Справа № 2-а-3018/10/0270
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2010-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2010 р. Справа № 2-а-3018/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни,

Суддів: Загороднюка Андрія Григоровича

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Балан Марині Анатоліївні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_2

відповідача : ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_4

до: Державний департамент України з питань виконання покарань

про: визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_4 до Державного Департаменту України з питань виконання покарань, голови Державного Департаменту України з питань виконання покарань про визнання незаконним звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані, зокрема, тим, що наказ про звільнення винесено під час перебування позивача на лікарняному; змін в організації виробництва і праці, перепрофілювання установи, скорочення чисельності або штату, що стало підставою для звільнення, фактично не відбулось; звільнення у звязку із скороченням штату відбулось без пропонування іншої посади за наявності в штаті таких посад. Зазначені обставини на думку позивача є підставою для задоволення позову в повному обсязі.

В ході розгляду даної справи позивачем неодноразово зменшувались, змінювались та збільшувались позовні вимоги. В звязку з чим, ухвалою суду від 13.09.2010 р. позовну заяву ОСОБА_4 до Державного департаменту України з питань виконання покарань, Голови Державного департаменту України з питань виконання покарань ОСОБА_5 про визнання незаконним звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в частині вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. залишено без розгляду.

В остаточній редакції, згідно заяв від 13.09.2010 р. та від 19.10.2010 р. позовні вимоги викладено наступним чином:

- скасувати та визнати незаконним наказ № 63 о/с від 9 червня 2010 року;

- поновити ОСОБА_4 на роботі в централізованому апараті Державного департаменту України з питань виконання покарань на посаді заступника директора департаменту-начальника управління соціально-виховної, психологічної роботи та міжнародних і громадських звязків департаменту з гуманітарних питань та охорони здоровя Державного департаменту України з питань виконання покарань;

- стягнути з Державного департаменту України з питань виконання покарань середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засідання представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечила посилаючись на те, що позивача звільнено через скорочення штату. На момент звільнення останній на роботі не зявлявся та листки непрацездатності не надавав. З метою повідомлення про звільнення, позивачу направлено листи за адресами місця проживання та реєстрації. Крім того, про подальше звільнення позивача попереджено ще в квітні 2010 року. Водночас представник послалась на те, що до позивача застосовані дисциплінарні стягнення, на доказ чого надано відповідні накази.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши думку осіб, що беруть участь у справі, судом встановлено наступне.

22 жовтня 2009 року наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 69 о/с ОСОБА_4 призначений на посаду заступника директора департаменту начальника управління соціально-виховної, психологічної роботи та міжнародних і громадських звязків департаменту з гуманітарних питань та охорони здоровя.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 26.02.2010 р. за № 61 затверджено перелік змін у штаті центрального апарату Держдепартаменту.

На підставі вказаного наказу, 2 квітня 2010 року позивача попереджено, що в звязку зі змінами в організації праці, згідно з статтями 32 і 49-2 КЗпП України, можливе наступне звільнення із займаної посади за статтею 36 пунктом 6 або пунктом 1 статті 40 КЗпП України через 2 (два) місяці після ознайомлення з цим попередженням або відмови від призначення на одну із запропонованих посад.

З вказаним попередженням позивача ознайомлено під розпис 2.04.2010 р., що підтверджується відповідним записом останнього на попереджені (а.с. 83).

09.06.2010 р. ОСОБА_4, заступника директора департаменту начальника управління соціально-виховної, психологічної роботи та міжнародних і громадських звязків центрального апарату державного департаменту України з питань виконання покарань наказом за № 63 о/с звільнено за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (через скорочення штату). Підставою для звільнення зазначено наказ № 61 від 26.02.2010 р.

Не погоджуючись з таким рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України Про Державну кримінально-виконавчу службу України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки, визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі - Положення про проходження служби). Вказане Положення поширюється також на порядок та умови проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Відповідно до пунктів 8, 45 Положення про проходження служби, дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться:

- за станом здоров'я - відповідно до висновків військово-лікарської комісії;

- у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу з вищих посад на нижчі провадиться: при скороченні штатів.

Отже, це означає, що звільнення осіб начальницького складу з Державної кримінально-виконавчої служби з підстав скорочення штатів врегульовано спеціальним законодавством, а тому суд, при вирішені даного спору зясовував, чи була можливість у відповідача використати публічного службовця в подальшому на службі, як то передбачено зазначеним вище Положенням.

Як встановлено судом, позивача попереджено про можливе подальше звільнення в звязку зі змінами в організації праці, згідно зі статтями 32 та 49-2 КЗпП України. При цьому, позивачу не запропоновано іншу посаду та не вчинено дії щодо подальшого переміщення по службі на підставах зазначених вище норм Положення про проходження служби.

При вирішені даного спору суд враховує також і те, що оскаржуваний наказ № 63о/с від 9.06.2010 р. видано під час перебування позивача на лікарняному (листок непрацездатності серії АБФ №120999, перебування у стаціонарі з 3.06.2010 до 9.06.10 р.), що є неприпустимим.

Так, відповідно до положень частини 4 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації..

Аналогічна позиція щодо неприпустимості звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності викладена в Аналітичній довідці Вищого адміністративного суду України Про вивчення та узагальнення практики розгляду адміністративними судами спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу її проходження, звільнення з публічної служби від 1.02.2009 р.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що позивача звільнено без дотримання норм Положення про проходження служби та під час тимчасової непрацездатності. Крім того, нез ознайомлено з наказом про звільнення. Лист за №2/2-498 від 9.06.2010 р. наданий відповідачем на підтвердження повідомлення позивача про звільнення, не може бути взятий судом до уваги, оскільки, доказів про направлення даного листа позивачу суду не надано. Крім того, чинне законодавство визначає порядок повідомлення особи про звільнення, шляхом вручення копії наказу, трудової книжки та відповідного підпису особи на наказі про його ознайомлення з останнім.

Так, відповідно до положень КЗпП України, у день звільнення працівнику має бути видана належно оформлена трудова книжка та копія наказу про звільнення, а також виплачені всі належні йому суми.

В разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки (частина четверта статті 235 КЗпП).

Слід зазначити також, те, що надані відповідачем докази, а саме: подання № 16-492вих 09 від 28.10.2009р., наказ № 168 від 20.05.2010 р., наказ № 279 від 1.12.2009 р., наказ № 164 від 18.05.2010 р. та додаток 1 до нього, наказ № 147 від 20.04.2010 р., наказ № 197 від 10.09.2009р. та додаток № 1 до нього, наказ № 103 від 25.05.2009р. та додаток 1 до нього, судом до уваги не беруться, оскільки не слугували підставоюдля звільнення та не мають відношення до предмету розгляду даної справи.

Вирішуючи даний спір суд також враховує положення частини 3 статті 2 КАС України згідно яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішення даної справи суд керувався принципом законності (ст. 9 КАС України), відповідно до якого субєкти владних повноважень зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині оскаржуваного рішення, та їх задоволення, оскільки наказ прийнято не на підставі законів України; не обґрунтовано; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями; на досягнення яких спрямоване це рішення; без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Мотивація та докази, надані відповідачем, не дають суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи позивача.

В звязку з чим суд зазначає про наступне.

Відповідно до положень пункту 24 Положення про проходження служби у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді).

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу № 63 о/с від 9.06.2010 р. підлягають задоволенню, відповідно, позивача слід поновити на посаді заступника директора Державного департаменту України з питань виконання покарань -начальника управління соціально-виховної, психологічної роботи та міжнародних і громадських звязків департаменту з гуманітарних питань та охорони здоровя.

Щодо вимог в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності із вимогами статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При цьому, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно пункту 24 Положення про проходження служби у разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

В звязку з чим та враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 9.06.2010 р. по 9.12.2010 р.

Водночас, слід зазначити, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, в звязку з чим судове рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді слід допустити до негайного виконання.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Однак, відповідно до частини 1 пункту 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито, позивачі - робітники та службовці - за позовами про стягнення заробітної плати й за іншими вимогами, що випливають з трудових правовідносин - від сплати державного мита звільнені. Враховуючи те, що позивач за даною категорією позовів звільнений від сплати судового збору, відповідно, останній не сплачено, а тому питання щодо його повернення при розгляді даної справи не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного департаменту України з питань виконання покарань № 63 о/с від 9 червня 2010 року.

Поновити ОСОБА_4 на роботі в централізованому апараті Державного департаменту України з питань виконання покарань на посаді заступника директора департаменту-начальника управління соціально-виховної, психологічної роботи та міжнародних і громадських звязків департаменту з гуманітарних питань та охорони здоровя Державного департаменту України з питань виконання покарань з 9.06.2010 р. допустивши до негайного виконання .

Стягнути Державного департаменту України з питань виконання покарань на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 9 червня 2010 року по 9 грудня 2010 р.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 14.12.10

Головуючий суддя Воробйова Інна Анатоліївна

Судді Загороднюк Андрій Григорович

ОСОБА_1

09.12.2010