Справа № 822/2323/16
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2323/16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року 11:37м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБожук Д.А.
при секретаріЛитвинюк К.Б.
за участі:позивача та представника позивача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини постанови згідно ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом, з урахуванням заяви, до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) (далі по тексту відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо не проведення ОСОБА_1 , виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей за період з 03.08.2015 по 17.11.2015;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) провести нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей за період з 03.08.2015 по 17.11.2015.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час звільнення з військової служби не проведено в повному обсязі розрахунок, а саме, не була нарахована та виплачена премія за учать в АТО у період з 03.08.2015 по 17.11.2015, хоча факт безпосередньої участі підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09.02.2016 №136 та наказом Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (по стройовій частині) від 04.12.2015 №338.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився та повноважного представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

19.01.2017 до суду надійшло клопотання представника відповідача. Просить розгляд справи провести за його відсутності.

У наданих письмових запереченнях зазначив, що за результатами проведеного службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_1 помилково рахувався таким, що залишив район проведення АТО з 31.07.2015. Встановлено, що ОСОБА_1 вважається таким, що брав безпосередню участь у виконанні заходів антитерористичної операції з 03.08.2015 по 17.11.2015. Вказав, що підставою для нарахування та виплати військовослужбовцю винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції є накази командирів. Звернув увагу на те, що після внесення відповідних змін в накази керівника АТО про перебування в АТО солдата ОСОБА_1 з 03.08.2015 по 17.11.2015 та надходження їх до відповідача буде вирішено питання щодо виплати солдату ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в АТО за період з 03.08.2015 по 17.11.2015.

Враховуючи думку позивача та представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, оскільки його явка не визнавалася судом обов`язковою.

Заслухавши позивача та представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв`язку і сукупності, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з огляду на наступне.

Суд встановив, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.04.2015 №86, солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду вогнеметника вогнеметного взводу.

Відповідно до наказу керівника сектору "Б" від 03.05.2015 №128 позивача визнано таким, що прибув 02.05.2015 до складу сил та засобів сектора "Б", які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, для виконання службових (бойових) завдань.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.07.2015 №162, солдат військової служби за мобілізацією на особливий період ОСОБА_1 , вогнеметник вогнеметного взводу вважається таким, що приступив до виконання службових обов`язків розвідником розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти.

13.08.2015 наказом Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (по стройовій частині) №225, ОСОБА_1 вважається таким, що з 31.07.2015 вибув зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення до пункту постійної дислокації.

Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 09.02.2016 №136 "Про результати службового розслідування по факту помилкового виведення із зони АТО солдата ОСОБА_1 ", солдат ОСОБА_1 вважається таким, що брав безпосередню участь у виконанні заходів антитерористичної операції з 03.08.2015 по 17.11.2015.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.04.2016 №80, солдата ОСОБА_1 розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу механізованого батальйону з 11.04.2016 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та знято з усіх видів забезпечення.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у не проведенні ОСОБА_1 , виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей за період з 03.08.2015 по 17.11.2015, останній звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд встановив та враховує наступне.

Механізм та умови виплат винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту (далі військовослужбовці) за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи в антитерористичній операції (далі АТО), інших заходах в умовах особливого періоду визначає Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах, затверджений наказом Міністерства оборони України від 02.02.2015 №49, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.02.2015 за №135/26580, чинний на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту Порядок №49).

Відповідно до п.4 розділу І Порядку №49, виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади. Командирам (начальникам) військових частин (закладів, установ, організацій) наказами вищих командирів (начальників, керівників).

Згідно п.3 розділу ІІ Порядку №49, винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується тільки за час фактичної участі у відповідних заходах.

Суд враховує, що ОСОБА_1 брав безпосередню участь у виконанні заходів антитерористичної операції з 03.08.2015 по 17.11.2015, що підтверджується наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 09.02.2016 №136 та не заперечується відповідачем.

Пунктом 6 розділу ІІ Порядку №49 визначено, що наказ на виплату винагороди видається за місцем проходження служби військовослужбовців.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо не виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей за період з 03.08.2015 по 17.11.2015 є протиправною.

У п.п. 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Rysovskyy v. Ukraine" України) проаналізовано поняття "належне урядування". Зазначено, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", "Moskal v. Poland"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Lelas v. Croatia", "Toscuta and Others v. Romania") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Oneryildiz v. Turkey", "Beyeler v. Italy").

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Moskal v. Poland"). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Lelas v. Croatia"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі "Pincova and Pine v. the Czech Republic", "Gashi v. Croatia", "Trgo v. Croatia").

Відповідач визнав помилковим факт того, що ОСОБА_1 рахувався таким, що залишив район проведення АТО з 31.07.2015, чим порушив встановлені внутрішні процедури. Наслідком зазначеної помилки стало неотримання позивачем винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей за період з 03.08.2015 по 17.11.2015.

Суд вважає неправомірним судження відповідача про те, що питання щодо виплати солдату ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в АТО за період з 03.08.2015 по 17.11.2015 буде вирішено після внесення відповідних змін в накази керівника АТО про перебування в АТО солдата ОСОБА_1 з 03.08.2015 по 17.11.2015 та надходження їх до відповідача, оскільки зазначене ситуація виникла внаслідок допущення відповідачем помилки. Позивач зазнав негативних наслідків у вигляді порушення його майнових прав, від помилки відповідача, що є недопустимим.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення не відповідають вимогам ч.3 ст.2 КАС України та прийняті без урахування усіх обставин, що мали значення для їх прийняття, а, відтак, є протиправними.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 ст.71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідачем не доведена, а позивачем спростована, правомірність бездіяльності відповідача.

Суд враховує, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, з`ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо не виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей за період з 03.08.2015 по 17.11.2015.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей за період з 03.08.2015 по 17.11.2015.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 30 січня 2017 року

Суддя Д.А. Божук
"Згідно з оригіналом" Суддя Д.А. Божук