Справа № 2а-16763/09/0470
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2009 року Публічне акціонерне товариство "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" (далі – позивач) звернулося суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС (далі – відповідач), в якому просило, з урахуванням заяви про зміну предмету адміністративного позову, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2009 р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2010 р. за клопотанням представника відповідача провадження по даній справі зупинено, до набрання законної сили рішенням суду у справі №2а-26/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського до Дніпропетровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Дніпропетровської міської ради від 13.02.2008 р №35/28.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2016 року поновлено провадження у справі у зв’язку з набранням законної сили рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська у справі №2а-26/10 р.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначену постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 13.02.2008 року № 35/28 було встановлено, що розмір комунального податку за базовий (звітний) період за одного працівника дорівнює 10,20 грн., що становить 5% від річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, натомість всупереч вказаним приписам позивачем комунальний податок сплачувався за ставкою 10% від офіційно встановленого неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, виходячи із середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу. Зауважено, що відповідно до судових рішень, які набрали законної сили, визнано правомірність прийнятого Дніпропетровського міською радою рішення від 13.02.2008 року № 35/28.

12.01.2017 року ПрАТ "Євраз Дніпровський металургійний завод" було подано клопотання про заміну позивача його правонаступником, яка мотивована тим, що з 28.04.2016 року на підставі рішення річних Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Євраз – Дніпровський металургійний завод ім. Петровського» було змінено тип та найменування товариства, а саме на Приватне акціонерне товариство «Євраз Дніпровський металургійний завод» (ПрАТ «Євраз ДМЗ»), на підтвердження чого надано копію витягу з статуту та копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відносно вимог вищевказаної заяви, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про наявність підстав для здійснення процесуального правонаступництва у зв'язку з реорганізацією, про що надана виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

На підставі ст.55 КАС України здійснено заміну Публічного акціонерного товариства «Євраз – Дніпровський металургійний завод» його правонаступником - Приватним акціонерним товариством «Євраз Дніпровський металургійний завод».

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи за відсутності останніх та без фіксування судового процесу технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з даними акту перевірки ВАТ “ДМЗ ім. Петровського” в порушення ст. 15 України “Про систему оподаткування” від 25.06.1991 року № 1251-ХІІ, ст. 18, 19 Декрету Кабінету Міністрів України “Про місцеві податки та збори” від 20.05.93 р. № 56-93, п. 2.2 додатку до Рішення Дніпропетровської міської ради від 30.07.2003 р. № 6/11 “Про комунальний податок” (з урахуванням змін та доповнень, внесеними рішенням міської ради від 13.02.2008 року № 35/28 “Про внесення змін до рішення міської ради від 30.07.2008 року № 6/11 “Про комунальний податок”) ВАТ “ДМЗ ім. Петровського” за період з 01.10.2008 року по 31.12.2008 року обчислювався комунальний податок за ставкою 10% від офіційно встановленого неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що призвело до заниження комунального податку за 4 квартал 2008 року на загальну суму - 34 567 ,80грн.

Визнання протиправними та скасування вказаних податкових повідомлень-рішень і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Декретом Кабінету міністрів України «Про місцеві податки і збори» від 20.05.1993 року № 56-93, який з огляду на час його прийняття має силу закону про оподаткування, було встановлено граничний розмір комунального податку, який не повинен перевищувати 10 відсотків річного фонду оплати праці, обчисленого, виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, в той час, як податковим органом було неправомірно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення з огляду на ставку, встановлену рішенням Дніпропетровської міської ради № 35/28 від 13.02.2008 року, яка є вдвічі більшою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 15 Закону України “Про систему оподаткування” (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) місцеві податки і збори (обов'язкові платежі), механізм справляння та порядок їх сплати встановлюються сільськими, селищними, міськими радами відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, установлених законами України.

Згідно з п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання становлення місцевих податків і зборів та розмірів їх ставок у межах, визначених законом.

Як зазначено у ст. 18 Декрету Кабінету Міністрів України “Про місцеві податки і збори” від 20.05.1993 року № 56-93 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) органи місцевого самоврядування самостійно встановлюють і визначають порядок сплати місцевих податків і зборів відповідно до переліку і в межах установлених граничних розмірів ставок.

Відповідно до ст. 15 Декрету Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори» граничний розмір комунального податку не повинен перевищувати 10 відсотків річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

З аналізу вищенаведеного слідує, що зазначеним Декретом було чітко визначено, що право встановлювати та визначати розмір та порядок сплати, зокрема комунального податку, надано органам місцевого самоврядування, але лише в межах граничного розміру, визначеного статтею 15.

При цьому слід зазначити, що Законом України “Про тимчасове зупинення повноважень Верховної Ради України, передбачених пунктом 13 статті 97 Конституції України, і повноважень Президента України, передбачених пунктом 7-4 статті 114-5 Конституції України” від 18.11.1992 року, що введений в дію 24.11.1992 року зупинено тимчасово, строком на шість місяців, дію пункту 13 статті 97 Конституції України в частині здійснення законодавчого регулювання відносин власності, підприємницької діяльності, соціального і культурного розвитку, державної митної, науково-технічної політики, кредитно-фінансової системи, оподаткування, державної політики оплати праці і ціноутворення, а також дію пункту 7-4 статті 114-5 Конституції України, та покладено ці повноваження на Кабінет Міністрів України.

Декрет Кабінету Міністрів України “Про місцеві податки і збори” було прийнято 20.05.1993 року, тобто у період, передбачений Законом України “Про тимчасове зупинення повноважень Верховної Ради України, передбачених пунктом 13 статті 97 Конституції України, і повноважень Президента України, передбачених пунктом 7-4 статті 114-5 Конституції України”.

Таким чином, Декрет Кабінету Міністрів “Про місцеві податки і збори” має силу закону про оподаткування, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Відтак, якщо за ставкою комунального податку, визначеною рішенням Дніпропетровської № 6/11 від 30.07.2003 року «Про комунальний податок» з урахуванням змін та доповнень, внесених рішеннями № 4/4 від 27.09.2006 року та № 35/28 від 13.02.2008 року, підприємство сплатило максимальний розмір комунального податку, передбачений статтею 15 Декрету КМУ «Про місцеві податки і збори», податкова інспекція не вправі здійснювати донарахування.

Отже, задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно керувався статтею 15 Декрету КМУ «Про місцеві податки і збори», відповідно до якої комунальний податок справляється з юридичних осіб, крім бюджетних установ, організацій, планово-дотаційних та сільського господарських підприємств. Його граничний розмір не повинен перевищувати 10 відсотків річного фонду праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 199, ст. 200 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС – залишити без задоволення.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко