Справа № 804/5044/16
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2017 рокусправа № 804/5044/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2016 року у справі № 804/5044/16 про відмову в задоволенні клопотання про залишення без розгляду адміністративного позову в частині
за позовом до про ОСОБА_1 1.Національної поліції України; 2.Департаменту поліції охорони Національної поліції України; 3.Управління поліції охорони в Дніпропетровській області; визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,-
ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2016 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 804/5044/16 у задоволенні клопотання представника Управління поліції охорони в Дніпропетровській області про залишення без розгляду адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області від 27.07.2016 № 105 о/с, за яким підполковника поліції ОСОБА_1 призначено на посаду командира взводу Дніпропетровського міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області відмовлено повністю. (головуючий суддя Царікова О.В., судді Барановский Р.А., Захарчук-Борисенко Н.В.)

Ухвала мотивована тим, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що позивач був належним чином ознайомлений із оскаржуваним наказом від 27.07.2016 № 105 о/с, з огляду на що в даному випадку не можуть бути застосовані приписи ч.3 ст. 99 КАС України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Управління поліції охорони в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2017 року у справі № 804/5044/16 та ухвалити нове рішення, яким залишити без розгляду адміністративний позов в частині визнання протиправним та скасування наказу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області від 27.07.2016 року № 105 о/с.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачу було відомо про існування оскаржуваного наказу, про що ним безпосередньо зазначалось і в уточненій позовній заяві. При цьому зазначено, що позивач мав дізнатися про винесення наказу від 27.07.2016 року № 105 о/с у липні або у серпні 2016 року під час ознайомлення з наказами про звільнення його з посади, з огляду на що, звернення із позовними вимогами про скасування вищезазначеного наказу 17.10.2016 року, виходять за межі встановленого ч.3 ст. 99 КАС України місячного строку на звернення до суду.

Національна поліція України (відповідач-1) про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, свого представника для участі у її розгляді не направив.

За таких обставин, з урахуванням думок представників інших осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представника відповідача-1.

Представники Управління поліції охорони в Дніпропетровській області (відповідач-3) та Департаменту поліції охорони в Дніпропетровській області (відповідач-2) у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2016 року у справі № 804/5044/16.

Позивач та його представник проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечували, просили залишити без змін оскаржувану ухвалу суду.

У судовому засіданні, заслухавши пояснення представників осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі підстави.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 08.08.2016 року звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу від 26.07.2016 року № 534 о/с, яким позивача було звільнено із займаної посади начальника Управління поліції охорони в Дніпропетровській області та поновлення на посаді.

В подальшому, в межах вказаного адміністративного позову, ОСОБА_1 подав 20.10.2016 року уточнену позовну заяву, в якій просив, в тому числі, скасувати наказ Управління поліції охорони в Дніпропетровській області від 27.07.2016 року № 105 о/с (а.с.240-241 Т.1).

Вважаючи, що позивачем було пропущено строк звернення до суду за захистом порушених прав в частині скасування наказу від 27.07.2016 року № 105 о/с Управління поліції охорони у Дніпропетровській області звернулось до суду першої інстанції з клопотанням про залишення без розгляду адміністративного позову у вказаній частині.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Як на час подання цього позову, так і на момент прийняття судом оскаржуваної ухвали, відповідно до частини першої статті 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою цієї статті визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки пропуску цих строків встановлені ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що виноситься ухвала.

Колегія суддів наголошує на тому, що адміністративне судочинство ґрунтується, зокрема, на засадах офіційного з'ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Колегія суддів зазначає з цього приводу, що згідно положень процесуального законодавства, строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вірно було зазначено судом першої інстанції, будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 знав про існування наказу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області № 105 о/с від 27.07.2016 року, станом на час розгляду відповідного клопотання, матеріали справи не містили, що також не було спростовано і відповідачем-3.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що адміністративний позов ОСОБА_1 з метою поновлення на займаній посаді було подано із дотриманням строків, встановлених ч.3 ст. 99 КАС України, що сторонами не заперечується. В подальшому саме в межах первісної позовної заяви позивачем було уточнено позовні вимоги, зокрема і вимогою про скасування наказу № 105 о/с від 27.07.2016 року, також із метою поновлення на роботі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з огляду на характер спірних правовідносин та зміст позовних вимог позивача, уточнення позовних вимог відбулося саме в межах адміністративного позову, а тому із дотриманням строків, визначених чинним законодавством.

Приходячи до такого висновку, суд апеляційної інстанції також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 04.12.1995 р. по справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Крім того, у справі «Іліан проти Туреччини» (рішення від 27.06.2000 р.) Європейським Судом з прав людини визначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду в зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У відповідності до частин 1, 3 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути обґрунтованим, тобто ухваленим судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні клопотання про залишення позовних вимог в частині без розгляду прийнято без порушення норм процесуального права, і тому ухвалу суду першої інстанції у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача-3 спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

За таких обставин, керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ухвалиВ:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2016 року у справі № 804/5044/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст виготовлено 25 січня 2017 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов