Справа № 820/2316/16
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 січня 2017 р. № 820/2316/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., суддів Панченко О.В., Зінченка А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за адміністративний позов ОСОБА_1 до Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Управління Пенсійного Фонду України в Червонозаводському районі м.Харкова про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини 35995/09 від 12 грудня 2013 року відносно ОСОБА_1 в частині національних судів у повному обсязі;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. про закінчення виконавчого провадження ВП № 41627834 від 27 січня 2016 року по примусовому виконанню рішення Європейського суду з прав людини № 35995/09 від 12 грудня 2013 року по справі "Малахова проти України";

- зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити у відношенні ОСОБА_1 виконавче провадження ВП № 41627834 по рішенню Європейського суду з прав людини № 35995/09 від 12.12.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. від 27.01.2016 про закінчення виконавчого провадження по ВП №41627834 є протиправною, такою, що підлягає скасування, а дії старшого державного виконавця Сіренко С.В. є незаконними.

Позивач в судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, надав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Подав заперечення, в якому зазначив, що вимоги позивача не обґрунтовані та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відповідно до наданих повноважень і в межах компетенції , було вжито всіх дій передбачених законом у спосіб щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 12.12.2013 року за №35995/09 .

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Подав заперечення, в якому зазначив, що постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. про закінчення виконавчого провадження від 27.01.2016 року є законною та обґрунтованою.

Суд вважає, що сторони є належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, потреба заслухати свідка чи експерта відсутня, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні немає, а тому суд вважає що справу слід розглянути за наявними в ній матеріалами в порядку письмового провадження з огляду на ч. 6 ст. 128 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням від 01.09.2010 року Червонозаводського районного суду м.Харкова по справі № 2-4109/10 зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м.Харкова провести перерахунок та виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі 8 мінімальних пенсій з віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії, встановленому ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнодержавне пенсійне страхування» з урахуванням виплачених сум з 01.04.2010 р. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2011 року рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.09.2010 року залишено без змін.

31.05.2011 року Червонозаводським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було винесено постанову ВП№ 26055590 про закінчення виконавчого провадження.

Позивач не погоджуючись з рішенням виконавчої служби звернувся із заявою до Європейського суду з прав людини.

12.12.2013 року Європейський суд з прав людини у справі «Малахова та інші проти України (скарга № 13277/22 ОСОБА_1 проти України, об'єднано зі скаргою №35995/09-Малахова проти України) постановив, А) що протягом трьох місяців держава - відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконання, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику, ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; Б) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

22.01.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєвим О.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 41627834 на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 12.12.2013 р.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" N 606-XIV (надалі - Закон України №606-XIV), державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень - неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України №606-XIV, підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV (далі - Закон України №3477-IV).

Відповідно до вимог ст. 2 та 3 Закону України № 3477-IV, порядок виконання рішення визначається цим Законом, Законом України №606-XIV, іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом. Виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України № 3477-IV, протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного орган представництва: надсилає стягувачу повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів; надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва. Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Відповідно до вимог ч. 1-4 ст. 8 Закону № 3477-IV, виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення. Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" ч. 5 ст. 7 цього Закону. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України N 606-XIV.

Згідно з вимогами ч. 5 цієї ж статті підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 8 Закону № 3477-IV Державна виконавча служба протягом трьох днів надсилає органу представництва постанову про закінчення виконавчого провадження та підтвердження списання коштів.

Вказані норми кореспондуються з ст. 49 Закону України N 606-XIV. Зокрема, положеннями п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи 27.01.2016 року старшим державним виконавцем Сіренко С.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. У постанові державного виконавця зазначено, що рішення Європейського суду з прав людини виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Також зазначено, що грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням (а.с. 81) Міністерства юстиції України №2558 від 20.08.2014 у розмірі 34668,86 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням (а.с. 81) Міністерства юстиції України №64 від 20.01.2016 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 524,38 грн. Разом з тим зазначено, що згідно інформації наданої Пенсійним фондом України листом від 06.01.2016 №528/07-10 (а.с. 148) рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.09.2010 року № 2-4109/10 фактично виконано в повному обсязі.

Зі змісту листа Пенсійного Фонду України від 06.01.2016 №528/07-10 вбачається, що на виконання постанови Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.09.2010 у справі №2-4109/10 управлінням Фонду в Червонозаводському районі м.Харкова ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01.04.2010. За результатами перерахунку ОСОБА_1 у травні 2011 року було донараховано та виплачено 74209,67 грн. за період з 01.04.2010 по 31.05.2011. В подальшому з 01.06.2011 по 31.10.2011 пенсія виплачувалась з врахуванням рішення суду.

Отже суд приходить до висновку, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.01.2016 року з виконання рішення Європейського суду з прав людини №35995/09 керуючись доказами, а саме листом Пенсійного Фонду України від 06.01.2016 №528/07-10, діяв відповідно до положень чинного законодавства у межах наданих йому повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Пунктом 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року №3491-VI (далі - Закон №3491-VI) Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 28 грудня 2010 року №2857-VІ доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Отже, цим Законом визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є Закон №3491-VI, то пріоритетними в даному випадку є положення саме цього Закону.

26 грудня 2011 року Конституційний Суд України Рішенням №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року №3491-VI визнав вказані зміни конституційними.

Водночас, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через можливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Поряд з цим, такі заходи можуть бути обумовлено необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

В свою чергу, Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення деяких статей Конституцій України, Бюджетного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України суд розтлумачив, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

На виконання вимог пункту 7 Закону №3491-VI Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06 липня 2011 року №745, якою розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, встановлено в абсолютних сумах. Ця постанова набрала чинності з 23 липня 2011 року.

Таким чином, з 23 липня 2011 року чинним законодавством встановлено інші, ніж передбачені статтями 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розміри державної та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тобто, з 23 липня 2011 року в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого здійснювались соціальні виплати, які одержував позивач.

Аналогічний висновок щодо застосування вищезазначених норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа №21-317а15).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України» (заява №43331/12) щодо невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України було зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01 грудня 2008 року. Суд визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтовану. Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Вказана правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України у постанові від 19.04.2016 року справа № К/800/646/16 (826/21729/15).

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною першою ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 98, 158-163, 167, 186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Управління Пенсійного Фонду України в Червонозаводському районі м.Харкова про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя О.М. Тітов

Судді О.В. Панченко

А.В. Зінченко