Справа № 183/6951/16
Суддя: Дубовенко І. Г.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/6951/16
№ 2-а/183/45/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 січня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Дубовенко І.Г., розглянув у порядку скороченого провадження в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

09 грудня 2016 позивач звернувся з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо не поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 та зобов'язати Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області перерахувати та поновити виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 в розмірах відповідно чинного законодавства з 07 жовтня 2009 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є громадянином України, перебував на обліку в Управління пенсійного фонду України в м.Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області та до 01 серпня 1999 року отримував пенсію за віком.

На підставі розпорядження від 29 червня 1999 року у зв`язку з виїздом позивача на постійне місце проживання до Німеччини йому було проведено виплату пенсії за шість місяців наперед перед виїздом, і в подальшому виплату пенсії позивачу припинено.

26 вересня 2016 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Новомосковську та Новомосковському районі із заявою про поновлення виплати пенсії. Листом відповідача № Б-52 від 06 жовтня 2016 року позивача повідомлено, що міжнародного договору між Україною та Республікою Німеччина не укладено, в зв`язку з чим виплату пенсії не поновлено.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулася із позовом до суду.

Представник відповідача направив письмові заперечення, згідно яких позовну заяву не визнав в повному обсязі та посилаючись на те, що відповідно п. 2 частини 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законних підстав поновити пенсію немає, оскільки міжнародного договору між Україною та Республікою Німеччина не укладено, просив відмовити в її задоволенні.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, суд вважає за можливе ухвалити рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, обставини повідомлені сторонами в позові та запереченнях проти нього, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, сторонами не оскаржується, що позивач є громадянином України, перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області та отримував пенсію за віком, виплата якої була припинена на підставі розпорядження від 29 червня 1999 року у зв'язку з виїздом позивача на постійне місце проживання до Німеччини. У зв'язку з виїздом за кордон позивачу було проведено виплату пенсії за шість місяців наперед перед виїздом.

26 вересня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати призначеної за віком пенсії. Листом відповідача № Б-52 від 06 жовтня 2016 року позивача повідомлено, що відповідно п.2 ч.1 ст.49, ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», законних підстав поновити пенсію немає, оскільки міжнародного договору між Україною та державою Німеччина з питань призначення та виплати пенсії не укладено.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 визначено, що поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Відповідно до пункту 16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації) (п. 29 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону №1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням №25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові від 12 травня 2015 року у справі № 21-180а15, Верховний Суд України дійшов висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону №1058-ІV. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Таким чином, відмова Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області у поновленні позивачу виплати пенсії за віком у зв'язку постійним проживанням в Німеччині є неправомірною, такою, що суперечить Конституції та законам України.

Розглядаючи питання щодо зобов`язання поновити виплату пенсії з 07 жовтня 2009 року, суд виходить з наступного.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Отже, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону.

З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Зазначена позиція також кореспондується з позицією Верховного суду України, викладеній в постанові № 21-180а15 від 12.05.2015 року.

Отже, з зазначеного вбачається, що підстави для поновлення виплати пенсії Позивачу виникли з дня набрання чинності рішенням Конституційного суду України №25-рп/2009, а саме з 07.10.2009 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 99, 100, 158, 160 - 163, 183-2 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язати Новомосковське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області перерахувати, поновити виплату та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року.

Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) гривня 21 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя І.Г.Дубовенко