Справа № 489/5252/16-а
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/5252/16-а
Номер провадження 2-а/489/49/17
Постанова

Іменем України

26 січня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради (далі-відповідач 1), Управління соціальних виплат і компенсації Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (далі-відповідач 2) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив

В жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_2 Після встановлення опікунства, позивач неодноразово зверталась до відповідачів з питанням поновлення виплати допомоги при народженні дитини їй як опікуну дитини, проте позивача повідомлено, що права на таке поновлення вона не має. ОСОБА_2 відмову позивач вважає неправомірною.

Позивач просила суд визнати незаконним та скасувати рішення №2267/09.02.01-13 від 11.07.2016 про відмову у поновленні виплати державної допомоги при народженні дитини; зобов'язати відповідача 1 виплатити позивачу як опікуну малолітнього ОСОБА_2 частину невиплаченої допомоги при народженні дитини в розмірі 15480 грн.

16.12.2016 до суду від відповідача надійшло заперечення.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_2 народився 18.03.2014. Батьками записано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про народження серії 1- ФП №204265.

Рішенням Виконавчого комітету ММР від 12.03.2016 №197 ОСОБА_2 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету ММР від 12.03.2016 позивача призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_2.

Відповідно до повідомлення від 15.09.2014 виплата допомоги при народженні дитини ОСОБА_4 припинена з 01.10.2014.

Відповідно до листа від 25.04.2016 оскільки з моменту припинення виплати допомоги при народженні минуло понад 12 місяців, позивач немає законодавчих підстав для продовження виплати при народженні на дитину, яка перебуває під опікою ОСОБА_2.

Згідно з листом від 11.07.2016 ОСОБА_2 вже виповнилось у березні 2 роки, тому навіть якби ОСОБА_4 не оформляла допомогу при народженні, права на призначення позивач не має.

У листі від 14.07.2016 вказано, що за період з 01.03.2014 по 30.09.2014 ОСОБА_4 було виплачено допомогу у сумі 15480,00 грн. Всього ОСОБА_4 було призначено державну допомогу при народженні дитини з 01.03.2014 по 31.03.2016 у розмірі 30960,00 грн.

Судом встановлено, що у період з жовтня 2014 року по лютий 2016 року позивач займалась позбавленням батьківських прав біологічних батьків дитини та оформленням опіки над нею та не мала правових підстав звертатись до відповідача з вимогою про поновлення виплат на дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Отже, для громадян України єдиною обов'язковою умовою, яка надає право на отримання вказаної державної допомоги, є виховання та проживання у сім'ї неповнолітньої дитини.

Згідно ст. 3 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", одними з видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога при народження дитини та допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Статтею 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Умови призначення і виплати державної допомоги, зокрема при народженні дитини, визначено Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Згідно із п. 10 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" Допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Перелік підстав для припинення раніше призначеної допомоги при народженні дитини визначено положеннями ч. 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та абз. 18 Порядку № 1751, відповідно до яких виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі, зокрема, нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Відповідно до абз. 34 п. 13 Порядку № 1751 контроль за цільовим використанням допомоги і створенням належних умов для повноцінного утримання та виховання дітей здійснюється головними державними соціальними інспекторами і державними соціальними інспекторами органів соціального захисту населення разом з управліннями (відділами) у справах сім'ї та молоді, службами у справах дітей і органами опіки та піклування шляхом проведення моніторингу виплат і використання допомоги, вибіркового обстеження окремих сімей.

У свою чергу, встановлення обставин нецільового використання такої допомоги є безумовною підставою для припинення її виплати.

Відповідно до п. 13 Порядку №1751 виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев'ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Тобто, законодавчо встановлений 12-місячний термін на звернення з заявою про поновлення виплати допомоги стосується вичерпного переліку осіб, а саме: одного з батьків дитини, опікуна та не містить розширеного розуміння цієї норми.

За таких обставин, посилання відповідача 1 на ту обставину, що позивач ще не маючи статусу опікуна, міг звернутися з питанням поновлення виплат на дитину спростовуються вимогами діючого законодавства.

Дослідивши норми матеріального права та обставини справи, суд приходить до висновку, що у період з жовтня 2014 року по лютий 2016 року позивач займалась позбавленням батьківських прав біологічних батьків дитини та оформленням опіки, тобто у вищевказаний період, юридично не було жодної особи яка б відповідала критеріям Закону та мала змогу поновити зупинену виплату допомоги при народженні дитини. Відтак, права малолітньої дитини порушені і суд вважає поновити їх шляхом покладення на відповідача 1 зобов'язання щодо виплати позивачу частину невиплаченої допомоги.

Окрім того, вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем не було прийнято рішення про відмову у поновленні допомоги на дитину. Лист №2267/09.02.01-13 від 11.07.2016 не встановлює будь-яких юридичних наслідків для позивача, вказаний лист не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії, а є відповіддю на звернення позивача з роз'ясненням.

Суд вважає за можливе вийти за межі вимог і визнати відмову відповідача 1 неправомірною.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи, щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 122, 160, 161, 163 КАС України, суд

постановив

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради, Управління соціальних виплат і компенсації Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати відмову Департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради неправомірною.

Зобов'язати Департамент праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради виплатити ОСОБА_1 як опікуну малолітнього ОСОБА_2, 18.03.2014 р. н. частину невиплаченої допомоги при народженні дитини в розмірі 15480 (п'ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят) грн.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з Департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з моменту її проголошення, а особою, яка не брала участь в судовому засіданні при проголошенні постанови протягом десяти днів з моменту її отримання.

Суддя В. В. Кокорєв