Справа № 234/15190/16-а
Суддя: Літовка В. В.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/234/13/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Літовки В.В.

секретар Троянчук Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 міської ради, виконкому ОСОБА_6 міської ради, про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_6 міської ради та Виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради.

Згідно позовних вимог рішенням ОСОБА_6 міської ради від 29.05.2002 № ІІ/4-48 було надано дозвіл на створення органу самоорганізації населення, а саме « Комітет мікрорайону № 6». Вважає вказане рішення незаконним оскільки міською радою не була витримана процедура створення органів самоорганізації населення передбачена ст.ст. 8, 9 Закону України «Про органи самоорганізації населення». Виконавчий комітет ОСОБА_6 міської ради не має передбаченого Законом порядку здійснення легалізації органів самоорганізації населення, тому орган самоорганізації населення «Комітет мікрорайону № 6» не було легалізовано згідно вимог ст. 13 Закону України «Про органи самоорганізації населення».

Вважає, що рішення ОСОБА_6 міської ради від 29.05.2002 № ІІ/4-48 «О даче разрешения на создание комитетов микрорайонов в г. Краматорске» було прийнято формально без наявності ініціативи з боку населення, тому « Комітет мікрорайону № 6» не може мати статус органу самоорганізації населення.

Також позивач зазначає про невідповідність Положення про «Комітет мікрорайону № 6» законодавтву, та про порушення в поточній діяльності зазначеного органу самоорганізації населення.

На думку позивача ОСОБА_6 міська рада безпідставно фінансує «Комітет мікрорайону № 6». Звітно-виборча конференція вказаного комітету мікрорайону з виборів голови, секретаря та членів проведени в 2016 році є формальними та керованими ОСОБА_6 міською радою, що не відповідає функціям та обовязкам органу самоорганізації населення.

Просила визнати незаконними та скасувати: рішення ОСОБА_6 міської ради від 29.05.2002 № ІІ/4-48, рішення ОСОБА_6 міської ради від 25.05.2016 № 9/VII-252, рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 06.04.2016 № 226. Просила визнати, що у м. Краматорську відсутній орган самоорганізації населення «Комітет мікрорайону № 6».

У судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали а просили їх задовольнити.

Згідно заперечень виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, який позовні вимоги не визнав, вважає вони безпідставні. Відповідач вважає, що позивачка пропустила строк звернення до суду , передбаченого КАС України, щодо оскарження рішення ОСОБА_6 міської ради від 29.05.2002 № ІІ/4-48. Про дане рішення їй було відомо, так як вона з 2003 року працювала секретарем територіального комітету №6, а потім головою комітету до 19.05.2016 р. і в своїй роботі посилалась на дане рішення та отримувала заробітну плату. Рішення за 2016 рік, які оскаржує позивачка прийнято згідно з повноваженнями органів місцевого самоврядування в межах своєї компетенції.

Представник виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради в судовому засіданні заперечення підтримав, просила в задоволенні позовних вимог відмовити та залишити без розгляду позовні вимоги в частині оскарження рішення ОСОБА_6 міської ради від 29.05.2002 № ІІ/4-48 у звязку з порушенням строку звернення до суду.

Представник ОСОБА_6 міської ради у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вважає, що позивачка пропустила строк звернення до суду, передбаченого КАС України, щодо оскарження рішення ОСОБА_6 міської ради від 29.05.2002 № ІІ/4-48, та не звернулась з заявою про поновлення строку, тому позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду. Рішення за 2016 рік, які оскаржує позивачка прийняті згідно з повноваженнями органів місцевого самоврядування в межах своєї компетенції.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про органи самоорганізації населення", орган самоорганізації населення є однією з форм участі членів територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах у вирішенні окремих питань місцевого значення.

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону, органи самоорганізації населення діють на підставі Конституції України, цього та інших законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, центральних та місцевих органів виконавчої влади (а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правових актів Верховної ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим та рішень ОСОБА_1 міністрів Автономної Республіки Крим), рішень відповідних органів місцевого самоврядування, рішень місцевого референдуму, статутів територіальних громад, розпоряджень сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті (у разі її створення) ради, виданих у межах своїх повноважень, положень про органи самоорганізації населення, рішень зборів (конференції) жителів за місцем проживання, які їх обрали. Орган самоорганізації населення, утворений за дозволом районної у місті ради, керується у своїй діяльності також рішеннями міської ради та її виконавчого органу.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про органи самоорганізації населення", фінансовою основою діяльності органу самоорганізації населення є: кошти відповідного місцевого бюджету, які надаються йому сільською, селищною, міською, районною у місті (у разі її створення) радою для здійснення наданих органу самоорганізації населення повноважень; добровільні внески фізичних і юридичних осіб; інші надходження, не заборонені законодавством. Орган самоорганізації населення самостійно використовує фінансові ресурси, отримані з місцевого бюджету, на цілі та в межах, визначених відповідною радою.

Статтею 21 Закону України "Про органи самоорганізації населення" передбачено, що члени органу самоорганізації населення виконують свої обов'язки на громадських засадах. За рішенням зборів (конференції) жителів за місцем проживання керівник і секретар цього органу можуть працювати в ньому на постійній основі з оплатою їх праці за рахунок коштів, переданих органу самоорганізації населення.

Рішенням ОСОБА_6 міської ради від 25.05.2016 № 9/VII-252 «Про затвердження штатного розпису комітетів мікрорайонів 1-6» було затверджено штатний розпис органів самоорганізації населення та врегульований розмір матеріальної допомоги робітникам зазначених органів.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 06.04.2016 № 226 «Про проведення звітно-виборчих конференцій комітетів мікрорайонів на території ОСОБА_6 міської ради» було визначено час та графік проведення звітно-виборчої конференції органів самоорганізації населення м. Краматорська

Суд вважає, що позовні вимоги в частині вимог щодо визнання незаконним та скасування Рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 06.04.2016 № 226 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отож, при зясуванні чи можуть бути ті чи інші рішення, дії чи бездіяльність оскаржені до адміністративного суду, необхідно визначити чи прийняті (вчинені) вони при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, субєкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Під нормативно-правовим актом слід розуміти рішення субєкта владних повноважень, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, як неодноразово зазначав Конституційний Суд України в правових позиціях, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Тобто, особливою відмінністю правового акту від інших управлінських актів є наявність в ньому змісту управління певної особи шляхом встановлення прав і обов'язків для інших субєктів.

Рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 06.04.2016 № 226 «Про проведення звітно-виборчих конференцій комітетів мікрорайонів на території ОСОБА_6 міської ради» не має ознак ні нормативно-правого акту, ні правового акту індивідуальної дії та носить виключно організаційний характер для органів самоорганізації населення м. Краматорська, тому вимога позивача про визнання незаконним та скасування Рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 06.04.2016 № 226 не може бути предметом оскарження в суді, тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_6 міської ради від 25.05.2016 № 9/VII-252 «Про затвердження штатного розпису комітетів мікрорайонів» вони також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Обовязковою умовою визнання акту незаконним є також порушення у звязку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Предметом спору за позовною вимогою щодо оскарження рішення ОСОБА_6 міської ради від 25.05.2016 № 9/VII-252 є правомірність рішення відповідача з приводу повноважень щодо розгляду питань у сфері забезпечення діяльності органів самоорганізації насалення.

Позивачем не враховано, що ОСОБА_6 міська рада є контролюючим та координуючим органом щодо діяльності органів самоорганізації населення та приймаючи спірне рішення, діяла відповідно до вимог статей 14; ч.8 ст. 16; ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» а також ст. 5, ч.4 ст. 14, частинами 1, 2 ст. 27 Закону України «Про органи самоорганізації населення».

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

Спірне рішення ОСОБА_6 міської ради від 25.05.2016 № 9/VII-252 відповідає вказаним принципам (критеріям).

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обовязок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії (стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

ОСОБА_6 міською радою підтверджено належними та допустимими доказами правомірність та обґрунтованість своїх дій щодо прийняття спірного рішення. Надані відповідачем письмові пояснення є належними та допустимими доказами в розумінні частин першої, четвертої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

При судовому розгляді предметом доказування є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

У порушення вимог частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а основою обгрунтувань позовних вимог є субєктивна оцінка діяльності ОСОБА_6 міської ради та органу самоорганізації населення.

Оскаржуючі рішення ОСОБА_6 міської ради від 25.05.2016 № 9/VII-252 «Про затвердження штатного розпису комітетів мікрорайонів», позивачем не надані відповідні докази, які підтверджують необхідність захисту особисто його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку ОСОБА_6 міської ради при здійсненні ним владних управлінських функцій.

На підставі викладеного, суд вважає, що спірне рішення відповідача від 25.05.2016, яким затверджені штатні розписи органів самоорганізаії населення м. Краматорська та вирішенно питання матеріальної допомоги для працівників зазначених органів, права позивача не чіпає і не порушує, тому позовні вимоги щодо скасування рішення ОСОБА_6 міської ради від 25.05.2016 № 9/VII-252 «Про затвердження штатного розпису комітетів мікрорайонів 1-6» не підлягають задоволенню.

Суд вважає, що необхідно відмовити в частині позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_6 міської ради від 29.05.2002 № ІІ/4-48 «О даче разрешения на создание комитетов микрорайонов в г. Краматорске» з наступних підстав.

Як вбачається з копії трудової книжки позивачка з 02.10.2002р. працювала на посаді секретаря комітету мікрорайону № 6, а потім головою комітету до 19.05.2016 р. Отже, зазначена обставина надає суду змогу, зробити висновок про те, що позивачка була ознайомлена з документами, які регулювали діяльність органу самоорганізації населення у тому числі, з оспрюваним рішенням ОСОБА_6 міської ради від 29.05.2002 № ІІ/4-48, на підставі якого здійснював свою діяльність орган самоорганізації населення в якому працювала позивачка а також мала можливість ознайомитися з ним під час подальшої роботи на вказаній посаді .

Оскаржуване рішення № ІІ/4-48 «О даче разрешения на создание комитетов микрорайонов в г. Краматорске» було прийняте ОСОБА_6 міською радою 29.05.2002 року. На час працевлаштування ОСОБА_5 на посаді секретаря комітету мікрорайону № 6 діяв Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року (зі змінами та доповненнями), положення якого мають бути застосовані до спірних правовідносин.

Статтею 71 Цивільного кодексу УРСР встановлювався загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) в три роки. Згідно ст. 80 Цивільного Кодексу Української РСР, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Враховуючи, що адміністративний позов надійшов до суду 07.10.2016 року, позивачка з заявою про поновлення процесуального строку звернення до суду не зверталась, строк позовної давності для оскарження рішення ОСОБА_6 міської ради від 29.05.2002 № ІІ/4-48 минув, тому позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасування Рішення ОСОБА_6 міської ради від 29.05.2002 № ІІ/4-48 «О даче разрешения на создание комитетов микрорайонов в г. Краматорске» не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.2, 11, 17, 18, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 міської ради, виконкому ОСОБА_6 міської ради, про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Краматорський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя:

Постанову ухвалено та надруковано в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Головуючий суддя: