Справа № 522/14939/16-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/14939/16-а

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Погрібний С.О.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Димерлія О.О.,

за участю: секретар судового засідання - Курманова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, за участю третьої особи: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси, третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, в якому просила визнати незаконними дії працівників Управління соціального захисту населення Приморського району м. Одеси щодо відмови опікуну ОСОБА_2 в отриманні державної допомоги по народженню другої дитини - ОСОБА_3, 2013 р.н.; зобов'язати відповідача нарахувати й виплатити опікуну ОСОБА_2 всю суму заборгованості державної допомоги на малолітнього ОСОБА_3.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2016 року до участі у справі в якості другого відповідача залучено Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2016 року заявлений позов задоволено шляхом визнання неправомірними дій посадових осіб Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси щодо відмови в поновлені виплати державної допомоги опікуну малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, - ОСОБА_2 у зв'язку з народженням другої дитини, після смерті його матері - ОСОБА_4, зобов'язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради через його структурний підрозділ - Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси - нарахувати та виплатити ОСОБА_2 всю суму заборгованості з виплати державної допомоги у зв'язку з народженням другої дитини - ОСОБА_3, припиненої після смерті матері - ОСОБА_4.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідач - Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям по справі нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 перебувала до 31.01.2016 року на обліку, як отримувач державної допомоги при народженні другої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1, ОСОБА_4 померла НОМЕР_2 року, що стала підставою для припинення виплати наведеної допомоги.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 01.02.2016 року, яке набрало законної сили 26.02.2016 року, ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав відносно його малолітніх дітей - ОСОБА_7 та ОСОБА_3, а також ОСОБА_2 призначено їх опікуном.

Набувши статус опікуна, позивач 03.03.2016 року звернулась з відповідною заявою та доданими до неї документами до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси з проханням призначити державну допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування та поновлення виплати державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3

Судом першої інстанції встановлено, що Управлінням соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси позивачу призначено лише державну допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування у період з 01.03.2016 року до 28.02.2017 року.

При цьому, щодо поновлення виплати державної допомоги при народженні дитини на ОСОБА_3 позивача, листом від 22.07.2016 року, повідомлено, що, оскільки, звернення за поновленням виплати надійшло пізніше ніж сплинули 12 місяців з моменту смерті отримувача державної допомоги, в призначенні (поновленні) зазначеної виплати останній відмовлено.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи у поновленні та виплаті позивачу допомоги по народженню дитини - ОСОБА_3, посадовими особами Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси не було враховано, що звернення позивача із заявою про поновлення виплати такої допомоги з порушенням встановленого законом 12-місячного строку обумовлене існуванням об'єктивної неможливості дотримання такого строку внаслідок отримання позивачкою статусу опікуна малолітнього ОСОБА_3 та позбавлення батьківських прав його батька - ОСОБА_6 у зв'язку з ухиленням ним від виконання своїх батьківських обов'язків лише 26.02.2016 року, а тому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та відповідач підлягає зобов'язанню здійснити нарахування і виплату позивачу всієї суми заборгованості допомоги по народженню дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній задовольняючи заявлені вимоги, з огляду на викладене.

Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811-XII відповідно до Конституції України встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей та цей Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» відповідно до цього Закону призначається такий вид державної допомоги сім'ям з дітьми як допомога при народженні дитини.

За правилами ст. 5 зазначеного Закону всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).

Відповідно до ст.ст. 10, 11 цього ж Закону допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини на підставі свідоцтва про народження дитини.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до абз. 29 п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751, виплата допомоги припиняється у разі смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев'ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою (абз. 33 п. 13).

Таким чином, наведеним порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми чітко встановлений перелік осіб, що мають право звернутись за поновленням виплати допомоги про народженні і такими особами є: один з батьків дитини, опікун.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивач набула статус опікуна ОСОБА_3 за рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 01.02.2016 року, яке набрало законної сили 26.02.2016 року, яким ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав відносно його малолітніх дітей - ОСОБА_7 та ОСОБА_3, а також призначено ОСОБА_2 їх опікуном.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, діючи в інтересах малолітнього, до 26.02.2016 року була позбавлена можливості звернутися до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси за поновленням виплати допомоги при його народженні у зв'язку з відсутністю у останньої правових підстав на представлення інтересів малолітнього, зокрема, рішення про встановлення опіки над ОСОБА_3 та призначення позивача опікуном цієї дитини.

Колегія суддів зазначає, що право на звернення за поновленням виплати допомоги при народженні на ОСОБА_3 позивач набула лише після набрання законної сили наведеного рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 01.02.2016 року, яким позивача було призначено опікуном цієї дитини, тобто 26.02.2016 року.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи, що допомога при народження має цільовий характер та призначена для витрачання на утримання саме малолітньої особи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач після набрання законної сили рішення суду про її призначення опікуном ОСОБА_3 03.03.2016 року цілком правомірно звернулась за поновленням допомоги при народженні вказаної дитини, а відмова відповідача у проведені позивачу виплати такої допомоги не є обґрунтованою, не враховує всіх обставин, за якими у заявника виникає право на виплату вказаної соціальної допомоги та на її отримання.

За правилами ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист, зокрема, прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З урахуванням наведених норм процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про протиправність дій посадових осіб Управління відповідає фактичним обставинам справи та узгоджується із нормами законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Колегія суддів зазначає, що в поданій апеляційній скарзі апелянт посилається лише на ті обставини, що стали підставою для відмови позивачу у поновленні виплати допомоги при народженні дитини. Разом з цим, як зазначено вище, вказаним обставинам судом першої інстанції надано належну правову оцінку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційних скарг їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2016 року - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, за участю третьої особи: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Димерлій