Справа № 148/1188/16-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 148/1188/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Робак С.О.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

25 січня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О.

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Лівандовської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання призначити пенсію на пільгових умовах,

В С Т А Н О В И В :

постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, 24 березня 2013 року позивачу виповнилось 55 років, що підтверджується копією паспорта (а.с.4).

Позивач працював у районах Крайньої Півночі з 17 жовтня 1977 року по 31 грудня 1977 року, з 15 серпня 1979 року по 20 серпня 1987 року, з 01 липня 1987 року по 25 серпня 1991 року, тобто понад 12 років, що підтверджується копією трудової книжки, серії АТ-І №3613695 (а.с.6-8).

Згідно з копією диплому серії ЖВ №346338 позивач в 1975 році вступив в Камчатський державний педагогічний університет і 26 червні 1979 року закінчив повний курс по спеціальності російська мова та література, тобто 3 роки 9 місяців та 27 днів навчався в даному вищому навчальному закладі (а.с.5).

24 квітня 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької області з заявою про призначення йому пенсії за віком на підставі статті 1 Тимчасової угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення (а.с.9).

За результатами розгляду зазначеної заяви, відповідач листом №05-П-03 від 26 травня 2016 року (а.с.10) повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії.

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що загальний стаж позивача в районах Крайньої Півночі складає більше 15 років, що дає йому право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Колегією суддів встановлено, що позивач працював в Камчатській області, яка відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року № 1029 відноситься до районів Крайньої Півночі.

Відповідно до пункту 5 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року встановлено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється відповідно до законодавства держави, на території якої вони проживають. Дана Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлено чи буде встановлено законодавством держав учасниць Угоди (крім пенсій, охоплених спеціальними системами пенсійного забезпечення).

Призначення пенсій здійснюється за умови дотримання передбачених Угоди умов.

Питання пенсійного забезпечення осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі врегульовані Тимчасовою Угодою між урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року.

Позивач є громадянином України, проживає на території України, тому пенсія йому повинна призначатися за Законами України.

Відповідно до статті 2 Тимчасової Угоди між урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від15 січня 1993 року, при визначенні права на пенсію у відповідно до статті 1 цієї Угоди застосовується перелік районів Крайньої Півночі місцевостей, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, який діяв до 01 січня 1992 року.

Спільною умовою, як для чоловіків так і для жінок є наявність необхідного стажу роботи в районах Крайньої Півночі, що становить 15 календарних років, а в районах, до них прирівняних - 20 календарних років.

При цьому чоловіки матимуть право на призначення пенсії при досягненні 55 років, за наявності загального стажу роботи не менше 25 років.

Якщо людина пропрацювала в районах Крайньої Півночі менше 15 календарних років, то питання призначення пенсії такій особі буде вирішуватися на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто при досягненні пенсійного віку.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

З записів трудової книжки вбачається, що позивач пропрацював в районах Крайньої Півночі 12 років 12 днів, отже він має право на включення цього періоду роботи до стажу роботи, яка прирівнюється до роботи в районах Крайньої Півночі.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зарахування позивачу до спеціального стажу періоду навчання в Камчатському Державному педагогічному інституті, де він навчався з 01 вересня 1975 року по 26 червня 1979 року, оскільки відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується період навчання у вищих і середніх навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Отже, загальний стаж ОСОБА_2 в районах Крайньої Півночі складає більше 15 років.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням 15- річного стажу роботи в районах Крайньої Півночі.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивачем не дотримано строк на звернення до суду.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з статтею 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 березня 2013 року позивач набув права на призначення пенсії на пільгових умовах.

Разом з тим, позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах лише 24 квітня 2016 року.

Проте у встановлений законом строк правом на звернення до суду позивач не скористався.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при задоволені позовних вимог позивача в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з 24 березня 2013 року, допущено порушення вимог процесуального законодавства, що призвело до неправильного вирішення питання по суті, оскільки позивач звернувся з адміністративним позовом до суду згідно штампу вхідної кореспонденції лише 03 червня 2016 року.

Юридична необізнаність не може визначатися поважною причиною строку звернення до суду. Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Обставини, які б заважали (робили б неможливим) звернення позивача до суду з цим позовом, за матеріалами справи відсутні.

Таким чином, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом щодо частини своїх позовних вимог.

Тому позовні вимоги щодо призначення пенсії за період з 24 березня 2013 року по 23 квітня 2016 року підлягають залишенню без розгляду, а постанова суду першої інстанції в цій частині позовних вимог - скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 9 частин 1, 2 статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Про залишення позовної заяви без розгляду суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 155, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області задовольнити частково.

Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року в частині задоволення позову щодо призначення пенсії за період з 24 березня 2013 року по 23 квітня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області призначити пенсії за період з 24 березня 2013 року по 23 квітня 2016 року залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 27 січня 2017 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.