Справа № 0870/6103/12
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року К/800/51549/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Голубєвої Г.К.
Приходько І.В.
за участю секретаряІгнатенко О.В.
та представників сторін: від позивача Іоффе В.Л.
від відповідачаМєхтієва К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТокмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області
на постановуЗапорізького окружного адміністративного суду від 11.09.2012
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2013
у справі№0870/6103/12
за позовомПублічного акціонерного товариства «Василівський завод технологічного обладнання»
доТокмацької об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби
проскасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Василівський завод технологічного обладнання» звернулось до суду з позовом до Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, № від 06.04.2012.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.09.2012, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2013, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі розпорядження керівника апарату від 12.10.2016 № 978 та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2016 справа № 0870/6103/12 була перерозподілена на суддю Борисенко І.В.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України Борисенко І.В. від 19.10.2016 касаційну скаргу Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби прийнято до провадження та ухвалою від 26.12.2016 справу призначено до касаційного розгляду в судовому засіданні на 24.01.2017.

Представником відповідача у судовому засіданні 24.01.2017 заявлено клопотання про заміну відповідача (Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби) його правонаступником - Токмацькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його обґрунтованість та необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- відповідачем проведено позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2009 по 30.09.2010, за результатами якої складено акт перевірки №01/23/14313872 від 03.01.2012;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.5.1, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.1.7 ст.1, пп.7.4.1, пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого, позивачем занижено податок на прибуток на суму 869 213,89 грн. та податок на додану вартість на 695 371,11грн.;

- на підставі акту перевірки відповідачем було прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення №0 від 06.04.2012, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 869 213,88 грн. (з яких: 695 371,11 грн. - основний платіж та 173 842,77 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

2) податкове повідомлення-рішення № від 06.04.2012, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податок на прибуток приватних підприємств на суму 1 086 517,36 грн. (з яких: 869 213,89 грн. грн. - основний платіж та 217 303,47 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Підставою для висновку щодо завищення позивачем спірних сум грошових зобов'язань слугував висновок відповідача про відсутність реальності здійснення спірних операцій позивача з ТОВ «ВК «Союз Метал», ТОВ «Карат», ТОВ «Євротрейд-007», що обґрунтовано матеріалами актів перевірок контрагентів позивача, якими встановлено відсутність можливості здійснювати спірні операції, та матеріалами кримінальної справи, в рамках якої відпрацьовано ТОВ «ВК «Союз Метал».

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що поданими позивачем доказами підтверджено реальність спірних операцій з ТОВ «ВК «Союз Метал», ТОВ «Карат», ТОВ «Євротрейд-007» та факт використання придбаних товарно-матеріальних цінностей у власній господарській діяльності позивача.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Оскільки згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) кореспондується з нормами Закону України «Про податок на додану вартість» та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Пунктами 5.1, 5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Підпунктом 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Таким чином, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

При цьому, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач здійснював операції з поставки лому та відходів кольорових металів з ТОВ «ВК «Союз метал» на підставі договору №16/08-10 від 16.08.2010, з ТОВ «Карат» на підставі договору № 17/06-10 від 17.06.2010, з ТОВ «Євротрейд-007» на підставі договору №12/01/09 від 12.01.2009.

Досліджуючи спірні операцій позивача з вказаними контрагентами, судами попередніх інстанцій встановлено, що наданими позивачем доказами, в тому числі первинними документами (договори, податкові накладні, платіжні доручення, видаткові накладні, акти приймання брухту та відходів кольорових металів, товарно-транспортні накладні, картки складського обліку матеріалів) підтверджено їх реальність.

Також суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що наданими позивачем доказами (оборотно-сальдовими відомостями по рахунках 20, 25, журналами плавок печі, журналом рапортів, картками складського обліку матеріалів, накладними на здавання, накладними на внутрішнє переміщення, відомостями, видатковими накладними, податковими накладними), підтверджено факт подальшого використання позивачем придбаного товару в його господарській діяльності.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили посилання відповідача на анулювання реєстрації платником податку на додану вартість ТОВ «Євротрейд-007» та визнання банкрутом ТОВ «ВК «Союз Метал», оскільки такі обставини мали місце після здійснення спірних операцій з позивачем. При цьому, судами встановлено, що на дату здійснення спірних господарських операцій контрагенти позивача у встановленому законом порядку були зареєстрованими платниками податку на додану вартість.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо безпідставного визнання відповідачем укладених позивачем договорів нікчемними, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтування цих своїх доводів.

За встановлених обставин справи, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили посилання відповідача на копії протоколів допитів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (якими відповідачем обґрунтовано безтоварність операцій позивача з ТОВ «ВК «Союз метал»), оскільки будь-яких відомостей та доказів щодо результатів розслідування кримінальної справи відповідачем суду не надано, а доводи відповідача щодо безтоварності спірних операцій спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, судами попередніх інстанцій не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість, яке б позбавляло позивача права на податковий кредит чи слугувало підставою для зменшення останньому розміру валових витрат за наслідками здійснення господарських операцій з його контрагентами.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним, не спростованим доводами касаційної скарги, висновок судів попередніх інстанцій, які, встановивши обставини фактичного здійснення господарських операцій та факт взаєморозрахунків між позивачем та його контрагентами, не знайшли підстав вважати неправомірним формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат на підставі розрахунків, проведених за наслідками реально здійснених господарських операцій.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За встановлених обставин даної справи та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 160, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача (Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби) його правонаступником - Токмацькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області.

2. Касаційну скаргу Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області залишити без задоволення.

3. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11.09.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2013 у даній справі залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіГ.К. Голубєва
І.В. Приходько