Справа № 815/2793/13-а
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року м. Київ К/800/12527/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Приходько І.В.

суддів Бухтіярової І.О.

Веденяпіна О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.04.2013 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2013 р.

у справі № 815/2793/13-а

за позовом Приватного підприємства «Тропік»

до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси ДПС

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року Приватним підприємством «Тропік» (далі - позивач, ПП «Тропік») подано до суду позов до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - відповідач, ДПІ у Малиновському районі м. Одеси) про скасування податкового повідомлення-рішення від 28.03.2013 р. № .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19.04.2013 р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2013 р., позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 28.03.2013 р. № .

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про відмову в позові, з підстав невірного застосування норм матеріального та процесуального права.

Позивач своїм процесуальним правом не скористався, заперечень на касаційну скаргу не надав, що не перешкоджає розгляду її по суті.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 р. по 30.09.2012 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 р. по 30.09.2012 р., за результатами якої складено акт перевірки від 21.03.2013 р. № 000029/15-32-22-50/2098435.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення вимог пп. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.97 року (із змінами та доповненнями) та п. 198.3, п. 198.4, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями) та завищено показники у рядку 10.1 декларації з податку на додану вартість «операції, що підлягають оподаткуванню за ставкою 20 відсотків» на загальну суму 252530 грн, у зв?язку з ненаданням до перевірки податкових накладних по взаємовідносинам з ТОВ «Цфардеа», ТОВ «Мокона», ТОВ «Оланса», ТОВ «Тала Груп», ТОВ «Розетка УА», ТОВ «Фоззі Фуд».

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.03.2013 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 253 984 грн., у тому числі за основним платежем - 252 530 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1 454 грн.

Суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, скасовуючи прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення, обґрунтовував своє рішення тим, що податковим органом, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України, не надано достатніх доказів на підтвердження правомірності його прийняття.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 цього Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до положень підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна є підставою для нарахування податкового кредиту.

При цьому підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього Закону визначено, що не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат зі сплати податку, не підтверджених податковими накладними.

Аналогічні норми містяться у Податковому кодексі України.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст.198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10 ст.201 цього Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для підтвердження наявності підстав для включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбані товари до складу податкового кредиту, необхідні первинні документи (платіжні доручення, податкові накладні, акти виконаних робіт тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно акта перевірки, позивачем, у періоді, що перевірявся, задекларовано податковий кредит з податку на додану вартість у сумі 1 0892 761 грн.

Задекларована позивачем сума податкового кредиту підтверджена наявними у нього податковими накладними, які внесені до Реєстрів виданих та отриманих податкових накладних та надавались відповідачу до перевірки, що відображено в акті перевірки.

Відповідач, вказавши про ненадання позивачем до перевірки податкових накладних по взаємовідносинах з ТОВ «Лампочка», ТОВ «Макона», ТОВ «Тала-Груп», ТОВ «Оланса», ТОВ «Цфардеа», ТОВ «Фоззі-Фуд» на загальну суму 252 530 грн. не зазначив які саме податкові накладні (номер, дата, назва продавця), включені до Реєстрів виданих та отриманих податкових накладних та до декларації з податку на додану вартість, були відсутні у позивача на час перевірки.

У той час як фактичне виконання господарських операцій між позивачем та вищезазначеними підприємствами підтверджується наявними у позивача первинними документами, а саме, видатковими та податковими накладними, актами здачі-приймання робіт, які були оцінені судом з дотриманням вимог ст.86 КАС України, та реальність зазначених операцій відповідачем не заперечується.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суди першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтоване рішення, що повно відображає обставини, які мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області - відхилити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.04.2013 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2013 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий суддя І.В.Приходько

Судді І.О.Бухтіярова

О.А.Веденяпін