Справа № 423/2246/16-а
Суддя: Лизенко І. В.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

єдиний унікальний номер справи 423/2246/16-а
номер провадження 2а/423/21/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року м. Попасна

Попаснянський районний суд Луганської області у складі:

головуючої судді Лизенко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Лугової Н.М.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у судовій залі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області про визнання неправомірною відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов'язання до вчинення певних дій, третя особа Державне підприємство «Первомайськвугілля»,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що 07.04.2016 через уповноважену особу роботодавця звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах на підставі ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак рішенням від 17.04.2016 йому було відмовлено у цьому, оскільки не зараховано до пільгового стажу роботу: 13.07.1987 - 31.08.1987 у якості учня гірника підземного з повним робочим днем під землею шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля», 01.09.1987 - 07.09.1987 у якості учня гірника підземного з повним робочим днем під землею шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля», 08.09.1987 - 18.11.1987 у якості гірника підземного третього розряду з повним робочим днем під землею шахти «Пролетарська» ВО «Стахановвугілля», 04.04.1988 - 27.04.1988 у якості гірника підземного третього розряду з повним робочим днем під землею шахти «Пролетарська» ВО «Стахановвугілля», 17.10.1988 - 05.12.1988 у якості гірника підземного з повним робочим днем під землею шахти «Пролетарська» ВО «Стахановвугілля», 28.01.1991 - 28.04.1991 у якості гірника підземного другого розряду з повним робочим днем під землею шахти «Пролетарська» ВО «Стахановвугілля», 20.08.1991 - 21.12.2000 у якості підземного гірничого майстра з повним робочим днем під землею шахти «Пролетарська» ВО «Стахановвугілля». Підставою такого рішення стала відсутність уточнюючих довідок через розташування архіву підприємства на тимчасово окупованій території Луганської області. Крім того, відповідачем не зараховано до пільгового стажу службу в лавах Радянської Армії з 10.12.1988 по 20.12.1990, оскільки військовий квиток містить записи іншими чорнилами. Просив суд визнати незаконним рішення відповідача від 17.04.2016 «Про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно ст. 14 ч.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачу та зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за віком згідно ст. 14 ч.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу первинного подання заяви про призначення пенсії, тобто з 07.04.2016, зарахувавши при цьому до підземного стажу період роботи на шахті «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля»: з 13.07.1987 по 31.08.1987 учнем гірника підземного, з 01.09.1987 по 08.09.1987 учнем гірника підземного, з 08.09.1987 по 18.11.1987 гірником підземним третього розряду, 04.04.1988 по 27.04.1988 гірником підземним третього розряду, з 17.10.1988 по 05.12.1988 гірником підземним, з 20.08.1991 по 21.12.2000 гірничим майстром підземним, період строкової військової служби в Радянській армії з 10.12.1988 по 20.12.1990.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, підтвердив викладене у позові, доповнивши, що до лав Радянської Армії був призваний з посади гірника підземного шахти «Пролетарська», так як був відрахований з технікуму. Після служби в армії відновився у технікумі. Під час роботи на шахті участі у страйках не приймав, відпусток без збереження заробітної плати не мав.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, суду усно та письмово (а.с.29-30) пояснила, що позивач має загальний стаж роботи 26 років 1 місяць 6 днів, в тому числі на підземних роботах 12 років 11 місяців 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивачу не зараховано до спеціального стажу період роботи на шахті «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля», оскільки позивач не надав уточнюючі довідки з підприємства, яке розташовано на тимчасово окупованій території, а тому неможливо визначити чи повний робочий день під землею працював позивач протягом цього часу. Також не зараховано до пільгового стажу службу в Радянській Армії, оскільки запис про дату призову у військовому квитку виконано іншими чорнилами. Окрім того, позивач у цей час навчався у Стаханівському гірничому технікумі, який не є закладом професійно-технічної освіти, а тому служба в армії до пільгового стажу не зараховується. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ДП «Первомайськвугілля» в судове засідання не з'явився, у письмовій заяві (а.с.45) просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

07 квітня 2016 року позивач звернувся до УПФ України у Попаснянському районі Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі статті 14 частини 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що визнано сторонами.

Рішенням УПФ України у Попаснянському районі Луганської області від 17.04.2016 позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного спеціального стажу роботи (а.с.11).

Рішення мотивоване тим, що позивач має загальний стаж роботи 26 років 1 місяць 6 днів, в тому числі на підземних роботах 12 років 11 місяців 24 дні. Зарахувати роботу на шахті «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля» до пільгового стажу роботи на підставі трудової книжки немає можливості за відсутності пільгових довідок, оскільки підприємство знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади, відсутній доступ до архівів установ та підприємств. Зарахувати період військової служби з на підставі записів у трудовій книжці немає підстав, оскільки запис оригіналу військового квитка здійснено іншими чорнилами.

Задовольняючи позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Разом із тим, ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пов'язує виникнення права на пенсію на пільгових умовах, якщо особа має стаж на підземних гірничих роботах по видобутку вугілля за умови безпосередньої зайняті повний робочий день на цих роботах.

Якщо ця інформація не відображена у трудовій книжці, то ці відомості підтверджуються уточнюючими довідками підприємства згідно з абз.1 п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637.

Згідно записів у трудовій книжці позивача (а.с.12-17) 13.07.1987 - 31.08.1987, 01.09.1987 - 07.09.1987, 08.09.1987 - 18.11.1987, 04.04.1988 - 27.04.1988, 17.10.1988 - 05.12.1988, 28.01.1991 - 28.04.1991, 20.08.1991 - 21.12.2000 він працював учнем гірника підземного, гірником підземним, гірничим майстром підземним з повним робочим днем під землею шахти «Пролетарська» ВО «Стахановвугілля» (дочірньому підприємстві Державному відкритому акціонерному товаристві шахта «Пролетарська» Державної холдингової компанії Луганськвугілля).

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Оскільки архів шахти «Пролетарська» ВО «Стахановвугілля», яка була ліквідована, знаходиться у м.Кадіївка (м.Стаханов) Луганської області, тобто на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади, тобто в районі проведення АТО (постанова ВРУ від 17 березня 2015 року № 252-VIII, розпорядження КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р), у даному випадку для підтвердження наявності у позивача пільгового стажу слід використовувати дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5 підтверджується загальний стаж і спеціальний стаж позивача за кодом «ЗПЗ013А1» за період роботи з 01.01.2000 по 21.12.2000. До 2000 року реєстр інформації не містить.

Отже, за наявності записів у трудовій книжці та даних персоніфікованого обліку, суд вважає доведеним наявність спеціального стажу позивача за цей період.

При цьому суд зазначає, що код «ЗПЗ013А1» означає, що підставою обліку спеціального стажу є п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Список №1 (Додаток 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Міністерства фінансів України від 14.04.2015 р. № 435). Робота за професією гірничого майстра підземного з повним робочим днем під землею надає право на пільгову пенсію як за п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так і за ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому як у статті 13, так і у статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» міститься умова безпосередньої зайнятості повний робочий день, а тому підтвердження пільгового стажу за кодом «ЗПЗ013А1» у випадку позивача слід розглядати і як підтвердження його безпосередньої зайнятості повний робочий день на цих же роботах, що одночасно надають право на пільгову пенсію згідно ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також період роботи позивача на зазначеній шахті з 13.07.1987 по 21.12.2000 з певними перервами, окрім записів у трудовій книжці, підтверджується показами свідків ОСОБА_2., ОСОБА_3

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він знає позивача, так як разом працювали на шахті «Пролетарська». Він з позивачем проживають в одному селищі, тому разом їздили на роботу та з роботи коли співпадали зміни. Підтверджує, що позивач не перебував у відпустках без збереження заробітної плати, не брав участь у страйках. За характером роботи ОСОБА_1., як гірничий майстер, повинен був перевіряти роботу вентиляції шахти, вміст шкідливих газів, тому не міг брати участі у страйках чи не спуститися у шахту. Йому (свідку) був зарахований стаж роботи на шахті «Пролетарська» з 1983 року по 21.12.2000 до пільгового стажу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2. пояснив, що він знає позивача як сусіда. Він працював на шахті «Пролетарська» з 1982 року до її ліквідації. Підтверджує, що позивач також працював на шахті «Пролетраська» з 1987 року до 21.12.2000 року. ОСОБА_1. весь час був на його очах, разом їхали на роботу та з роботи, якщо співпадали зміни. З 1991 року позивач працював гірничим майстром на дільниці ВШТ, тобто відповідав за вентиляцію. Дільниця ВШТ через характер роботи не брала участі у страйках, весь час працювала під землею. Позивач був добросовісним працівником, відпусток без збереження заробітної плати не мав. Йому (свідку) зараховано стаж роботи на шахті «Пролетарська» до пільгового стажу з 1982 року по 21.12.2000.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Основного Закону людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку - незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків - ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який у спірний період працював на шахті, архів якої на даний момент знаходиться на тимчасово окупованій території України, у зв'язку з чим він позбавлений можливості надати уточнюючу довідку, яку вимагає відповідач.

На переконання суду, така вимога (щодо надання уточнюючої довідки) може бути визнана цілком виправданою в звичайній ситуації, оскільки формально вона базується на положеннях п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, та має на меті підтвердження тривалості роботи на посадах і роботах, указаних в трудовій книжці. Проте в ситуації позивача ця вимога становить дискримінаційне поводження по відношенню до осіб, які мають трудовий стаж на підприємствах, які залишилися на території, що на даний момент є тимчасово окупованою, адже такі особи навіть теоретично не можуть надати відповідні документи (як показує практика, навіть у тих випадках, коли ці особи надають відповідні документи, то органи пенсійного фонду не визнають їх легітимність), а отже за такого підходу автоматично позбавляються права на пенсійне забезпечення, передбаченого в ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації позивача є проявом непрямої дискримінації. Крім того, хоча дії відповідача формально ґрунтуються на положеннях підзаконного нормативного акту та переслідують легітимну мету, в особливій ситуації позивача суд вважає їх явно непропорційними, тобто вчиненими без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Зокрема, як показує попередня судова практика, на підставі уточнюючих довідок, виданих на шахтах, у деяких випадках щодо окремих осіб із стажу, зазначеного в трудовій книжці, дійсно виключаються певні періоди, наприклад, участь у страйках чи відсутність на роботі з інших причин, але в таких випадках мова йде про дні або місяці, тоді як в цій справі відповідач відмовився визнати пільговим весь спірний стаж роботи, зазначений в трудовій книжці, і який за твердженням позивача складає понад 10 років. Отже, такі дії в указаній ситуації є явно непропорційними заявленій легітимній меті, а тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо,адже відповідач не врахував всі обставини, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, той факт, що первинні документи, які можуть підтвердити пільговий стаж позивача, залишилися на окупованій території.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про зарахування до пільгового стажу період роботи позивача на шахті «Пролетарська»: 13.07.1987 - 31.08.1987, 01.09.1987 - 07.09.1987, 08.09.1987 - 18.11.1987, 04.04.1988 - 27.04.1988, 17.10.1988 - 05.12.1988, 28.01.1991 - 28.04.1991, 20.08.1991 - 21.12.2000.

Щодо зарахування до пільгового стажу позивача період служби в лавах Радянської Армії з 10.12.1988 по 20.12.1990 суд зазначає наступне.

Відповідачем не враховано цей період до пільгового стажу, оскільки військовий квиток має запис дати призову іншими чорнилами, а також з огляду на те, що позивач в цей період навчався у Стаханівському гірничому технікумі, який не є професійно-технічним начальним закладом.

Період проходження служби з 10.12.1988 по 20.12.1990 підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.14), копією військового квитка (а.с.18-23), копією обліково-послужної картки (а.с.24), оригінали яких оглянуті судом. При цьому суд зазначає, що оригінали цих документів не містять виправлень та вказують на одну й ту ж дату призову - 10.12.1988. Підстави для визнання запису у військовому квитку недійсним відсутні.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України«Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З копії диплому позивача вбачається, що він навчався у Стаханівському гірничому технікумі по спеціальності підземна розробка вугільних родовищ з 1987 року по 28.06.1991.

Відповідно до Закону України «Про освіту» технікум відноситься до вищих навчальних закладів.

Разом з тим, трудова книжка позивача, яка відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, що підтверджує стаж роботи, містить запис про звільнення позивача 05.12.1988 з посади гірника підземного з повним робочим днем під землею дільниці РВР у зв'язку з призовом до Радянської Армії.

Позивач пояснив це тим, що у зв'язку з неможливістю закінчити технікум до призову він перервав навчання та був прийнятий на роботу на шахту «Пролетарська». Отримати докази на підтвердження чи спростування цього факту немає можливості, оскільки навчальний заклад знаходиться на тимчасово окупованій території.

Однак, з аналізу наведеної ст.8 Закону вбачається три самостійні підстави для зарахування періоду служби до пільгового стажу: якщо на момент призову особа 1)навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, 2) працювала за професією, 3) займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Запис у трудовій книжці позивача однозначно свідчить про те, що на момент призову позивач займав посаду, яка дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах:гірника підземного з повним робочим днем під землею.

Отже, період військової служби позивача підлягає зарахуванню до пільгового стажу на цій підставі.

Таким чином, до пільгового стажу за ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» слід зарахувати періоди роботи позивача, які не визнано відповідачем, 13.07.1987 - 31.08.1987, 01.09.1987 - 07.09.1987, 08.09.1987 - 18.11.1987, 04.04.1988 - 27.04.1988, 17.10.1988 - 05.12.1988, 28.01.1991 - 28.04.1991, 20.08.1991 - 21.12.2000, та період служби в лавах Радянської Армії з 10.12.1988 по 20.12.1990.За таких умов, з врахуванням визнаного відповідачем спеціального стажу позивача, станом на 07.04.2016 позивач має 25 років 1 місяць 28 днів спеціального стажу, що дає право на пенсію на підставі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, позовні вимоги про зобов'язання призначити позивачу пенсію на підставі ст. 14 ч.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є обґрунтованими.

На підставі викладеного, ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», керуючись ст. ст. 2, 11, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області про визнання неправомірною відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов'язання до вчинення певних дій, задовольнити.

Визнати неправомірним рішення Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно ст. 14 ч.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 від 17.04.2016.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, період роботи на шахті «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля» (дочірньому підприємстві Державному відкритому акціонерному товаристві шахта «Пролетарська» Державної холдингової компанії Луганськвугілля): з 13.07.1987 по 31.08.1987 учнем гірника підземного, з 01.09.1987 по 08.09.1987 учнем гірника підземного, з 08.09.1987 по 18.11.1987 гірником підземним третього розряду, 04.04.1988 по 27.04.1988 гірником підземним третього розряду, з 17.10.1988 по 05.12.1988 гірником підземним, з 28.01.1991 по 28.04.1991 гірником підземним другого розряду, з 20.08.1991 по 21.12.2000 гірничим майстром підземним, період строкової військової служби в Радянській армії з 10.12.1988 по 20.12.1990, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 14 ч.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 07 квітня 2016 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складення у повному обсязі до Донецького апеляційного адміністративного суду через Попаснянський районний суд Луганської області.

Постанова набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, або після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження, якщо судове рішення не скасовано.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено 16 січня 2017 року згідно ст. 160 КАС України, постанова у повному обсязі складена 20 січня 2017 року.

Суддя І.В. Лизенко