Справа № 298/498/16-а
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2017 рокум. Ужгород№ 298/498/16-а

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання - Кубічек Н.І.

за участі сторін:

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 25 січня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову у повному обсязі було складено 30 січня 2017 року.

10 травня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Великоберезнянського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області ОСОБА_4, якою просить суд: скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №07-06-018/139-29 від 26.04.2016 року та закриття провадження у справі відносно нього.

13 травня 2016 року ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області (суддя - Тарасевич П.П.) провадження за даним адміністративним позовом було відкрито.

Зідно ухвали Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 23 червня 2016 року (суддя - Тарасевич П.П.) адміністративну справу №298/498/16-а передано на розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду, як така, що не підсудна Великоберезнянському районному суду Закарпатської області.

19 липня 2016 року Закарпатський окружний адміністративний суд одержав справу №298/498/16-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області ОСОБА_4 про скасування постанови про накладення штрафу як таку, що направлена за підсудністю.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 липня 2016 року адміністративну справу №298/498/16-а передано на розгляд судді Закарпатського окружного адміністративного суду Гаврилко С.Є.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 26 квітня 2016 року відповідачем прийнято постанову за № 07-06-018/139-29, відповідно до якої, на позивача накладено штраф у розмірі 1378,00 грн., передбаченого статтею 265 частиною 2 КЗпП України, яка прийнята на підставі Акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 07-06-018/139 (далі - Акт перевірки), складеного за результатами перевірки суб'єкта господарювання - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3. 04 квітня 2016 року відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення. Позивач також зазначив, що подання про притягнення до відповідальності відносно нього було направлене до Великоберезнянського районного суду. У зв'язку з усуненням усіх порушень позивачем, що зазначені в акті перевірки - провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито. А тому позивач вказує на те, що зазначенні порушення не можуть розглядатися по новому інспектором Держпраці. На підставі чого вважає,що оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норм законодавства та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених у письмовому запереченні. Заперечення обґрунтовані тим, що оскаржувану постанову прийнято відповідно до вимог КЗпП України, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для прийняття такої постанови, доведено та всебічно обґрунтовано їх в постанові, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, а тому вказана постанова скасуванню не підлягає. Та додатково пояснила, що позивач помилково вказує на порушення норм Кодексу України про адміністративні правопорушення при винесенні постанови. Штрафи накладення яких передбачено частиною 2 статті 266 КЗпП є фінансовими санкціями. А відтак норми Кодексу України про адміністративні правопорушення не розповсюджуються на розгляд фінансових санкцій.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити в повністю, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу Управління Держпраці у Закарпатській області від 11 лютого 2016 року № 46 та відповідно до направлення на проведення перевірки від 9 березня 2016 року №158 головним державним інспектором з 04 квітня 2016 року по 06 квітня 2016 року проведено позапланову перевірку позивача з питань додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За результатами такої перевірки було складено акт № 07-06-018/139 від 06 квітня 2016 року, в якому зафіксовано порушення статті 29 КЗпП України, пункту 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція), статей 115 частин 1, 2, 116 частини 1, 83 КЗпП України та статті 24 частини 1 Закону України "Про оплату праці" (а.с.а.с. 37, 38).

Факт виявлених в Акті перевірки порушень встановлений і постановою Великоберезнянського районного суду від 25 квітня 2016 року, згідно якої ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 41 частиною 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, однак за малозначністю звільнений від адміністративної відповідальності.

Виявлені під час перевірки порушення не заперечує й позивач у позовній заяві та його представник під час судового розгляду.

На підставі вказаного акта перевірки, 06 квітня 2016 року головним державним інспектором винесено припис №07-06-018/139-90, яким зобов'язано усунути виявлені порушення в строк до 30 квітня 2016 року (а.с. 86).

Про розгляд справи позивач був повідомлений шляхом вручення йому листа Управління Держпраці у Закарпатській області від 20 квітня 2016 року №07-02/899 під розпис.

Управлінням Держпраці у Закарпатській області на підставі статті 265 частини 2 абзацу 6 КЗпП України було прийнято постанову № 07-06-018/139-29 від 26 квітня 2016 року про накладення штрафу уповноваженими особами у розмірі 1378 грн. (а.с.а.с. 4-6).

Не погоджуючись з постановою відповідача про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з такого.

Функція управління з питань праці в Україні здійснюється Державною службою України з питань праці (далі - Держпраці). Держпраці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики до повноважень якої належить реалізація державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятості населення та законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Таким чином, питання державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю входять до компетенції Держпраці.

Відповідно до пункту 7 Положення про Державну службу України з питань праці затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Право проведення перевірок мають посадові особи (інспектори) Держпраці та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Безпосередньо повноваження, спрямовані на реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю здійснюють державні інспектори управління з питань праці.

Основним нормативним актом при проведенні останніми перевірок господарюючих суб'єктів та з метою впорядкування організації та здійснення державного нагляду та контролю органами Державної служби України з питань праці наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 № 390 затверджено Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів (далі по тексту - Наказ № 390).

Управління Держпраці у Закарпатській області у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також положеннями.

Право на проведення перевірок додержання вимог законодавства про працю закріплено й у посадовій інструкції та у службовому посвідченні посадової особи Держпраці або її територіального органу.

Пунктом 2 Наказу № 390 встановлено право посадових осіб Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці, на проведення перевірок.

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (пункт 3 Наказу № 390).

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнобов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства (пункт Наказу № 390).

Відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 №877-V передбачено, що за результатами кожної перевірки обов'язково складається акт перевірки, а в разі виявлення порушень законодавства про працю - припис щодо їх усунення. Акт - документ, складений посадовою особою Головного управління, що підтверджує будь-які встановлені факти порушення законодавства про працю. Припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис про усунення порушення законодавства про працю є індивідуальним актом та не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис підлягає обов'язковому виконанню суб'єктом господарювання з письмовим повідомленням про вжиті ним в установлений термін заходи. Інспектор має право приписати вимогу щодо приведення самого факту відповідно до вимог законодавства про працю.

Відповідно до статті 9 частини 1 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 265 частини 3 КЗпП України, штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями. А отже, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення не розповсюджуються на розгляд фінансових санкцій.

Штраф, накладений на позивача відповідно до постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 26 квітня 2016 року №07-06-018/139-29 є фінансовою санкцією і до адміністративних штрафів, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, не відноситься.

Таким чином позивач помилково ототожнює відповідальність за вчинення адміністративного проступку та фінансовими санкціями.

Порядок прийняття постанов про накладення штрафних санкцій, передбачених статтею 265 КЗпП України, регламентований Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 роки № 509.

Так, перевіркю проведеною 06 квітня 2016 року встановлено, що: позивачем не проінформовано під розписку найманих працівників про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних виробничих факторів, чим порушено статтю 29 КЗпП України; із записами, що заноситься у трудову книжку на підставі наказу про призначення на роботу, про звільнення працівники не ознайомлені під розписку в особовій карточці, та такі на працівників не ведуться, чим порушено главу 2 пункт 2.5 наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року « Про затвердження інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників»; виплата заробітної плати проводиться один раз на місяць, чим порушено статтю 115 частину 1 КЗпП України; при звільненні працівника не проводився повний розрахунок вдень звільнення, чим порушено статтю 116 частину 1 КЗпП України; встановлено, що працівниця ОСОБА_6 прийнята на роботу по трудовому договору від 05 листопада 2014 року продавцем магазину "Карапуз", звільнена згідно наказу 31 від 29 лютого 2016 року. Згідно табелів обліку використання робочих днів за вказаний період щорічні відпустки ОСОБА_6 не надавались, а при звільненні її не проведено нарахування та виплату компенсації за 30 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, чим порушено статтю 83 КЗпП України (а.с.а.с.4-6).

Вищенаведене не заперечується позивачем у позовній заяві, його представником під час судового розгляду та підтверджується Постановою від 25 квітня 2016 року Великоберезнянського районного суду Закарпатської області (а.с.а.с. 2, 3).

Відповідно до статті 265 частини 2 абзацу 6 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, порушення інших вимог трудовою законодавства, крім передбачених абзацами другим - п'ятим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пунктів 2, 6, 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивачем допущено порушення норм чинного законодавства зафіксованих у вищезазначеному акті перевірки тому суд дійшов висновку, що відповідачем прийнято оскаржувану постанову правомірно.

Підсумовуючи вищенаведене, постанова про накладення штрафу № 07-06-018/139-29 від 26 квітня 2016 року винесена уповноваженою посадовою особою Управління Держпраці у Закарпатській області з урахуванням норм Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17липня 2013року №509, та на підставі абзацу 6 частини другої статті 265 Кодексу Законів про працю, а отже є законною і скасуванню не підлягає.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення позовних вимог судом не встановлено, а відтак в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Керуючись статтями 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування постанови - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяС.Є. Гаврилко