Справа № 802/1652/16-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1652/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Н.В.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

19 січня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

за участю: секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Клюси Тетяни Володимирівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

12.10.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області (далі ГУ НП у ВІнницькій області), про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 07.11.2015 року проходив службу в Гайсинському відділі поліції Головного Управління Національної поліції в Вінницькій області та був звільнений з органів поліції на підставі наказу ГУ НП у Вінницькій області № 915 від 15.09.2016 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення вимог ст. 1, 7 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", п. 1 ч.1, п.3 ч.1, ч.2 ст.18 та ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію" .

Звільненню позивача передувало проведення службового розслідування, яке було призначено відповідно до наказу ГУ НП у Вінницькій області № 1106 від 15.09.2016 року, у зв'язку з надходженням інформації про причетність до створення конфліктної ситуації, яка переросла у бійку, внаслідок якої громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження.

За результатами вказаного службового розслідування був зроблений висновок, відповідно до якого, окрім інших, позивач підлягав звільненню зі служби за скоєння вчинку, що дискредитує звання поліцейського.

Також, 15.09.2016 року слідчим відділом прокуратури Вінницької області розпочато кримінальне провадження № 0000104, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Вважаючи наказ відповідача за № 915 від 15.09.2016 року протиправним, позивач оскаржив його в судовому порядку та просив прийняти рішення про поновлення його на роботі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що приймаючи рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, за результатами реалізації якого останнього звільнено із служби, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке:

Спірні правовідносини врегульовано Законом України № 580-VIII від 02.07.2015 року "Про Національну поліцію" (далі Закон 580-VIII), який набрав чинності 07.11.2015 року та визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження ними служби в Національній поліції України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1 цього Закону Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (ч. 1 ст. 17 Закону 580-VIII).

Відповідно до п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 18 Закону 580-VIIIполіцейський зобов'язаний:

-неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

-професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

-інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з п. 4 Розділу XI "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

В силу положень пп. 2.2-2.5, 3.3, 4.1 Розділу III та пп. 1.1, 1.2 Розділу IV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155 (чинних на момент виникнення спірних правовідносин), професійний обов'язок працівника полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки. Честь працівника виявляється в сукупності таких якостей, як заслужена репутація, добре ім'я, особистий авторитет, вірність службовому обов'язку, даному слову і прийнятим моральним зобов'язанням. Гідність нерозривно пов'язана з обов'язком і честю та являє собою єдність морального духу і високих моральних якостей, їх формування та підтримку в самому собі й інших людях. Професійний обов'язок, честь і гідність є найважливішими критеріями моральної зрілості працівника, його готовності до виконання оперативно-службових завдань. Працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе ряд моральних зобов'язань, зокрема бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті.

Водночас згідно з п. 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Згідно із ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна полягає у дотриманні особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

За порушення службової дисципліни на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ (ст. 12 Дисциплінарного статуту).

При цьому порядок накладання дисциплінарних стягнень визначається статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Зокрема, в силу положень вказаної статті з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

У постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2015 року (справа №21-1288а15) та від 20 жовтня 2015 року (справа №21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Наказом МВС України від 22.02.2012 року №155 затверджено Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (чинного на час виникнення спірних правовідносин). Пункт 2.2 розділу 2 вказує, що професійний обов'язок працівника полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 4 Наказу поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм, дає суду підстави вважати, що дискредитація звання поліцейського за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Так, під час розгляду справи, судом першої інстанції встановлено, що 15.09.2016 року до чергової частини ГУ НП у Вінницькій області надійшла інформація про те, що цього ж дня близько 01.00 години до чергової частини Гайсинського ВП ГУ НП у Вінницькій області по спецлінії " 102" надійшло повідомлення про бійку між невідомими особами біля кафе "Експрес", що розташоване по вул. Уманській в м. Гайсин Вінницької області.

Виїздом на місце пригоди слідчо-оперативною групою вказаного підрозділу встановлено, що до зазначеної події причетні поліцейські Гайсинського ВП ГУ НП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_7, лейтенант поліції ОСОБА_2, старший лейтенант поліції ОСОБА_8, та лейтенант поліції ОСОБА_9, які перебуваючи поза службою, в стані алкогольного сп'яніння, створили конфліктну ситуацію, яка переросла у бійку, внаслідок якої громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження.

Вищезазначене слугувало підставою для винесення начальником ГУ НП у Вінницькій області наказу про службове розслідування від 15.09.2016 року № 1106.

Порядок проведення службових розслідувань визначений Інструкцією про Порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України №230 від 12 березня 2013 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073 (далі Інструкція).

Так, 15.09.2016 року за фактом повідмолення про бійку, яка відбулася біля 01.00год. поряд з кафе "Експерс" за участю поліцейських Гайсинського ВП ГУНП, наказом начальника ГУ НП у Вінницькій області № 1106 призначено службове розслідування.

