Справа № 820/5415/16
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 р. Справа № 820/5415/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2016р. по справі № 820/5415/16

за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека)

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь Державної служби України з безпеки на транспорті 49049,00 грн., що еквівалентно 1749 євро, відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку, 02.06.2016 року, в дохід Державного бюджету України (р/р 0002 у ГУДКСУ в Полтавській області, м. Полтава, 22160100, , МФО 831019).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2016р. , прийнятою в порядку скороченого провадження згідно вимог ст. 183-2 КАС України , адміністративний позов Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (р/р 0002 у ГУДКСУ в Полтавській області, м. Полтава, 22160100, , МФО 831019) плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 49049,00 грн., що еквівалентно 1749 євро, відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку, 02.06.2016 року.

Не погодившись з прийнятою постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, Вважаю дану постанову суду необґрунтованою, винесеною за недоведеності обставин, що мають значення для справи, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі посилається на невірне вказання судом першої інстанції його прізвища в постанові, на те , що суд першої інстанції не звернув увагу на невірність даних в розрахунку , суд беззаперечно прийняв позицію позивача щодо визначення відповідача перевізником за відсутності жодних доказів цього факту, оскільки транспортний засіб був переданий в оренду , а причеп взагалі не є власністю відповідача. Вважає , що суд першої інстанції допустив грубе порушення норм процесуального права розглядаючи позов в скороченому порядку, оскільки за результатами поверхневого розгляду заперечень повинен був виникнути ряд питань щодо недостатності повідомлених позивачем обставин та уточнення інформації, це стосується і прізвища, і власника напівпричепу, і доказів визначення перевізника, і факту затримання транспортного засобу (приписами п. 21 Порядку встановлено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування), і факту передачі транспортного засобу в оренду. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2016р. , ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги , вважає, що Харківський окружний адміністративний суд правильно встановив обставини справи, повно і всебічно дослідив докази та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. При цьому вказує , що дійсно, при виготовленні тексту розрахунку в п.2.2.1 було допущено арифметичну помилку(описку) та помилково вказано 0,05 замість 0,00. У зв'язку з вищезазначеною помилкою, старшим державним інспектором ВДК було складено правильний розрахунок плати за проїзд від 13.01.2017 року з вказанням нарахованої плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування відповідачу на загальну суму 1666,50 євро, що станом на 02.06.2016 року еквівалентна - 46735,00 грн. При цьому, допущена арифметична помилка не спростовує факт виявленого порушення та не є підставою для не притягнення порушника до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки MAN, моделі 26.414, типу - сідловий тягач, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

02.06.2016 року посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (місце розташування пункту габаритно - вагового контролю: а/д М-03 Київ - Довжанський 207 км+450) здійснено перевірку транспортного засобу MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1, причепу ПАКТОН НОМЕР_2, та запропоновано пройти габаритно - ваговий контроль на пересувних автомобільних вагах.

За результатами перевірки відносно ОСОБА_1 посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) складені наступні документи:

- Акт № 23/Л про перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень від 02.06.2016 року з зазначенням фактичної повної маси у 46,60 т., фактичної маси осьового навантаження: на одиночну вісь 12,4 т., тоді як нормативно допустима маса 11 т., та на строєну вісь 26,90 т., тоді як нормативно допустима маса 22 т.;

- довідка результатів здійснення габаритно - вагового контролю на автомобільній дорозі від 02.06.2016 року з зазначенням наступних параметрів транспортного засобу позивача: повна маса транспортного засобу 46,6 т., довжина 18 м., ширина 2,5 м., висота 3,0 м.;

- розрахунок № 23 від 02.06.2016 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування з зазначенням перевищення нормативів: пройдена відстань - 550 км, загальна маса автомобіля 46,60 т., навантаження на одиночну вісь 12,40 т. - перевищено на 1,40 т. (12,7%), навантаження на строєну вісь 26,90 т. - перевищено на 4,90 т. (22,3%), плата за проїзд за перевищення нормативних параметрів, євро/км - 1,06, яким зобов'язано позивача здійснити плату (переведення в гривні відповідно до курсу обміну НБУ) за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи на суму 1749 євро.

Враховуючи, що плата в розмірі 1749 євро відповідачем не була внесена, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того , що чинним законодавством передбачена плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування , яку в даному випадку позивач повинен був сплатив у розмірі 1749євро , яка визначена розрахунком № 23 від 02.06.2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у відповідача обов'язку сплатити за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування , при цьому, не погоджується з розміром такої плати, виходячи з наступного.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті.

Відповідно до п. 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно п.п. 1 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Відповідно до п.п. 15, 27 п. 5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

За визначеннями наведеними в статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Також статтею 48 цього Закону встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (пункт 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30.

Згідно п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 за №879 (зі змінами) "Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування" (далі - Порядок №879)

За визначеннями у пункті 2 цього Порядку, габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; повторне вимірювання і зважування - будь-яке наступне вимірювання транспортного засобу, що перебуває в межах одного стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю, з часу в'їзду такого транспортного засобу на територію пункту до виїзду з неї. Не є повторним вимірювання, яке проводиться через технічні перебої в роботі вимірювального і зважувального обладнання, що не суперечить вимогам затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології методики; точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено п.30 Порядку № 879.

Відповідно до п.3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Особливості габаритно-вагового контролю та вимоги до нього закріплені у пунктах 15 - 25 зазначеного Порядку. Так, габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль (пункт16 Порядку).

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати (пункт 18 Порядку).

За результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та відповідного підрозділу МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху (пункт 20 Порядку).

Пунктом 21 Порядку передбачено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. У разі наявності підозри щодо перевищення нормативних габаритно-вагових параметрів транспортного засобу, працівники пунктів габаритно-вагового контролю проводять його повторне зважування.

Пунктом 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (абз.1 п.28 Порядку №879).

Відповідно до п. 30 Порядку № 879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою:

П = (Рзм + Рнв + Рг) х В,

де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Пунктом 31 Порядку № 879 встановлено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу.

Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Згідно із п.31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Із наведеного випливає, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є обов'язковим платежем, який дає право на рух транспортного засобу.

Матеріали справи свідчать , що 02.06.2016 року посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (місце розташування пункту габаритно - вагового контролю: а/д М-03 Київ - Довжанський 207 км+450) здійснено перевірку транспортного засобу MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1, причепу ПАКТОН НОМЕР_2, власником якого ОСОБА_1 згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яка міститься в матеріалах справи.

ОСОБА_1 вказує , що належний йому транспортний засіб - сідловий тягач MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1, з вересня 2013 року передано в оренду , будь-якими автоперевезеннями позивач не займається, в підтвердження чого надає до суду апеляційної інстанції договір найму(оренди) автомобіля від 05.09.2013р., укладеного з ТОВ «Богодухівський молзавод».

Однак, відповідачем не надано до матеріалів справи жодного документу (акт прийому-передачі ) в підтвердження використання вказаного транспортного засобу ТОВ «Богодухівський молзавод» за вказаним договором оренди. Наявність договору оренди ТЗ не підтверджує реальність його виконання .

Наявність причепу встановлена при перевірці транспортного засобу MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1, в ході якої встановлено власника - ОСОБА_1, що не спростовано матеріалами справи.

Тобто , суд першої інстанції дійшов вірного висновку , що саме ОСОБА_1 повинен здійснити плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено , що в розрахунку № 23 від 02.06.2016 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування з зазначенням перевищення нормативів в п.2.2.1 визначено розмір плати за проїзд - 0,05 Євро/км.

Позивачем до суду апеляційної інстанції надано пояснення з вказаням на те , що обґрунтувань в підтвердження правильності визначення розміру плати за проїзд - 0,05 Євро/км ними не надано до суду та зазначив , що дійсно при виготовленні тексту розрахунку від 02.06.2016р. № 23 допущено арифметичну помилку(описку) та помилково вказано в п. 2.2.1 розрахунку розмір плати за проїзд - 0,05 Євро/км, а тому , старшим державним інспектором ВДК складено правильний розрахунок плати за проїзд від 13.01.2017 року № 23 з вказанням в п. 2.2.1 розрахунку розмір плати за проїзд - 0,00 Євро/км , який направлений на адресу відповідача.

Враховуючи наведене , колегія суддів дійшла висновку , що помилкове вказання п. 2.2.1 розрахунку розмір плати за проїзд - 0,05 Євро/км призвело до частково невірного розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування з зазначенням перевищення нормативів.

Судом апеляційної інстанції досліджено розрахунок плати за проїзд від 13.01.2017 року № 23 та встановлено , що перевищення параметрів автомобіля відповідача від нормативу склало 16,5 %, плата за проїзд за перевищення нормативних параметрів, євро/км - 1,01, та зобов'язано позивача здійснити плату (переведення в гривні відповідно до курсу обміну НБУ) за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи на суму 1666,50 євро.

Відповідно до п.27 Порядку «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» №879 (далі - Порядок №879) плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Тобто , станом на 02.06.2016р. сума 1666,50 євро була еквівалентна 46735,0 грн. (1євро становив 2804,4047грн.).

Враховуючи вищевикладене , колегія суддів дійшла висновку , що саме сума у розмірі 46735,0грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 як плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, тому постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню відповідно положень ст. 202 КАС України з прийняттям нової постанови в цій частині.

Посилання апелянта на те , що позивач не наділений правом звернення до суду з даним позовом є помилковими, оскільки Державна служба України з безпеки на транспорті як суб'єкт владних повноважень саме відповідно до ч.ч.4, 5, 6 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» має право звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення коштів (плати за проїзд великогабаритних та/або великовагових транспортних засобів) .

Посилання апелянта на допущення судом першої інстанції помилки в його прізвище до уваги судом апеляційної інстанції не приймається , оскільки , така помилка не призвело до невірного вирішення справи по суті . Також , вказана описка може бути виправлена як за власною ініціативою суду так і за заявою сторони у справі відповідно до вимог ст. 169 КАС України.

Щодо доводів апеляційної скарги з посиланням на безпідставний розгляд даного позову судом першої інстанції в порядку ст. 183-2 КАС України , то колегія суддів звертає увагу на те , що це є правом суду .

В іншій частині постанова суду першої інстанції постанова суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.200 КАС України є підставою для залишення постанови суду першої інстанції в цій частині - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2016р. по справі № 820/5415/16 скасувати в частині задоволення позову Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про стягнення з ОСОБА_1 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 2314,0 грн.

В цій частині прийняти нову постанову , якою в задоволенні позову Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про стягнення з ОСОБА_1 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 2314,0 грн. відмовити.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2016р. по справі № 820/5415/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення , є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст постанови виготовлений 30.01.2017 р.