Справа № 820/4205/16
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 р.Справа № 820/4205/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Бегунца А.О. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2016р. по справі № 820/4205/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон - прилад"

до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕТАЛОН-ПРИЛАД", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 28.07.2016р. № ; № ; № ; № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2016р. адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 28.07.2016 року №; №; № та №.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на не дотримання судом першої інстанції вимог ст. 159 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Позивач в своїх запереченнях на апеляційну скаргу просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Центральною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС в червні 2016р. проведено позапланову документальну невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства в частині господарських правовідносин з ТОВ "Обен-2014" (податковий номер 39372675) за липень 2015р., серпень 2015р.; ТОВ "Максус-Трейд" (податковий номер 39495280) за лютий 2015р., березень 2015р., квітень 2015р., травень 2015р., червень 2015р.; з ТОВ "ВКФ Дельта-М" (податковий номер 39455651) за березень 2015р., квітень 2015р., травень 2015р., червень 2015р., липень 2015р.

Результатами перевірки оформлені актом від 09.06.2016р. № 2135/20-30-14-02/31342156 (а.с. 22-41 том 1), за висновками якого встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

- порушення п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, ст. 138, п.п. 134.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження об'єкта оподаткування 695470 грн. та, як наслідок, заниження сум податку на прибуток в сумі 125185,00 грн. в 2015р.;

- порушення ст. 198, п. 200.1 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 139034,00 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету на суму 57440,00 грн., в тому числі за лютий 2015р. на суму 1700,00 грн., червень 2015р. на суму 42868,00 грн., липень 2015р. на суму 979,00 грн., серпень 2015р. на суму 11893,00 грн. та завищення від'ємного значення (р. 24) на суму 42903,00 грн., в тому числі за березень 2015р. на суму 12297,00 грн., квітень 2015р. на суму 12238,00 грн., травень 2015р. на суму 18368,00 грн.;

- порушення п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкових зобов'язань на загальну суму 38750,00 грн., в тому числі: за лютий 2015р. на суму 6414,00 грн., березень 2015р. на суму 9782,00 грн., квітень 2015р. на суму 10862,00 грн., за травень 2015р. на суму 7719,00 грн., за червень 2015р. на суму 759,00 грн., за липень 2015р. на суму 1710,00 грн., за серпень 2015р. на суму 1504,00 грн.

За наслідками розгляду вказаного акту перевірки, податковим органом прийнято оскаржувані в даній справі податкові повідомлення - рішення від 28.07.2016р.:

- № (а.с. 46 том 1), яким позивачу збільшено податкове зобов'язання з податку на прибуток підприємств в загальному розмірі 125185,00 грн. за основним платежем;

- № (а.с. 47 том 1), яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 86160 грн., в тому числі за основним платежем - 57440,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 28720,00 грн.;

- № (а.с. 48 том 1), яким позивачу нараховано штрафні санкції за завищення від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 42903,00 грн.;

- № (а.с. 49 том 1), яким позивачу зменшено податковий кредит на суму 38750,00 грн.

Колегією суддів встановлено, що підставою щодо висновку податкового органу про наявність порушень та необхідність прийняття оскаржуваних в даній справі податкових повідомлень - рішень, слугувало те, що у контрагентів позивача ТОВ "Обен-2014", ТОВ "Максус Трейд", ТОВ "ВКФ Дельта-М" у перевіреному періоді були відсутніми необхідні умови для здійснення господарських операцій, встановлено підміну товару, оформлення нереальних господарських операцій.

Посилаючись на вказані обставини, відповідач користувався отриманою податковою інформацією із додатку №5 Бази даних ДПА України "Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" та "Розшифровка податкових зобов'язань податкового кредиту в розрізі контрагентів", а також реєстром виданих та отриманих накладних, інформацією від інших податкових органів.

Таким чином, відповідач вказував на ознаки сумнівності здійснення фінансово-господарської діяльності зазначених вище контрагентів позивача, недоліки їх господарської діяльності та фактичну відсутність її здійснення.

Так, податковий орган дійшов висновку, що оскільки реальність вчинення між позивачем та його контрагентами ТОВ "Обен-2014", ТОВ "Максус Трейд", ТОВ "ВКФ Дельта-М" у перевіреному періоді господарських операцій відсутня, а наслідком податкового обліку є лише фактичних рух активів, а не задекларований на папері, таким чином у позивача не було підстав для податкового обліку вказаних господарських операцій.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України якою визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.п. 198.1 ст. 198 ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.п. 198.3. зазначеної статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

З аналізу положень Податкового кодексу України колегією суддів встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту витрати зі сплати податку за відсутності податкової накладної, або за наявності податкової накладної, оформленої з порушенням положень ст. 201 Кодексу.

Згідно ст. 201 Податкового кодексу України підставою для відповідальності платника податку є не підтвердження сум податку, включеного до податкового кредиту, на момент перевірки платника податку. Інших підстав для не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку чинне законодавство не передбачає.

Колегією суддів встановлено, що між позивачем та ТОВ "Максус-Трейд" укладений договір № 15-001 від 15.01.2015р. (а.с. 58-60 т. 1), за умовами якого позивач (замовник) доручає, а ТОВ "Максус - Трейд" (підрядчик) виконує відповідно до умов договору роботу з виробництва джерела живлення, вузлів перетворювача напруги, вольтметрів, амперметрів, частотомірів різних модифікацій, пірометрів (вироби) згідно специфікації до договору.

Фактичне виконання вказаного договору підтверджується накладними на внутрішнє переміщення, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними на перевезення товару, видатковими накладними на товар, довіреностями на отримання товару (а.с. 73- 240 том 1).

Також, як вбачається з договору № 10-002/15 від 23.02.2015р. (а.с. 240-241 т. 1), згідно його умов позивач (покупець) придбав у ТОВ "ВКФ ДЕЛЬТА-М" (продавець) товар згідно специфікацій (а.с. 242-250 т. 1, а.с. 1-4 т. 2) (джерело живлення, генератор звукової частоти, рефлектометр, світильник світлодіодний на сонячній батареї, пульт дистанційного управління, шунт, розгалужувач, лічильник спожитої електроенергії, котушки, тощо).

Фактичне виконання вказаного договору підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними на перевезення товару, видатковими накладними на товар, довіреностями на отримання товару (а.с. 5-121 т. 1).

Відповідно до договору № ДГ-83 від 07.07.2015р. (а.с. 122-123 т. 2) позивач (покупець) придбав у ТОВ "Обен-2014" (продавець) товар згідно специфікацій до договору (термометр цифровий, котушка для намокти кабелю, котушка для кабелю, вольтамперметр М 2044, подовжувач на котушці, тощо).

Фактичне виконання вказаного договору підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними на перевезення товару, видатковими накладними на товар, довіреностями на отримання товару (а.с. 127- 149 т. 2).

За всіма переліченими договорами згідно виписок установ банку позивачем проведено оплату (а.с. 162-168 т. 2) за отриманий товар (виконані роботи) з урахуванням сум ПДВ.

Зазначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704; далі за текстом - Положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом апеляційної інстанції як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Колегія суддів також зазначає, що чинним законодавством України на учасників цивільно-правових відносин, які є платниками податків, не покладено обов'язку та не визначено право перевірки відповідності законодавству статусу контрагентів, в т.ч. перебування за місцезнаходженням, та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Статтею 198 ПК України не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах, послугах отриманих від продавця, в разі порушення ним умов податкового законодавства, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг).

Також, колегія суддів зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст. 124 Конституції України та ст. 70 КАС України доказами факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 КК України та ст. 212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст. ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вчинені позивачем господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, а понесення позивачем витрат у спірних правовідносинах шляхом вибуття безготівкових коштів з власності даного суб'єкта господарювання (в оплату отриманих послуг) свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем податковий кредит в даній справі сформований на підставі сплачених сум ПДВ від господарських операцій, які підтверджені документально та є належним чином виконані. Отже, ним правомірно заявлено до відшкодування відповідні суми ПДВ.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано доказів законності та обґрунтованості оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, у той час як позивачем подано переконливі докази в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2016р. по справі №820/4205/16 залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (банківські реквізити отримувач УДКСУ у Основ'янському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок - 1011, код класифікації доходів бюджету - 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173) судовий збір у розмірі 639,38 грн. (шістсот тридцять дев`ять грн. тридцять вісім коп.).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова С.С.
Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О. Старостін В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 30.01.2017 р.