Проведення службового розслідування доручено комісії в складі інспектора УКЗ ГУ НП у Вінницькій області капітану поліції ОСОБА_10, старшому інспектору з особливих доручень УОАЗОР ГУ НП у Вінницькій області майору поліції ОСОБА_11 та заступнику начальника ВОЗ УВБ у Вінницькій області ДВБ НП підполковнику поліції ОСОБА_12 Крім того, відповідно до пункту 3 вказаного наказу, осіб, що причетні до подій, які стали підставою для призначення службового розслідування на час його проведення відсторонено від виконання службових обов'язків.

За результатами проведеного службового розслідування встановлено обставини та факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Зокрема, висновком службового розслідування від 15.09.2016 року задокументовано, що 15.09.2016 року о 00.30 годин позивач перебуваючи разом із своїми знайомими, в тому числі старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7, лейтенантом поліції ОСОБА_9, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 став учасником конфліктної ситуації, що переросла у бійку між ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Згідно з листом Гайсинської центральної районної лікарні № 1773 від 15.09.2016 року ОСОБА_6 оглядався на наявність сп'яніння 15.09.2016 року в 03.40 годин. При огляді черговим лікарем було виявлено забиту рана нижньої губи, садна шкіри тулуба, біль при пальпації лівої половини грудної клітки. Стану сп'яніння не встановлено; ОСОБА_5 оглядалась на наявність сп'яніння 15.09.2016 року в 03.45 годин. При огляді черговим лікарем було виявлено болючу припухлість м'яких тканин в тім'яній частині голови, садна шкіри лівої стопи, перебувала у стані алкогольного сп'яніння легкого ступеня.

Відповідно до показань потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_5, що тілесні ушкодження їм під час бійки, яка відбулася біля 01.00год. поряд з кафе "Експерс", були нанесені трьома молодими чоловіками, у яких вони впізнали перебуваючи у відділі поліції і ними виявилися інспектор Гайсинського ВП ГУ НП Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_2, інспектор Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_7, слідчий Гайсинського ВП ГУ НП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_8.

Аналогічні пояснення надані свідками події ОСОБА_13 та малотінім ОСОБА_14

Із пояснень ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_16, судом встановлено, що ОСОБА_2 разом із ними близько 00.00 годин приїхав до кафе "Експрес", що знаходиться по вул. Уманській в м. Гайсин, Вінницької області. Тобто, позивач був учасником та очевидцем вказаних вище подій.

З матеріалів справи також слідує, що в день призначення службового розслідування ОСОБА_2 були надані письмові пояснення уповноваженій особі відповідача, з яких вбачається, що 14.09.2016 року до 21.00 год. він знаходився на своєму робочому місці в Гайсинському ВП ГУНП, після чого поїхав додому та випив 1,5 літра пива. Згодом до нього зателефонував ОСОБА_7 з яким він домовився зустрітись в 22.00 год. в магазині "Домінант", звідки біля 24.00 год. поїхали до кафе "Експрес", поряд з яким відбулась бійка.

Таким чином, самим же позивачем не заперечується, що він поїхав до вищевказаного місця пригоди, вже перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння.

Також в письмових поясненнях позивача зазначено, що через деякий час, суперечка переросла в бійку між ОСОБА_16 та двома невідомими чоловіками. ОСОБА_2 разом із іншими хлопцями, почали заступатись за ОСОБА_16 В цей час ОСОБА_2 відчув запах сльозогінного газу, однак хто його застосував він не бачив. Після цього, вони прослідували до Гайсинського ВП, щоб доповісти про пригоду та доставити ОСОБА_16 в лікарню, однак по дорозі їх затримали та доправили до в Гайсинську ЦРЛ на медичний огляд.

Окрім того, ОСОБА_2 додатково повідомив суд першої інстанції, що також отримав тілесні ушкодження у вигляді винців в ділянці правого передпліччя, лівого плеча, лівого колінного суглобу, лівої стопи; закритого перелому латеральної клиновидної кістки лівої стопи, які спричинила йому ОСОБА_5, а отже поясненнями самого ж позивача підтверджується, що він був очевидцем та учасником подій.

З огляду назазначене, апеляційний суд, погоджується з судом першої інстанції про те, що матеріалами справи доведений той факт, що позивач був очевидцем та учасником вказаних подій.

Твердження позивача про його непричетність до створення конфліктної ситуації, оскільки він не наносив потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, суд оцінює критично, так як матеріалами справи доведено і самим же позивачем не заперечується, що він був присутній під час суперечки, що виникла між ОСОБА_16 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка згодом переросла у бійку і на розвиток подій, а саме виникнення конфліктної ситуації та бійки не вплинув, хоча повинен був та міг це зробити.

За таких обставин, колегія суддів вважає обгрунтованоюпозицію суду першої інстанції відносно того, що ОСОБА_2, будучи поліцейським, в силу вимог ст. 12, ч. 2 ст. 18 Закону України "Про національну поліцію" незважаючи на час доби та місце, під час виникнення конфлікту, очевидцем якого він став, зобов'язаний був вжити необхідних заходів з метою надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Крім того, згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про національну поліцію" позивач повинен був надати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушення, а тому, судом першої інстанції вірно зазначено, що бездіяльність позивача свідчить про невиконання ним основних завдань поліцейського щодо охорони прав і свобод людини, не забезпечення безпеки та правопорядку.

Також, відповідно до положень ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, ОСОБА_2 під час виникнення бійки зобов'язаний був захищати і охороняти від протиправних посягань на життя, здоров'я, права та свободи потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6

Вказана вище бездіяльність позивача щодо неприпинення протиправних дій, а саме: неприпинення бійки, що мала місце, спричинила ряд негативних наслідків, зокрема ними стало як заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та ОСОБА_6, так і створення негативного іміджу працівникам поліції та Національній поліції України в цілому.

Щодо доводів позивача про неповноту та необ'єктивність службового розслідування, які він обґрунтовує тим, що воно призначено та проведено протягом одного дня - 15.09.2016 року, суд зазначає наступне.

Відповідно п.п.5.1-5.3 Р.V Інструкції, службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.

Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

Отже з вищезазначених правових норм слідує, що законодавець чітко визначив максимальний строк протягом якого має бути завершено проведення службового розслідування, проте не встановив мінімального строку проведення службового розслідування, а отже відповідачем не порушено розділу V Інструкції, як стверджує позивач.

З приводу посилань ОСОБА_2 на те, що його не ознайомлено з наказом про призначення службового розслідування та з матеріалами службового розслудівання, в зв'язку з чим він був позбавлений скаристатися своїми правами, що передбачені Інструкцією, колегія суддів зазначає, щоо права та обов'язки начальника, який призначив проведення службового розслідування регламентовані п.6.1 Інструкції, а права поліцейського, як особи, стосовно якої проводиться службове розслідування - п.6.3 цієї ж Інструкції.

Однак, ні вказана Інструкція, ні Дисциплінарний статут не зобов'язують начальника, який призначив проведення службового розслідування, вручити позивачу копію постанови про призначення такого розслідування. Про наявність такого службового розслідування позивач був проінформований, про що не заперечував в судовому засіданні.

За приписами п.п.6.3.5 пункту 6.3 Інструкції позивач має право ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, шляхом подання відповідного письмового рапорту. Однак позивач доказів про те, що звертався відповідний рапорт суду не надав.

Також п.п. 6.3.2 пункту 6.3 Інструкції встановлено право особи давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування.

Як було заначено вище, позивачем надавались письмові та усні пояснення під час службового розслідування. Доказів щодо наявності обставин, які на момент проведення службового розслідування могли вплинути на висновки комісії позивач суду не надав, додаткових пояснень іншого змісту щодо суті скоєного проступку останній не навів і документами, які б вказували на його непричетність до скоєного проступку не володіє

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необгрунтованість посилання позивача на те, що пояснення відбиралися неуповноваженою особою та ймовірно у межах кримінального провадження, з огляду на наступне.

Як видно із витягу з кримінального провадження № 0000104, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, таке розпочато слідчим відділом прокуратури Вінницької області, а не органами Національної поліції України.

Крім того, відповідно до наказу ГУ НП у Вінницькій області № 1106, яким призначено проведення службового розслідування, проведення такого розслідування доручено комісії в складі інспектора УКЗ ГУ НП у Вінницькій області капітану поліції ОСОБА_10, старшому інспектору з особливих доручень УОАЗОР ГУ НП у Вінницькій області майору поліції ОСОБА_11 та заступнику начальника ВОЗ УВБ у Вінницькій області ДВБ НП підполковнику поліції ОСОБА_12

Із змісту пояснень ОСОБА_2 судом встановлено, що такі відбиралися інспектором з особливих доручень УОАЗОР ГУ НП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_11, тобто особою, які доручено у складі спеціально утвореної комісії проводити відповідне службове розслідування.

Посилання позивача на необ'єктивність службового розслідування не знайшли свого підтвердження ні під час розгляду справи в суді першої інстанції ані в суді апеляційної інстанції, оскільки судами встановлено, що всі необхідні та достатні заходи щодо його проведення реалізовано: прийнято наказ про проведення службового розслідування, відібрано пояснення у всіх осіб, які були учасниками та очевидцями події (ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 та позивача), проведено аналіз таких пояснень та інших документів, надано рекомендації щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, тощо. Крім того, у судовому засіданні позивач не зміг пояснити, які дії під час службового розслідування могли б бути ще вчиненні з метою забезпечення його повноти та об'єктивності.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач за наслідками службового розслідування правомірно дійшов висновку про наявність в діях позивача вчинку, який дискредитує звання поліцейського, який полягав у невжитті заходів щодо запобігання виникнення конфліктної ситуації, не припиненні конфлікту коли він уже мав місце, оскільки позивач був його очевидцем та не повідомленні про вказані події безпосередньому керівникові. Натомість, позивач фактично самоусунувся він виконання обов'язків поліцейського, які на нього покладені як у робочий час, так і після його закінчення. А отже, приймаючи рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, за результатами реалізації якого ОСОБА_2 звільнено із служби, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України. Тому, підстави для задоволення позовних вимог про скасування наказу № 915 від 15.09.2016 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 26 січня 2017 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.