Справа № 489/2877/16-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/2877/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2016 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

07.06.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва із адміністративним позовом до Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії відповідача про відмову в призначенні їй пенсії на пільгових умовах за вислугу років станом на 26.11.2015р.;

- зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років на пільгових умовах з урахуванням стажу роботи з 01.09.1979р. по 02.07.1981р. (т.б. за період навчання в медичному учбовому закладі); з 01.02.2006р. по 31.05.2008р. (робота фармацевтом в ТОВ «Медфарм Плюс»); з 01.09.2008р. по 31.05.2010р. (робота фармацевтом в приватному торговельно-посередницькому малому підприємстві фірма «Едельвейс»); з 18.07.2011р. по 28.05.2015р. (робота фармацевтом ФОП ОСОБА_2.); з 02.06.2015р. по 26.11.2015р. (робота фармацевтом ФОП ОСОБА_3.) станом на 26.11.2015 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було неправомірно та з порушенням процесуального порядку, надано відповідь на її звернення та не зараховано значний період трудового стажу до пільгового, у зв'язку з чим, їй не призначена пенсія на пільгових умовах за вислугу років.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 11.11.2016 року подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просила скасувати постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2016 року та прийняти нову, якою задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

20.11.2015 року ОСОБА_1 (16.04.1962 р.н.) звернулася до ФОП ОСОБА_3 з заявою, в якій просила звільнити її з посади фармацевта за власним бажанням у зв'язку з переходом на пенсію з 01.12.2015 року.

26.11.2015 року позивачка звернулася до відповідача - Управління ПФУ із заявою, в якій просила прорахувати можливість її виходу на пенсію.

30.11.2015 року позивачка звернувся ФОП ОСОБА_3, в якій просила відкликати свою попередню заяву на звільнення від 20.11.2015 року, так як пенсійний фонд не дав позивачу відповіді про нарахування їй пенсії.

14.01.2016 року Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва своїм листом №1392/06 надало позивачці відповідь на заяву від 26.11.2015 року з зазначеними періодами можливого зарахування стажу як пільгового.

28.03.2016 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії (додатково до первісної заяви від 26.11.2015р.).

18.04.2016 року Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва на адресу позивача надіслало лист, в якому зазначено, що необхідною умовою для зарахування до спеціального стажу відповідних періодів роботи є державна реєстрація та акредитація установи як закладу охорони здоров'я.

Також, в цьому листі вказано, що позивачка права на призначення пенсії за вислугу років станом на 26.11.2015р. не мала, оскільки, згідно з записами в її трудовій книжці, вона звільнилася 28.03.2016р. і відповідно, не мала необхідного спеціального стажу. Крім того, відповідач зазначив, що заява, з якою позивачка звернулась до управління з проханням здійснити підрахунок можливості виходу на пенсію була викладена у довільній формі та на дату подання цієї заяви, т.б. 26.11.2015 року, остання ще працювала, що суперечить вимогам закону. На час звернення до відповідача з первинною заявою, ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 Згідно з записами трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 її було звільнено з роботи 28.03.2016 року.

Не погоджуюсь з вказаними вище діями та рішенням відповідача, позивачка оскаржила їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, а також відповідно, з правомірності спірних рішень.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до п. «е» ст.55 Закону №1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку (редакція на 26.11.2015р.).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 року, який набрав чинності 01.01.2016 року, внесені зміни до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яким вік, з набуванням якого жінки можуть звертатися за призначенням такої пенсії був встановленим в 55 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно з цим Переліком №909, до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях.

Визначення «закладу охорони здоров'я» наведено в ст.16 Основ законодавства України про охорону здоров'я від 19.11.1992р. №2801-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), згідно з ч.1 цієї статті безпосередню охорону здоров'я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров'я.

Відповідно до ч.2 ст.16 Основ, заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної практики, виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами визначаються актами законодавства України.

Згідно п. 1 «Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997р. №765, державна акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

А відповідно до п.2 зазначеного Порядку, акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров'я.

Отже, до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах провізорів, фармацевтів у аптеках, аптечних кіосках та аптечних магазинах, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Так, як видно зі змісту відповідей Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва, на підставі наданих позивачкою документів, не всі підприємства на яких працювала ОСОБА_1 офіційно мали статус «закладу охорони здоров'я» на підставі державної акредитації, а отже і спірний період роботи не може бути зарахований як пільговий.

Також, необхідно зазначити й про те, що наявність у цих підприємств ліцензій на здійснення медичної практики не є беззаперечною ознакою визнання даному підприємству статусу закладу охорони здоров'я, т.б. робота в цих закладах не може бути зарахована до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

Слід звернути увагу, що аналогічної правової позиції дійшли як і Вищий адміністративний суд України, зокрема, у справі К/9991/9688/12 від 29.10.2015 року, так і Верховний суд України, зокрема, у справі №21-1633а15 від 16.09.2015 року.

До того ж, необхідно зазначити й про те, що згідно з п. 4.1 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014р. №13-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Вказаним додатком встановлено форму заяви, з якою має звертатися особа, яка просить про призначення її пенсії.

Відповідно до п. 4.3 вказаного Порядку, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу 2 пп.3 п.4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, в органу Пенсійного фонду обов'язок прийняти рішення виникає за наслідками розгляду заяви особи, яка складена у формі, встановленій вказаним Порядком.

Так, як встановлено судами обох інстанцій, заява позивачки від 26.11.2015 року не відповідає Формі для заяв про призначення пенсії, встановленій вищезазначеним Порядком, а була оформлена у довільній формі, та за змістом цієї заяви ОСОБА_1 просила лише прорахувати можливість виходу її на пенсію, а на призначити чи перерахувати.

Отже, за вказаних обставин, у відповідача, в даному випадку, обов'язок прийняти рішення щодо призначення чи відмови в призначенні пенсії не виник, оскільки відповідна заява у встановленій вимогами Порядку формі, позивачем подана не була.

Разом з тим, управління надало відповідь з зазначеними періодами можливого зарахування стажу як пільгового, однак рішення про відмову в призначенні пенсії позивачці Управлінням ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва не приймалось.

При цьому, позивачкою не надано належних та беззаперечних доказів як до суду 1-ї інстанції, так і до апеляційної інстанції, що вона зверталася до відповідача із заявою про призначення пенсії встановленого зразка.

Отже, колегія суддів приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку, що оскільки відповідачем не було відмовлено позивачці у призначенні пенсії, так як відповідної заяви не надходило, та так як відповідно до державної акредитації підприємств, на яких позивачка працювала, не можуть бути зараховані усі періоди її трудового стажу як пільговий, судом 1-ї інстанції вірно відмовлено у задоволенні її позовних вимог.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко