Справа № 808/3108/16
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"25" січня 2017 р. справа № 808/3108/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.

суддів: Суховарова А.В. Головко О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, в якому просив зобовязати відповідача перерахувати йому на картковий рахунок грошову допомогу у розмірі 10 місячних окладів.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що норми Закону України від 27.03.2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», згідно з яким із Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» виключено частину 13 статті 37, яка передбачала право державного службовця у разі його виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років отримати грошову допомогу у розмірі 10 посадових окладів, не підлягають застосуванню, оскільки вони протирічать вимогам Конституції України, зокрема її статей 21, 22 та 64, бо звужують існуючі права і свободи людини і громадянина, а також порушують вимоги статті 43, якою забезпечується право на заробітну плату не нижчу від визначеної законом, а також право на своєчасне одержання винагороди за працю.

У відповідності до вимог статті 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 17 вересня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області.

У жовтні 2014 року позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом про поновлення на посаді.

Запорізьким окружним адміністративним судом 16 грудня 2014 року було задоволено позов ОСОБА_1 та поновлено його на посаді начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного суду від 15 червня 2015 року по справі N9808/6947/14 постанову Запорізького адміністративного суду від 16 грудня 2014 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі - залишено без змін.

Поновлення позивача на роботі звернуто Запорізьким окружним судом до негайного виконання, фактично було поновлено на посаді начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області 16 лютого 2016 року.

Однак, постановою Вищого адміністративного суду України від 23 лютого 2016 року по справі №808/6947/14 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2015 року скасовано. В результаті Державною казначейською службою України наказом від 25 лютого 2016 року №101-0 скасовано наказ від 16 лютого 2016 року № 87-0.

Ухвалою Верховного суду України від 25 квітня 2016 року позивачу відмовлено у допуску справи до перегляду постанови Вищого адміністративного суду України від 23 лютого 2016 року.

05 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області з листом, відповідно до якого просив повідомити, чи нараховано позивачу при його звільненні 10 посадових окладів відповідно до Закону України «Про державну службу».

Головним управлінням Державної казначейської України у Запорізькій області позивачу надано відповідь, відповідно до якої, при звільненні з посади начальника Головного управління нарахування та виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів не проведено в зв'язку з тим, що згідно з положеннями Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» частину 13 статті 37, яка передбачала право державного службовця у разі його виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років отримати грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів, виключено 01 квітня 2014 року на підставі Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», тому у Головного управління були відсутні правові підстави для проведення виплати вищевказаної грошової допомоги.

Не погоджуючись з такими діями позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що звільнення позивача з вказаної вище посади 17 вересня 2014 року у зв'язку із виходом його на пенсію, відбулось у відповідності до приписів норм, що були чинними в момент його звільнення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, зважаючи на наступне.

Частиною 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16 грудня 1993 року (в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансовій катастрофі та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 10 квітня 2014 року N 1200-VII) було передбачено, державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога у розмірі 10 місячних посадових окладів.

Законом України «Про запобігання фінансовій катастрофі та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 10 квітня 2014 року N 1200-VII, який набрав чинності 01 квітня 2014 року, частину 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» виключено.

Отже, на момент звільнення позивача (17 вересня 2014 року) виплата грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів державному службовцю у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років Законом України «Про державну службу» не передбачено, відтак у відповідача були відсутні законні підстави для здійснення нарахування такої грошової допомоги на підставі частини 13 статті 37 Закону України «Про державну службу».

Згідно з частиною 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки станом на час звільнення позивача стаття 37 Закону України «Про державну службу» вже діяла в редакції, що не передбачає право на виплата грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів державному службовцю у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років, відсутні й підстави для застосування норми Закону, що втратила чинність.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку не має місця звуження соціально-правових гарантій з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, право на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів державному службовцю у разі виходу на пенсію не належить до таких соціально-правових гарантій державних службовців, як заробітна плата, спеціальні умови праці, пенсія, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення та не має постійного характеру, безпосередньо не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю та виникає лише після звільнення на пенсію.

У рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Таким чином, виключення законодавцем статті, що передбачала право на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів державному службовцю не може бути розцінено як звуження соціально-правових гарантій, порушення принципу передбачуваності Закону, та відповідно не створює обов'язку держави для її нарахування без правових на те підстав.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, наведені вище зміни до законодавства, внесені зазначеним Законом, не конституційними не визнані.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року у справі № 808/3108/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій сторонам, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко