвідченим начальником штабу по цивільній обороні ОСОБА_3 та додатку до нього, вбачається, що позивач перебуваючи на посаді водія був направлений для перевозки вантажу та вивозу населення в м. Прип'ять Чорнобильського району. (а.с.11-12)

Згідно інформаційної довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від 06.05.2016 року № 01-1-14/774, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих, а громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

В травні 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення йому статусу інваліда війни.

Листом від 12.05.2016 року відповідач відмовив у встановлені позивачу вказаного статусу з підстав відсутності інформації про залучення його до формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено: «учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

До військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов'язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають(перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань».

Згідно ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До інвалідів війни належать також інваліди з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Отже, однією з необхідних умов для встановлення особі статусу інваліда війни, відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.93 р. N 3551-XII є виконання цією особою обов'язків військової служби.

З матеріалів справи, а саме з наданого витягу з наказу від 26.04.1986 р. та додатку до нього, завірені свого часу начальником штабу по цивільній обороні ОСОБА_3 (а.с.11-12), маршрутних листів від 04.08.1992 № 442, від 27.04.1986 № 861746 (а.с. 13-14), встановлено факт участі позивача в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань цивільної оборони.

Згідно спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 1 грудня 1997 року N 24 та Міністерства оборони України від 28 листопада 1997 року N 428 "Про застосування статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до інвалідів війни належать військовослужбовці та військовозобов'язані, призвані на збори, які стали інвалідами внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов'язків військової служби, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Крім того, позивачем надано вирізку з газети «Робоча газета» (а.с. 16), яка також підтверджує участь ОСОБА_2 у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

Враховуючи, що на час розгляду заяви позивача останній був залучений до складу формувань Цивільної оборони при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та став інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, обставини чого були підтверджені документально, суд дійшов до висновку про необґрунтованість відмови відповідача.

Тобто підстав для відмови у встановленні ОСОБА_2 статусу «інваліда війни» у відповідача не було.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

При прийнятті даного рішення судом апеляційної інстанції враховувались правові позиції Вищого адміністративного суду України висловлені в ухвалі від 26.11.2013 р. при розгляді справи № К/9991/47870/12.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2016 р., залишити без задоволення.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Епель О.В.

Кобаль М.І.