Справа № 2а/0570/2845/11
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" січня 2017 р. м. Київ К/9991/76944/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бухтіярової І.О.

суддів Веденяпіна О.А.

Приходько І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07.06.2011

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26.10.2011

у частково відновленій адміністративній справі № 2а/0570/2845/2011

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_2.)

до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області (далі - відповідач, Красноармійська ОДПІ)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Красноармійської ОДПІ від 25.01.2011 № /2 та № /2.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07.06.2011, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26.10.2011, позов задоволено: визнано недійсними спірні податкові повідомлення-рішення, з підстав обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу відповідача просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як законні та обґрунтовані.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач, ОСОБА_2 зареєстрований суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою виконавчим комітетом Красноармійської міської ради Донецької області, 24 жовтня 2008 року. Як платник податків позивач зареєстрований та обліковується в Красноармійській ОДПІ.

08.09.2009 позивач надав до Красноармійської ОДПІ заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, на підставі якої позивачу видано свідоцтво про сплату єдиного податку серії НОМЕР_1 від 10.09.2009.

14.12.2009 позивач надав заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, на підставі якої на зворотному боці свідоцтва про сплату єдиного податку серії НОМЕР_1 від 10.09.2009 відповідачем був здійснений запис про продовження терміну дії свідоцтва на 2010 рік.

30.01.2010, у зв'язку із наданням позивачем заяви про реєстрацію платником податку на додану вартість, Красноармійською ОДПІ зареєстровано позивача платником податку на додану вартість, про що видано свідоцтво № НОМЕР_3.

28.01.2010 позивач надав до податкової інспекції декларацію про доходи, одержані з 01.01.2009 по 31.12.2009 і в зазначеній декларації у звітному періоді 2009 році, позивачем не задекларований об'єкт оподаткування податком з доходів фізичних осіб через перебування на спрощеній системі оподаткування.

05.05.2010 позивач надав до податкової інспекції декларацію про доходи, одержані з 01.01 по 31.03.2010, в якій визначено оподатковуваний дохід в розмірі 9 167 грн. Сума задекларованого позивачем валового доходу звітного періоду складає 337 630 грн., сума задекларованих витрат, пов'язаних із отриманням доходу - 328 463 грн.

04.08.2010 позивач надав до податкової інспекції декларацію про доходи, одержані з 01.01 по 30.06.2010, в якій визначено оподатковуваний дохід 2-го кварталу 2010 року в сумі 11 653 грн. Сума задекларованого позивачем валового доходу звітного періоду складає 579 751 грн., сума витрат, пов'язаних із одержанням доходу 568 098 грн.

Згідно наявних в матеріалах справи копій податкових декларацій з податку на додану вартість протягом звітних періодів лютого-червня 2010 року позивач декларував позитивне значення податку відповідних звітних періодів в розмірі 4866 грн. у лютому 2010 року, в розмірі 1238 грн. у березні 2010 року, в розмірі 1780 грн. у квітні 2010 року, в розмірі 1616 грн. у травні 2010 року, в розмірі 1450 грн. у червні 2010 року.

За результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 за період з 28 жовтня 2008 року по 30 червня 2010 року, складено акт № 1034-17-313-2-НОМЕР_2 від 20.09.2010.

На підставі цього акту, 29.09.2010 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № /0 про донарахування податкових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб в сумі 66 828,04 грн. та № /0 про донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 259 891,50 грн., в т.ч.: 173 261 грн. основного платежу та 86 630,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Не погодившись із прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями позивач падав до податкового органу первинну скаргу на податкові повідомлення-рішення від 29.09.2010 № 000521742/0 та № /0.

У зв'язку із необхідністю перевірки викладених у скарзі обставин, податковим органом було призначено проведення в період з 20.10 по 02.11.2010 позапланової виїзної перевірки позивача за період з 28.10.2008 по 30.06.2010, за результатами проведення якої складено акт № 1277-17-313-2-НОМЕР_2 від 05.11.2010, в якому зафіксовано порушення: ст. ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України № 13-92 від 26.12.1992, п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб в сумі 37 985,81 грн., у томі числі за 2009 рік в сумі 4 962,38 грн., за 1 півріччя 2010 року в сумі 33 023,43 грн.; п. п. 1.3, 1.7 ст. 1, пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 та пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість у перевіряє мий період на загальну суму 156 883 грн.; п. 2.1 ст. 2, пп. пп. 7.2.3 та 7.2.6 п. 7.2, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість за лютий 2010 року на 16 378 грн.

На підставі результатів такої перевірки, 19.11.2010 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення: № /1 про донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 259 891,50 грн., в т.ч.: 173 261 грн. основного платежу та 86 630,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій; № /1 про донарахування податкових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 37 985,81 грн.

Також, за наслідками розгляду скарги позивача, 25.01.2011 відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення № /2 та № /2 з аналогічними податковими зобов'язаннями, які були визначені попередніми податковими повідомленнями-рішеннями.

Підставою для донарахування податкових зобов'язань спірними податковими повідомленнями-рішеннями стали висновки податкового органу про те, що в обсяг реалізації фізичної особи підприємця ввійшли доходи на загальну суму 60 150 грн., отримані від ТОВ «Донвуглепоставка» через розрахунковий рахунок від виду діяльності «діяльність нерегулярного пасажирського транспорту», однак в наданій позивачем заяві на право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності та в свідоцтві про сплату єдиного податку на 4-квартал 2009 року зазначений вид діяльності: « 60.21.1 діяльність автомобільного регулярного транспорту», тобто доходи, що отримані від діяльності, що не зазначена в свідоцтві про сплату єдиного податку повинні оподатковуватись на загальних умовах; завищення валового доходу першого півріччя 2010 року на суму 9 488,97 грн., в результаті виконання умов договору № 31/12-1т від 31.12.2009, укладеного між позивачем та Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» про надання послуг з вантажоперевезень та були складені акти здавання-прийняття виконаних робіт, в яких визначено вартість наданих позивачем послуг за договором в розмірі 276 360,06 грн. без нарахування податку на додану вартість, що призвело до не нарахування позивачем податку на додану вартість на договірну (контрактну) вартість наданих Державному підприємству «Вугільна компанія «Краснолиманська» послуг за умовами договору № 31/12-1т від 31.12.2009 в актах, складених 31.12.2010 (після набуття статусу платника податку на додану вартість); завищення в 1-му кварталі 2010 року витрат, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності на 21 360 грн. в результаті того, що сума оподатковуваного доходу звітного періоду 1-го кварталу 2010 року була зменшена позивачем на суму здійснених ним витрат в звітному періоді у розмірі 328 463 грн., а саме: до складу здійснених витрат, позивачем включені витрати в сумі 21 360 грн., на підставі квитанцій форми ПО-Д2, виданих ФОП ОСОБА_3 із зазначенням неповної адреси; неправомірність включення до складу витрат та податкового кредиту відповідних звітних періодів суми витрат та податку на додану вартість, відповідно, за наслідками вчинення господарських операцій із ТОВ «Донстройтранс», ПП «ДонТехКомплект» і ТОВ «Вторстандарт», які мали ознаки нікчемних правочинів, з огляду на отриману інформацію від податкових інспекцій за місцем реєстрації контрагентів позивачем; неправомірне включення позивачем до складу податкового кредиту лютого 2010 року, податку на додану вартість в сумі 16 378,14 грн. на підставі податкової накладної № 71 від 31.01.2010 у зв'язку з придбанням від ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» дизельного палива у кількості 16 057 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що положеннями Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» не встановлено будь-яких обмежень щодо доходів отриманих від певних видів діяльності, що оподатковуються платником податку за спрощеною системою оподаткування; встановлені актом перевірки обставини із врахуванням набуття позивачем статусу платника податку на додану вартість 30.01.2010 жодним чином не впливають на визначення об'єкту оподаткування податком з доходів фізичних осіб; зазначення в квитанціях найменування суб'єкта господарювання, що надав послуги, його ідентифікаційного номеру, надає можливість ідентифікувати особу, що виконала зазначені роботи; відповідачем не було надано доказів встановлення порушення вимог податкового законодавства контрагентами позивача - ТОВ «Донстройтранс», ПП «ДонТехКомплект» і ТОВ «Вторстандарт» при здійсненні спірних операцій; на момент здійснення передачі дизельного палива від ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» позивачу, останній набув статусу платника податку на додану вартість, що свідчить про правомірність формування ним податкового кредиту лютого 2010 року на підставі податкової накладної № 71 від 31.01.2010, оплата цього товару здійснена позивачем у травні 2010 року.

Однак, суд касаційної інстанції вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі.

Так, статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають.

Так, спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва запроваджено Указом Президента України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства», стаття 1 якого надає фізичним особам право перебувати на такій системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 000 грн.

Згідно положень ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства» як виручку розуміють суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

У разі порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу) (стаття 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства»).

Судами не перевірено сутність та економічний зміст господарських операцій у межах спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 2 цього Указу у разі, коли фізична особа - суб'єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.

Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності (абз. 8 ст. 2 Указу № 727/98).

Абзацами 2 і 3 ст. 4 Указу передбачено, що форма та порядок видачі свідоцтва про право сплати єдиного податку встановлюються Державною податковою адміністрацією України і є єдиними на всій території України; для переходу на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єкт малого підприємництва подає письмову заяву до органу державної податкової служби за місцем державної реєстрації.

Згідно з Порядком видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29.10.1999 № 599 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за № 752/4045, підставою для видачі Свідоцтва є подання суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою письмової заяви згідно з додатком 1 до зазначеного Порядку.

У рядку 2 вказаної заяви зазначається вид (види) діяльності, яким суб'єкт підприємницької діяльності передбачає займатися.

Зазначені суб'єктом малого підприємництва види діяльності записуються податковим органом у Свідоцтві про сплату єдиного податку.

Нормами Указу не передбачено обов'язку суб'єкта малого підприємництва, який бажає перейти на спрощену систему оподаткування, обирати вичерпний перелік видів підприємницької діяльності, якими він планує займатися.

У свою чергу, вичерпний перелік умов, дотримання яких є необхідним для застосування спрощеної системи оподаткування, встановлені пунктом 1 Указу. Ці умови не обмежують суб'єкта малого підприємництва у виборі здійснюваних ним видів діяльності лише тими, що зазначені у свідоцтві про сплату єдиного податку чи в будь-якому іншому документі.

Отже, суб'єкт малого підприємництва має право займатися будь-якими видами підприємницької діяльності, за винятком тих, що не можуть здійснюватися з використанням спрощеної системи оподаткування в силу прямої законодавчої заборони.

За таких обставин, режим оподаткування єдиним податком поширюється на всі доходи суб'єкта малого підприємництва, що обрав спрощену систему оподаткування, незалежно від видів підприємницької діяльності, від яких ці доходи одержані.

Судам попередніх інстанцій необхідно перевірити фактичні обставини, що можуть свідчити про факти порушення позивачем умов запровадження спрощеної системи оподаткування, визначених статтею 1 Указу, які б виключали можливість застосування до суб'єкта малого підприємництва правил оподаткування, передбачених для платників єдиного податку.

Також, для правильного вирішення питання щодо правомірності донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість судам на підставі дослідження первинних документів слід встановити дотримання позивачем вимог податкового законодавства, які були зазначені в акті перевірки щодо формування позивачем податкового кредиту спірного періоду, та, в залежності від встановленого дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для донарахування податкового зобов'язання податковим повідомленням-рішенням № /2 від 25.01.2011.

Вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні) виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07.06.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26.10.2011 - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та оскарженню не підлягає.

Головуючий І.О. Бухтіярова
Судді О.А. Веденяпін
І.В. Приходько