Справа № 2а-1870/1266/12
Суддя: Прокудіна Н. Г.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-1870/1266/12
Провадження № 2-а/591/14/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 року

Зарічний районний суд м. Суми у складі:

головуючого -судді Прокудіної Н.Г.

з участю секретаря - Різниченко Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовною заявою Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ «Укрзалізниця» до Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просить скасувати постанову № 92 від 26.01.2012 про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про накладення на ДТГО "Львівська залізниця" штрафу в сумі 8500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскільки у ОСОБА_1 був проїзний документ на проїзд у залізничному транспорті, провідник не створював перешкод у проїзді, в обов'язки провідника входить лише попередження під час посадки пасажирів у вагон про необхідність мати паспортні документи, у тому числі документи на право перетинання державного кордону України, а тому відсутня вина залізниці у скоєнні адміністративного правопорушення. Крім того, провідник вагону ОСОБА_2 не є законним представником у розумінні представництва юридичної особи, а тому протокол № 530019 від 16.01.2012 про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень складено без участі представника перевізника.

Відповідач проти позову заперечував повністю, вважав постанову № 92 від 26.01.2012 про накладення штрафу в розмірі 8500,00грн. прийнятою у повній відповідності з чинним законодавством України та обставинам справи (а.с.30-36).

Позивач у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи , надав до суду заяву про розгляд справи без участі його представника .

Представник відповідача у письмовій заяві проти позову заперечував з підстав, зазначених у письмовому запереченні, просив у задоволенні позову відмовити, справу розглянути у його відсутність.

В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16.01.2012 о 01 год. 00 хв. під час здійснення прикордонного контролю потягу № 78 сполученням Ковель Москва у вагоні № 13 було виявлено громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який пред'явив на паспортний контроль посвідчення водія, намагаючись при цьому здійснити незаконний перетин Державного кордону України в пункті контролю через державний кордон "Зернове" Сумського прикордонного загону без документів на право перетину державного кордону.

Вказані обставини зафіксовані у протоколі про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень № 530019 від 16.01.2012 (а.с.12-14). У протоколі зазначено особу представника перевізника провідник вагону № 13 ОСОБА_2 , копія посвідчення на ім'я ОСОБА_2 (а.с.46), відповідно до якого вона працює на посаді провідника. ОСОБА_2 була присутня при складанні протоколу, що підтверджується її підписом (а.с. 12). Крім того, у громадянина ОСОБА_1 та у свідка були відібрані письмові пояснення (а.с. 39,40).

Згідно п. 10 протоколу перевізником не виконано обов'язок перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира (пасажирів) документів, необхідних для в'їзду до держави прямування (транзиту), що призвело до спроби перевезення через державний кордон України одного пасажира, а саме громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчення водія серії НОМЕР_1, виданого 15.05.2007.

На підставі вказаного протоколу 26.01.2012 першого заступника начальника Сумського прикордонного загону винесено постанову № 92 про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень, якою до позивача застосований штраф у розмірі 8 500, 00 грн. (а.с.10-11).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про залізничний транспорт" від 04.07.1996 № 273/96-ВР, залізничний транспорт - виробничо-технологічний комплекс організацій і підприємств залізничного транспорту загального користування, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо;

- залізниця - статутне територіально-галузеве об'єднання, до складу якого входять підприємства, установи та організації залізничного транспорту і яке, при централізованому управлінні, здійснює перевезення пасажирів та вантажів у визначеному регіоні транспортної мережі;

- міжнародне залізничне сполучення - перевезення пасажирів, вантажів, багажу, вантажобагажу та пошти між Україною та іноземними державами.

Відповідно до п. 4 Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2010 за № 751 пункти пропуску через державний кордон України класифікуються: 1) за категоріями - міжнародні (пропуск через державний кордон громадян, транспортних засобів та вантажів будь-яких держав, а також осіб без громадянства); міждержавні (пропуск через державний кордон громадян, транспортних засобів та вантажів України і суміжної держави); місцеві (пропуск через державний кордон громадян України і суміжної держави, які проживають у прикордонних областях (районах), і транспортних засобів, що їм належать, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); 2) за видами сполучення - для автомобільного, залізничного, морського, пішохідного, повітряного, поромного і річкового; 3) за характером транспортних перевезень - пасажирські, вантажні, вантажно-пасажирські (з обмеженням або без обмеження вантажопідйомності транспортних засобів); для окремих видів транспортних засобів (військових кораблів, морських та річкових суден); для окремих видів операцій (перевалка вантажів, проведення ремонтних робіт тощо).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про залізничний транспорт", постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Статуту залізниць України" від 06.04.1998 за № 457 - міжнародне залізничне сполучення - перевезення пасажирів, вантажів, багажу, вантажобагажу та пошти між Україною та іноземними державами.

Згідно з п. 1.4. "Порядку оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів на залізничному транспорті", затвердженого наказом Міністерства транспорту України, Державною податковою адміністрацією від 24.10.2001 за № 712/431, міжнародне сполучення - перевезення пасажирів, вантажів, вантажобагажу, багажу та пошти між Україною та іншими державами.

Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень" від 10.01.2002 за № 2920 протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка керує транспортним засобом, або представником перевізника, у присутності якого складено протокол про правопорушення, а за наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є провідником вагону № 13, що підтверджується посвідченням на ім'я ОСОБА_2 (а.с.46). Таким чином, суд вважає, що вона є представником перевізника, а відтак протокол про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень підписаний уповноваженою особою.

Відповідно до ст. 1 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації від 16.01.1997 громадяни держав однієї Сторони можуть в'їжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої Сторони без віз, по документам, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, зазначеним в Додатках 1 і 2.

У Додатку № 2 до Угоди вказано вичерпний перелік документів для в'їзду, виїзду і пересування територією Російської Федерації громадян України: паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт, службовий паспорт. Отже, посвідчення водія не передбачено вказаним вище переліком.

Таким чином, виходячи з положень Закону України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень та Угоди суд приходить висновку, що у громадянина України ОСОБА_1 були відсутні документи, необхідні для в'їзду до держави прямування.

Посилання позивача на те, що преамбулою Закону України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень встановлено відповідальність перевізників за не виконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через Державний кордон України без необхідних документів є безпідставним.

Так, згідно ст. 1 Закону України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень підприємства (їх об'єднання), установи, організації, фізичні особи-підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення, за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира, але не більше двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за одне перевезення.

З матеріалів справи слідує, що провідник пасажирського вагону зобов'язаний попереджувати під час посадки пасажирів у вагон про необхідність мати паспортні документи, обов'язок перевізників здійснювати у пасажирів перевірку перед початком міжнародних пасажирських перевезень документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, передбачений вищим за силою нормативним актом - Законом України "Про залізничний транспорт", статтею 22-1: перевізник при перевезенні пасажира у міжнародному залізничному сполученні, зобов'язаний до початку перевезення перевірити наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред'явив необхідні документи. За невиконання обов'язку перевірити перед початком перевезення пасажира у міжнародному залізничному сполученні наявність у нього документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, перевізник несе відповідальність, передбачену законом.

Враховуючи встановлені в суді обставини у справі та досліджені докази, з огляду на те, що перевізником не було виконано обов'язку перевірити наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, факт чого не було спростовано в судовому засіданні, суд приходить висновку, що відповідачем оскаржувана постанова № 92 від 26.01.2012 про накладення на ДТГО "Львівська залізниця" штрафу в сумі 8500,00 грн. була винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України, Законом України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень, Законом України Про залізничний транспорт, а тому суд не вбачає підстав для її скасування та задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.Г.Прокудіна