Справа № 826/14264/13-а
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

24 січня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Кондратенко Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» (далі - Позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників правонаступником якої наразі є Офіс великих платників податків ДФС (далі - Відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.08.2013 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 20 листопада 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 20 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2015 року касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 09 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, заперечення представників Позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач (ідентифікаційний код юридичної особи 30577181) зареєстровано 03 листопада 1999 року Шевченківською районною у м.Києві державною адміністрацією (Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 455282). Вказане товариство розташоване за адресою: 01054, м. Київ, вулиця Тургенєвська, будинок 15.

25 листопада 1999 року Позивача взято на податковий облік в органах державної податкової служби за №11936, на час перевірки товариство перебувало на обліку в Міжрегіональному ГУ Міндоходів - Центральному офісі з обслуговування великих платників.

Позивач є платником податку на додану вартість з 15 грудня 1999 року (індивідуальний податковий номер 98) у відповідності до Свідоцтва № 100327491 (форма № 2-ПДВ) від 11 березня 2011 року

Міжрегіональним ГУ Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників проведена документальна позапланова невиїзна перевірка правомірності нарахування Позивачем () від'ємного значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ в наступних звітних податкових періодах: за грудень 2010 року та січень, лютий, березень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2011 року, за результатами якої складено акт від 09.08.2013 року № 939/40-50/37-20/30577181.

В ході перевірки контролюючим органом встановлено порушення наступних вимог:

- пп.7.2.3, пп.7.2.4, пп.7.2.6. п.7.2., пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7, пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР із змінами та доповненнями, - п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-ІV, із змінами та доповненнями (далі - ПК України), що призвело до завищення суми податкового кредиту в розмірі 1 677 779, 00 грн., а саме по періодах: листопад 2010 року у сумі 228 274, 00 грн., грудень 2010 року у сумі 15 987, 00 грн., січень 2011 року у сумі 287 047, 00 грн., лютий 2011 року у сумі 1 106 630, 00 грн., березень 2011 року у сумі 39 819, 00 грн., серпень 2011 року у сумі 22, 00 грн.;

- п.1.8 ст. 1, пп.7.7.1, пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР із змінами та доповненнями, - п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, пп.14.1.18 п.14.1 ст.14, п.200.4 ст.200 ПК України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування на загальну суму ПДВ в розмірі 4 372 895, 00 грн., а саме по періодах: грудень 2010 року у сумі 229 738, 00 грн., січень 2011 року у сумі 15 987, 00 грн., лютий 2011 року у сумі 287 047, 00 грн., березень 2011 року у сумі 2 949 623, 00 грн., вересень 2011 року у сумі 890 227, 00грн., грудень 2011 року у сумі 273, 00 грн.

29 серпня 2013 року Міжрегіональним ГУ Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників на підставі акта перевірки від 09 серпня 2013 року № 939/40-50/37-20/30577181, прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В1» №, яким згідно з п.54.3 ст.54 та п.58.1 ст.58, п.78.1.8 ст.78, розділом ІІ ПК України, за порушення вимог п.1.8 ст.1, пп.3.1.1 п.3.1. ст.3, п.4.1 ст.4, пп.7.2.3, пп.7.2.4, пп.7.2.6. п.7.2., пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7, пп. 7.5.1 п.7.5 ст.7, пп.7.7.1, пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР із змінами та доповненнями, п.198.3, п.198.6 ст.198, пп.14.1.18 п.14.1 ст.14, п.200.4 ст.200 ПК України, зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в розрахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість в наступних періодах: грудень 2010 року у сумі 228 274, 00 грн., січень 2011 року у сумі 15 987, 00 грн., лютий 2011 року у сумі 287 047, 00 грн., березень 2011 року у сумі 2 949 623, 00 грн., вересень 2011 року у сумі 22, 00 грн.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За приписами п.200.4 ст.200 ПК України у разі, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно п.200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг) або до Державного бюджету України; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

З наведеного вбачається, що визначення суми бюджетного відшкодування, залежить від правильності визначення платником податку сум податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) кореспондується з нормами ПК України, які є тотожними з положеннями Закону України «Про податок на додану вартість».

За приписами п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що Позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно норм законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків контрагентом-продавцем товарів та порушення ним правил здійснення господарської діяльності.

Крім того, визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та яка підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.

Як вбачається з матеріалів справи між Позивачем (як покупцем) та ПП «Югтрансагро», ТОВ «Ценфинторг - Юг», ТОВ «Агромарин - М», ПП «Влада плюс», ТОВ «Шер К» укладено ряд договорів купівлі-продажу сої. Також, між Позивачем (як абонент) та ТОВ «К.С.Д. - Київ» (як оператор) укладено договір від 01.04.2009 року №24901 про надання послуг кур'єрського зв'язку мережі КСД.

На підтвердження реальності господарських операцій в матеріалів справи містяться необхідні первинні документи, а саме: податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, сертифікати відповідності послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, виписки по рахунку у банку.

При касаційному перегляді судових рішень попередніх інстанцій Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 04 серпня 2015 року зазначено про те, що касаційна інстанція обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції щодо правомірного формування Позивачем сум податкового кредиту з податку на додану вартість за результатами здійснення господарських операцій з ПП «Югтрансагро», ТОВ «Ценфинторг - Юг», ТОВ «Агромарин - М», ПП «Влада плюс», ТОВ «Шер К», ТОВ «К.С.Д. - Київ».

Частиною 5 статті 227 КАС України встановлено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Отже, господарські операції Позивача з вказаними контрагентами здійснювались в межах господарської діяльності, є реальними, та підтверджуються відповідними первинними документами.

При цьому, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04 серпня 2015 року колегія суддів наголосила, що не вважає обґрунтованим в повній мірі висновок суду апеляційної інстанції про безпідставність спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки щодо спірних правовідносин, які виникли з приводу декларування позивачем в декларації з податку на додану вартість за лютий 2011 року показників від'ємного значення податку на додану вартість, сформованих за рахунок коригування податкових зобов'язань в бік їх зменшення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Позивачем продано кукурудзу 3 класу ТОВ «Ластівка ЛТД» на суму 30 476 561,4 грн. (в тому числі, ПДВ 5 079 426,9 грн.) на підставі договору від 14.10.2010 року №КФ10/1132НГ та ТОВ «Концерн Галнафтогаз» на суму 20 367 250,67 грн. (в тому числі, ПДВ 3 394 541,78 грн.) на підставі договору від 18.10.2010 року №КФ10/1175 НГ; у лютому 2011 року контрагенти Позивача повернули придбаний товар на вказані суми, про що складено відповідні акти; згідно податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2011 року та додатку 1 до такої декларації «Розрахунок коригування сум ПДВ» Позивачем було здійснено коригування податкових зобов'язань на суму 42 369 843 грн. без ПДВ (ПДВ - 8 473 969 грн.) та надіслано ТОВ «Ластівка ЛТД» та ТОВ «Концерн Галнафтогаз» розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

За приписами п.200.3 ст.200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Як вбачається з декларації Позивач у березні 2011 року задекларував податкові зобов'язання на суму 1 094 978 грн. (рядок 9) та Усього податкового кредиту на суму 68 414 грн. (рядок 17); в розділі Розрахунки з бюджетом було отримано позитивне значення (тобто податкові зобов'язання) на суму 1 026 564 грн. (рядок 18). Це позитивне значення було «перекрито» податковим від'ємним значенням, що виникло в лютому 2011 року та підлягало включенню до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду, тобто березня 2011 року. Отже, 3 976 187 грн. (від'ємне значення лютого 2011) мінус 1 026 564 грн. (позитивне значення поточного звітного податкового періоду) = 2 949 623 грн. (рядок 23.2).

Відповідно п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, в березні 2011 року (тобто в наступному звітному періоді після виникнення від'ємного значення) у Позивача знову виникає від'ємне значення і право на бюджетне відшкодування в сумі 2 949 623 грн. однак з врахуванням строку позовної давності ця сума має включатись в кредит наступних податкових періодів до тих пір поки не буде погашена поточними зобов'язаннями з податку на додану вартість.

Щодо посилання апелянта про неправильність Позивачем заповнення декларації за лютий 2011 року, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач купував товар (зокрема сою) в лютому 2011 року та сплачував постачальникам цих товарів його вартість, а в складі цієї вартості і відповідні суми ПДВ, що підтверджується банківськими виписками за лютий 2011 року, які містяться в матеріалах справи.

Отже, сума податку на додану вартість сформована за рахунок сум податку на додану вартість, отриманих від покупців у складі оплати за придбаний товар, що узгоджується із пунктом 200.4 статті 200 ПК України.

Посилання апелянта на те, що Позивач у лютому 2011 року лише продавав товар, а не купував спростовується вищенаведеним та первинними документами, що містяться у справі.

Щодо взаємовідносин Позивача з ПП «Югтрансагро» з урахуванням позиції апелянта стосовно безпідставності віднесення до податкового кредиту суму ПДВ по зазначеному постачальнику за листопад - грудень 2010 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, 22 жовтня 2010 року між Позивачем (покупець) та ПП «Югтрансагро» (продавець) укладено договір купівлі - продажу №С10/1210 МГ, відповідно до якого останній зобов'язується поставити в установлений строк сою. Продавець здійснює поставку товару на умовах EXW ВАТ «Жашківський елеватор». 26 листопада 2010 року було укладено договір аналогічного змісту за №10/1211МГ між цими ж сторонами.

На підтвердження виконання умов вказаних договорів Позивачем надано такі документи: видаткову накладну від 23 листопада 2010 року №РН-0001148, податкову накладну від 23 листопада 2010 року №1186, складську квитанцію на зерно від 23.11.2010 року №301858 ВАТ «Жашківський елеватор», відповідно до якої здійснено переоформлення сої у кількості 296.140 т від ПП «Югтрансагро»; акт прийому передачі товару, складений на виконання зазначеного договору між продавцем, покупцем та зерновим складом; видаткову накладну від 03 грудня 2010 року №РН-0001273, податкову накладну від 03 грудня 2010 року №1307, складську квитанцію на зерно від 03.12.2010 року №301904 ВАТ «Жашківський елеватор», відповідно до якої здійснено переоформлення сої у кількості 29.515 т від ПП «Югтрансагро»; видаткову накладну від 29 листопада 2010 року №РН-0001224, податкову накладну від 29 листопада 2010 року №1267, складську квитанцію на зерно від 29.11.2010 року №301878 ВАТ «Жашківський елеватор», відповідно до якої здійснено переоформлення сої у кількості 125.290 т від ПП «Югтрансагро» На підтвердження оплати отриманого товару надано виписки по рахунку у банку.

Крім того, на підтвердження реальності здійснення господарських операцій Позивачем наданий договір складського зберігання зерна від 16 липня 2010 року №010-003, що укладений з ВАТ «Жашківський елеватор», сертифікат відповідальності послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки.

На підтвердження подальшої реалізації придбаної сої позивач надав договори купівлі - продажу від 27.12.2010 року №С10/1262 НГ, від 28.02.2011 року №510076, що укладені з ПП «Зернопродукт», видаткові накладні, податкові накладні, акти прийому передачі, довіреності, складські квитанції.

Представником Відповідача при апеляційному розгляді справи надано копію вироку Суворовського районного суду міста Херсона від 15.05.2014 року, яким ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.27 ч.2, 205 ч.2 КК України.

За приписами ч.4 ст.72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

В силу приписів ч.1 ст.16 та ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» відомості, які внесені до ЄДР вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Станом на момент здійснення господарських операцій відомості про ПП «Югтрансагро» були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Інтерсплав проти України» зазначено про те, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Тобто висновок ЄСПЛ полягає у тому, що державні органи не повинні поширювати негативні наслідки на інших осіб за відсутності зловживань з їхнього боку.

У рішенні у справі «Булвес АД проти Болгарії» ЄСПЛ містяться висновки про те, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Отже, позбавлення податковим органом права платників податків ПДВ на податковий кредит з причини виявлення зловживань з боку їхніх постачальників є порушенням статті 1 Протоколу 1 до Конвенції.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 29 серпня 2013 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є обґрунтованим та законним, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Ухвала складена в повному обсязі 30 січня 2017 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.