Справа № 155/1973/16-а
Суддя: Чонка В. В.
Дата ухвалення: 2017-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/155/28/17
Справа №155/1973/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2017 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Чонки В.В.,

за участю секретаря Федонюк О.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Савчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до Управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання видати довідку про складові заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця.

Свої вимоги мотивує тим, що вона з 08 травня 2010 року перебуває на обліку в Локачинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року в розмірі 90% заробітної плати. Останнім місцем її роботи була посада головного спеціаліста по контролю за цільовим використанням коштів відділу з виплати пенсії управління Пенсійного фонду України в Горохівському районі.

25 листопада 2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою про видачу довідки для перерахунку своєї пенсії, але на її заяву відповідачем 29 листопада 2016 року було надіслано лист, яким повідомило, що підстав для видачі відповідної довідки немає. У зв'язку з чим, просить визнати дії відповідача протиправними, зобов'язати видати довідку про складові заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд його задовольнити.

Представник відповідача Савчук М.В. в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити, оскільки вважає його безпідставним.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений адміністративний позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача з 08 травня 2010 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 90% від суми заробітної плати, з якої сплачено внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

25 листопада 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про видачу довідки про складові заробітної плати, що подається для перерахунку пенсії державним службовцям, а також проведення перерахунку та виплати пенсії державного службовця.

29 листопада 2016 року Локачинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області відмовило у наданні довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії та перерахунку самої пенсії, посилаючись на те, що чинне законодавство не передбачає перерахунку пенсій згідно Закону України «Про державну службу».

Статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі Закон № 3723-ХІІ) в редакції, що діяла на час призначення позивачеві пенсії, було встановлено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Законом України від 28.12.2014 №76-VIII статтю 37-1 Закону №3723-ХІІ викладено в іншій редакції, при цьому встановлено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України. Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця на той час визначався постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31.05.2000 №865 (далі Постанова №865).

Пунктом 4 та 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», в редакції яка була чинна до 15.12.2015 року, було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень КМУ (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16.01.2003 року №432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсій пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про зарплату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

У зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» був виключений, а 5 - змінений.

Разом з тим, згідно положень ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

На теперішній час, Кабінетом Міністрів України, всупереч положень статті 37-1 Закону №3723-XII, не визначено порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям. На думку суду, відсутність затверджених Кабінетом Міністрів України порядку та умов перерахунку призначених пенсій державним службовцям не може бути підставною для відмови у перерахунку пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 №15-1 «Про виконання рішень Окружного адміністративного суду міста Києва по справах № 2а-8893/12/2670, № 2а-4753/09/2670» затверджено та введено в дію форму довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію. Вказана форма довідки містить у собі наступні складові: посадовий оклад; надбавка за ранг, або кваліфікаційний клас, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг; надбавка за вислугу років; надбавка за знання та використання в роботі іноземної мови; надбавка за почесне звання «заслужений»; надбавка за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації; доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук; надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи; премія; інші виплати (винагорода за вислугу років, матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань).

Крім того, відповідно до статті 49 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Із вищезазначеного слідує, що підприємства, установи, організації не наділені правом приймати альтернативні рішення з питань видачі довідок про заробітну плату працівникам, які перебували чи перебувають у трудових правовідносинах із ними, а зобов'язані видати відповідну довідку на вимогу працівника.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітні плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, вислугу років на державній службі та інші надбавки (ч.2 ст.33 Закону України «Про державну службу»).

Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються:суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону; суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

При цьому слід зазначити, що на всі складові заробітної плати нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове пенсійне страхування і вони є складовою заробітної плати та зобов'язані враховуватися при обчисленні (перерахунку) пенсії.

Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом України у постановах від 14.05.2013 року в справі №21-125а13 та 28.05.2013 року у справі №21-97а13, які з урахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковими для врахування судами при розгляді справ у подібних правовідносинах.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог статей 22, 58, 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню. Тому, звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до ст.22 Конституції України не допускається. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

З огляду на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року (набрало законної сили 8 лютого 2006 року) положення ст.58 Конституції України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, судам слід мати на увазі наступне: реалізація особою прав, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні прийматися до уваги; у випадках, коли набуття чинності певним законом його норма призупиняє дію положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

У справі «Case 41-74 Yvonne van Duyn v Home Office (1974)» Європейський суд з прав людини виклав наступну правову позицію щодо принципу правової визначеності: «...принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

При цьому, якщо держава чи орган державної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання права на перерахунок пенсії у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного виду грошового забезпечення категорії державних службовців, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють неправомірно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки... оскільки затвердження такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих припущень у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом влади такої політики чи поведінки».

Крім того, за правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування. Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а відповідачем не доведено правомірність відмови у видачі позивачу ОСОБА_1 довідки з усіма складовими заробітної плати працюючого державного службовця за відповідною посадою, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо ненадання довідки, зобов'язання видати таку довідку підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.19, 22, 58 Конституції України, ст.ст.2, 3, 11, 71, 94, ч.4 ст.122, ст.ст.158-163, 186, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 довідки про складові заробітної плати для перерахунку пенсії та відмови в проведенні перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ (в редакції, що діяла на дату призначення пенсії) з урахуванням підвищення заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» неправомірними.

Зобов'язати Локачинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області видати ОСОБА_1 довідку про складові заробітної плати для перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ (в редакції, що діяла на дату призначення пенсії) з урахуванням підвищення заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з врахуванням п.п.2 п.4 Постанови Кабінету Міністрів України №865 від 31 травня 2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення заробітку для обчислення пенсій» (в редакції, що була чинна на дату призначення пенсії).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений останньою під час розгляду справи у суді в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Горохівський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий