Справа № 201/16970/16-а
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

провадження 2а/201//2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем - Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05 грудня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача Центрального об'єднаного управління ПФ України в м. Дніпро про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. Позивач в своєму позові посилається на те, що вона вийшла на пенсію державного службовця з 01 лютого 2008 року. Відповідно до статті 37 Закону України «Про Державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ пенсія їй була призначена в розмірі 80% від сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. На час призначення цієї пенсії передбачалося, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку з набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій; перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії. З 01 грудня 2015 року згідно постанови № 1013 Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року було проведено підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям. Для отримання довідки необхідної для перерахунку пенсії у зв'язку зі зміною розміру заробітну плати працюючих державних службовців з 01 грудня 2015 року позивачем 16 вересня 2016 року була подана заява, на яку отримано відмова. Відповідачем ЦОУ ПФУ в м. Дніпро листом № 9017/10/32 від 22 вересня 2016 року відмовило позивачу в надані та перерахунку пенсії мотивуючи це тим, що пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-УІІІ від 02 березня 2015 року було скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про Державну службу», Про Прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України, «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України та інш. Але оскільки право на призначення пенсії як державному службовцю позивач отримала раніше прийняття вищезазначеного Закону, а закон зворотної сили не має, позивач вважає дії відповідача неправомірними, які порушують її конституційні права. Вона звернулася до пенсійного фонду, але отримала відмову через, начебто, відсутність можливості такого перерахунку та зміну закону. Позивач звертався з заявами та скаргами до відповідача та його органів з питаннями усунення порушення законів при необхідності зробити перерахунок його пенсії по новому закону, але вони ніяких дій для цього не зробили, відбувається бездіяльність. Позивач вважає вказане незаконним і протиправним, оскільки цим порушуються його права, в добровільному порядку питання не вирішується, відповідач не погоджується з доводами позивача, просив визнати протиправною бездіяльність і дії відповідача щодо неналежного виконання закону про збільшення її пенсії, фактично незаконним рішення про відмову йому в перерахунку пенсії, скасування цього рішення, видати довідку та зобов'язати відповідача нарешті виконати вказаний перерахунок і виплачувати підвищену пенсію, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача ЦОУ ПФУ в Дніпро позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно з 15 вересня .2004 року позивачу була призначена пенсія державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», яку позивач отримує до теперішнього часу. Позивач звернулася до управління із заявою про видачу довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії, листом управління від 22 вересня 2016 року № 9017/10/32 позивачу було відмовлено в видачі довідки. Позивач знову звернулась до управління із заявою про перерахунок пенсії державного службовця (до заяви позивачем не була надана довідка про заробітну плату для перерахунку пенсії). Листом управління від 23 листопада 2016 року № Ш-215 позивачу було відмовлено в проведенні даного перерахунку, оскільки порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця до 01 травня 2016 року визначався постановою № 865 Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії». Згідно п. 4 Постанови № 865 (на момент призначення пенсії) було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України заробітна плата для перерахунку пенсії визначалась виходячи з заробітної плати працюючих державних службовців за тими ж посадами. Постановою № 1013 Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» до постанови № 865 внесено зміни, які застосовуються з 01 грудня 2015 року, а саме виключено пункт 4, та пункт 5 викладено в новій редакції: «Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики». Постанова № 865 втратила чинність з 01 травня 2016 року на підставі постанови № 622 КМУ від 14 вересня 2016 року «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», отже вони позбавлені можливості задовольнити вимоги позивача; вони виконують передбачені законом норми стосовно, в тому числі, і стосовно пенсіонерів - державних службовців, бездіяльності в них немає, оскільки постійно працюють над цим і іншими зверненнями подібного характеру по цим та іншим питанням, документального підтвердження незаконності їх дій чи бездіяльності по вказаному питанню немає. Їх рішення про відмову позивачу законне. На всі письмові звернення позивача вони йому надавали своєчасні письмові відповіді, відповідно реагували на них, скарги скеровували до відповідних служб і підрозділів, вони діють в межах своєї компетенції, порушення закону чи бездіяльності з їх боку не було, вважає позовні вимоги до них безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача і представника відповідача, з'ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно п.1 ч. І ст. 18 КАС України адміністративні справи, в якій однією із сторін є орган або посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим судам. А відповідно до ч. З ст. 18 цього Кодексу справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом за вибором позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які вчинені (допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) особи-позивача.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. З КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Судом з'ясовано, що позивач ОСОБА_1 мешкає АДРЕСА_1 і звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку, передбаченому законом. Відповідач не знаходиться і не зареєстрований в цьому районі міста.

Відповідно ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 з 15 вересня 2004 року була призначена пенсія державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», яку позивач отримує до теперішнього часу. 16 вересня 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про видачу довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії. Листом управління від 22 вересня 2016 року № 9017/10/32 позивачу було відмовлено в видачі довідки. 22 листопада 2016 року позивач звернулась до управління із заявою про перерахунок пенсії державного службовця (до заяви позивачем не була надана довідка про заробітну плату для перерахунку пенсії). Листом управління від 23 листопада 2016 року № Ш-215 позивачу було відмовлено в проведенні даного перерахунку.

Відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, зокрема статті 37-1 Закону № 3723, якою передбачалося право на проведення перерахунку пенсії, було прийнято ряд нормативно-правових актів, зокрема постанову № 865 Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» та постанову правління Пенсійного фонду України від 04 вересня 2013 року № 15-1 «Про виконання рішень Окружного адміністративного суду міста Києва по справах № 2а-8893/12/2670, № 2а-4753/09/2670». У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII скасовано, зокрема, статтю 37і Закону № 3723 (пункт 2 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889).

Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця до 01 травня 2016 року визначався постановою № 865 Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії». Згідно п. 4 постанови № 865 (на момент призначення пенсії) було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України заробітна плата для перерахунку пенсії визначалась виходячи з заробітної плати працюючих державних службовців за тими ж посадами. Відповідно до п. 5 постанови № 865 (на момент призначення пенсії) перерахунок пенсій провадився з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики. У разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а у разі його відсутності та перейменування (відсутності) посад довідка видається у порядку, встановленому Міністерством соціальної політики за погодженням з Головним управлінням державної служби.

Постановою № 1013 Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» до постанови № 865 внесено зміни, які застосовуються з 01 грудня 2015 року, а саме виключено пункт 4, та пункт 5 викладено в новій редакції: «Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики». Постанова № 865 втратила чинність з 01 травня 2016 року на підставі постанови № 622 КМУ від 14 вересня 2016 року «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб».

Постановою правління Пенсійного фонду України № 15-2 від 04 липня 2016 року було внесено зміни до постанови правління Пенсійного фонду України від 04 вересня 2013 року № 15-1, а саме абзаци третій, четвертий пункту 1 - виключено. Вказаним форма довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, на момент звернення позивача до управління з заявою про видачу довідки для перерахунку пенсії державного службовця, не передбачена чинним законодавством.

Але в засіданні з'ясовано, що на день виходу позивача на пенсію право на одержання пенсії державних службовців мали особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок не - менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначалась в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. У разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на моменти виникнення права на перерахунок пенсії.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормою прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією України та Законами України.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що «конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Відповідно до ч. З ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Принцип перспективної дії норми закону на який посилається відповідач, поширюється тільки на відносини, які виникли після введення в дію змін в Закони. Загальним правилом установленим частиною 1 статті 58 Конституції України закони та правові акти не мають зворотною дії у часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, в мотивувальній частині рішення від 11 жовтня 2005 року № 8 - рп Конституційній Суд України зазначив, що конституційні принципи на яких базується

здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення перетинаються за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24, (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язана з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і були впевненими у своїх законних очікуваннях, набуте ними на підставі чинного законодавства право, його, зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуде право його зміст та обсяг буде ними реалізовано тобто набуте право не може бути скасовано чи звужене.

З огляду на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (набрало законної сили 8 лютого 2006 року) положення ст. 58 Конституції України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно - правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, судами слід мати на увазі наступне: реалізація особою прав, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів, як причину невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні приймати до уваги; у випадках, коли набуття чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення права у особи відповідно права.

При вирішення питання про застосування правових норм у часі до спірних правовідносин необхідно врахувати висновки Верховного Суду України викладені ним у постанові №21-630а14 від 10 лютого 2015 року згідно яких зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужений шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Відповідно до ст. 46 Конституції України «громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадків передбачених законом.

На час призначення позивачу пенсії відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям провадиться перерахунок пенсії державного службовця з дати підвищення заробітної плати, тому норми закону, які були змінені після призначення мені пенсії не повинні застосовуватись до моєї пенсійної виплати.

Управління не звернуло уваги на те, що предметом поданої заяви не є прохання призначити пенсію, а надати довідку та здійснити перерахунок пенсії. Отже, на підставі вищевикладеного та виходячи з системного аналізу положень статей 22, 64 Конституції України, правових позицій Конституційного суду України можна зробити висновок конституційний принцип гарантованості конституційних прав і свобод, конкретизований через вимогу неможливості їх скасування або звуження, поширюється також на норми матеріального і соціального забезпечення державних службовців та їх соціального захисту.

Таким чином, матеріальні та соціальні гарантії державного службовця, які були встановлені на день виходу позивача на пенсію не можуть бути обмежені або скасовані новими законами, а не внесеннями змін до чинних законів.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до абзацу 2 пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дії нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовуються той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав і свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненнями ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статі 9 КАС України у разі невідповідності нормативно- правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, відповідач повинен довести, що дiями позивача було порушено його права. Однак, жодних інших доказiв відповідачем до суду не надано.

Відповідно до ст. 21 Конституції права та свободи людини є непорушними, до яких відноситься й право згідно ст. 4І Конституції на володіння, користування і розпорядження власністю, яку придбала позивачка у відповідності до вимог закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування. їх посадових або службових осіб.

Відповідно до вимог ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі,

або з власної ініціативи. Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, згідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України «У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку». При цьому Пленум Вищого адміністративного суду у постанові від 6 березня 2008 року зауважив, що під час розгляду спорів щодо окарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених в позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які пред'являються до дій та рішень суб'єктів владних повноважень.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги позицію представника відповідача щодо не визнання позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цим відповідачем були допущені.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити, визнати протиправними дії ЦОУ ПФУ в м. Дніпро щодо відмови у видачі довідки позивачу про заробітну плату працюючого державного службовця з урахуванням підвищення заробітної плати з 01 грудня 2015 року відповідно до постанови № 1013 Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року та відмови у проведенні з 01 грудня 2015 року перерахунку призначеної позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», зобов'язати ЦОУ Пенсійного фонду України в м. Дніпро видати ОСОБА_1 довідку про розмір заробітної плати працюючого державного службовця по посаді, з якої обчислений розмір її пенсії з урахуванням підвищення заробітної плати з 01 грудня 2015 року відповідно до постанови № 1013 Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року та зобов'язати ЦОУ ПФУ м. Дніпро провести ОСОБА_1 з 01 грудня 2015 року перерахунок її пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України «Про Державну службу» від 16 грудня 1993 № 3723-ХІІ та виплачувати відповідно до виданої Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпро довідки про розмір заробітної плати працюючого державного службовця по посаді, з якої обчислений розмір її пенсії з урахуванням підвищення заробітної плати з 01 грудня 2015 року відповідно до постанови № 1013 Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року у розмірі 80 % сум заробітної плати, з якої сплачені внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином позовні вимоги про визнання дій і бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 37, 37-1 Закону України «Про державну службу», практикою Європейського суду з прав людини, ст. ст. 2, 3, 5, 6, 18, 19, 69, 71, 72, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро щодо відмови у видачі довідки позивачу про заробітну плату працюючого державного службовця з урахуванням підвищення заробітної плати з 01 грудня 2015 року відповідно до постанови № 1013 Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року та відмови у проведенні з 01 грудня 2015 року перерахунку призначеної позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро видати ОСОБА_1 довідку про розмір заробітної плати працюючого державного службовця по посаді, з якої обчислений розмір її пенсії з урахуванням підвищення заробітної плати з 01 грудня 2015 року відповідно до постанови № 1013 Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Дніпро провести ОСОБА_1 з 01 грудня 2015 року перерахунок її пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України «Про Державну службу» від 16 грудня 1993 № 3723-ХІІ та виплачувати відповідно до виданої Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпро довідки про розмір заробітної плати працюючого державного службовця по посаді, з якої обчислений розмір її пенсії з урахуванням підвищення заробітної плати з 01 грудня 2015 року відповідно до постанови № 1013 Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року у розмірі 80 % сум заробітної плати, з якої сплачені внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Постанова може бути оскаржена в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя -