Справа № 821/1155/14
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року м. Київ К/800/40342/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Борисенко І.В.

Бухтіярової І.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2014 року та постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 року по справі № 821/1155/14 за позовом Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона» до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Міське комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона» звернулось до суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області про зобов'язання зарахувати оплату в сумі 336611,00 грн. в рахунок погашення податкових зобов'язань за листопад 2013 року та зарахувати субвенцію з державного бюджету в сумі 1842465,99 грн. в рахунок погашення розстрочених зобов'язань за договорами за вересень 2013 року в сумі 1059514,99 грн. (договір № 17 від 01.11.2013 року) та за жовтень 2013 року в сумі 782951,00 грн. (договір № 23 від 05.12.2013 року).

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2014 року у даній справі позов задоволено з огляду на правомірність заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права та без належного врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що головним видом діяльності позивача є надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. В силу наданих законодавством України повноважень місцевими органами влади встановлювались тарифи на вказані послуги, які не відповідали фактичній їх вартості, що утворилась у позивача. Пунктом 1 статті 14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 року № 5515-VI передбачалось перерахування коштів, отриманих до спеціального фонду Державного бюджету України, зокрема, на субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Постановою Кабміну України № 167 від 20.03.2013 року затверджений відповідний Порядок та умови надання у 2013 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування. Зокрема, порядком встановлено, що субвенція надається із державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості послуг затвердженим органами місцевого самоврядування тарифам. Перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості, яка утворилася на початок місяця, в якому проводяться розрахунки, і не погашена на дату складення довідки про суму заборгованості.

Для здійснення отримання субвенції позивачем були укладені багатосторонні договори про організацію взаєморозрахунків за участю органів Казначейської служби, органів фінансів міської ради та обласної держадміністрації, відповідно до яких позивач мав отримати кошти для погашення заборгованості з різниці в тарифах на послуги та використати їх на погашення боргу з податку на додану вартість за вересень 2013 року в сумі 1059514,99 грн. (договір № 17 від 01.11.2013 року) та за жовтень 2013 року в сумі 782951,00 грн. (договір № 23 від 05.12.2013 року). Умови договорів передбачали зобов'язання сторін, в тому числі позивача, не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Позивачем були оформлені платіжні доручення № 443 від 11.12.2013 року на суму 1059514,99 грн. та № 448 від 16.12.2013 року на суму 782851,00 грн., які були виконані Головним управління Державної казначейської служби у Херсонській області тільки 27.12.2013 року.

Міським комунальним підприємством «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона» 19.12.2013 року подано до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області податкову декларацію (реєстраційний номер № ) з ПДВ за листопад 2013 року, в якій задекларовано до сплати суму 336611,00 грн. Державною податковою інспекцію у місті Херсоні це зобов'язання за податковою декларацією в картці особового рахунку з ПДВ відображено 30.12.2013 року відповідно до приписів діючої в 2013 році Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затвердженої наказом ДПА України від 18.07.2005 року № 276 (п. 4.3), а грошові кошти, які сплачувались позивачем добровільно в погашення задекларованих зобов'язань протягом 23.12.2013 року - 30.12.2013 року в загальній сумі 298611,00 грн. (платіжне доручення № 942 від 23.12.2013 року на суму 60000,00 грн., № 1425 від 23.12.2013 року на суму 11000,00 грн., № 943 від 23.12.2013 року на суму 5000,00 грн., № 951 від 24.12.2013 року на суму 34611,00 грн., № 1479 від 25.12.2013 року на суму 40000,00 грн. №2307 від 25.12.2013 року на суму 10000,00 грн., № 1481 від 26.12.2013 року на суму 75000,00 грн., № 2334 від 26.12.2013 року на суму 40000,00 грн., № 2335 від 26.12.2013 року на суму 10000,00 грн. № 2325 від 26.12.2013 року на суму 5000,00 грн., № 968 від 27.12.2013 року на суму 8000,00 грн.) зараховані в рахунок погашення боргу за вересень-жовтень 2013 року, який повинний був погашатись за рахунок отриманої субвенції. Таким чином, із сплачених підприємством грошових коштів 336611,00 грн. в рахунок погашення зобов'язання за декларацією листопада 2013 року зараховано тільки суму 38000,00 грн. за платіжним дорученням № 979 від 30.12.2013 року, недоїмка станом на 30.12.2013 року складала 321631,00 грн.

На час сплати позивачем коштів по договорам № 17 від 01.11.2013 року та № 23 від 05.12.2013 року в сумі 1059515,00 грн. та 782951,00 грн. заборгованість за деклараціями вересня-жовтня 2013 року зменшилась за рахунок платежів позивача, які він перераховував за декларацією листопада 2013 року, та які були спрямовані податковою інспекцією в рахунок погашення тієї заборгованості, яка існувала в картці особового рахунку, тому не вся субвенція була використана, а тільки 1537762,00 грн., в картці особового рахунку решта субвенції (304704,00 грн.) не обліковується ні як переплата, ні яким іншим чином, доказів повернення коштів позивачу немає.

Не погоджуючись з діями податкового органу, Міське комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона» звернулось до суду.

Задовольняючи позов, суди виходили з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до п.5.3 розділу 5 Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 18.07.2005 року № 276, яка діяла в 2013 році, дані про надходження платежів до бюджету відображаються органом державної податкової служби в особових рахунках платників у вигляді електронного реєстру розрахункових документів.

Сплачені позивачем суми податку на додану вартість з отриманої суми субвенції в розмірі 1059515,00 грн. та 782951,00 грн. відображені податковим органом лише у окремій картці особового рахунку по коду платежу 14010101 «Надходження від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого», яка відкрита для відображення в обліку сум податків, які надійшли від до бюджету за метою реалізації Постанови КМ України № 167.

Встановлено, що позивачу було відкрито додаткову картку особового рахунку для обліку надходжень до бюджету коштів, які мають спеціальне призначення.

Таким чином, на думку податкового органу, кошти, сплачені позивачем 27.12.2013 року платіжними дорученнями № 443 від 11.12.2013 року та № 448 від 16.12.2013 року та не використані в повному обсязі для погашення заборгованості з ПДВ за вересень - листопад 2013 року, не можуть бути повернуті безпосередньо платникові або перенесені на особові рахунки позивача для сплати податків і зборів.

Судами встановлено, що сплата сум 1059515,00 грн. та 782951,00 відображено в графі «сплачено до бюджету» та враховано в графі «недоїмка» частково шляхом зменшення суми недоїмки на 1537762,00 грн., решта суми 304703,00 грн. в графі «переплата» не відображена. Позивача не повідомлено про необхідність повернення коштів або про неможливість повернення цих невикористаних грошових коштів.

Судами вірно вказано про те, що відсутність недоїмки в картці особового рахунку станом на 27.12.2013 року не виключає для податкового органу необхідність зарахування до особового рахунку даних про сплату отриманих від субвенцій коштів в повному обсязі, наприклад, як переплату.

Згідно п.6.3 Інструкції № 276 від 18.07.2005 року облік надходження розстрочених (відстрочених) податкових зобов'язань за платежами до бюджету та процентів за користування відстроченням або розстроченням податкових зобов'язань відображається в особових рахунках платників у загальному порядку обліку податкових зобов'язань, який встановлюється окремо для кожної форми особових рахунків платників, за тими кодами бюджетної класифікації, що й платежі, за якими надано відстрочення або розстрочення податкових зобов'язань.

Таким чином, податковий орган повинен був відобразити дані про платежі від отриманих субвенцій та напрямок їх використання, як в картці 14010101, так і в картці 14010100. Невідображення податковим органом сум сплаченого податку на додану вартість в розмірі 1842466,00 грн. в особовій картці обліку з податку на додану вартість код 14010100 потягло в подальшому порушення майнових прав позивача, оскільки ці кошти належать позивачу як субвенція для відшкодування різниці в тарифах на його послуги.

Статтею 87 Податкового кодексу України визначено джерела погашення податкового боргу, а пунктом 87.9 цієї статті встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Разом з тим, погашення податковим органом раніше існуючого податкового боргу підприємства за рахунок своєчасно сплачених позивачем грошових зобов'язань з податку на додану вартість за листопад 2013 року, є дією податкового органу, а не позивача, а тому в діях останнього відсутній склад податкового правопорушення, яке полягає у несвоєчасній сплаті грошових зобов'язань з податку на додану вартість за листопад 2013 року.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2014 року та постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 року по справі № 821/1155/14 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку передбаченому ст. ст. 235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підпис Борисенко І.В.
підпис Бухтіярова І.О.