Справа № 815/3767/15
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/3767/15

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом заступника прокурора Малиновського району м. Одеси ( правонаступник Одеська місцева прокуратура №2) в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Державної архітектурно - будівельної інспекції України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування реєстрації декларації, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року заступник прокурора Малиновського району м. Одеси звернувся в інтересах держави в особі Одеської міської ради з адміністративним позовом в якому просив визнати протиправною та скасувати реєстрацію декларації від 14.10.2013 року №ОД 22 про готовність об'єкта до експлуатації з реконструкції нежитлових приміщень з виділом в одиницю за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що Інспекцією ДАБК в Одеській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації з реконструкції нежитлових приміщень з виділом в одиницю за адресою: АДРЕСА_1, замовником якої була ОСОБА_2 Згідно п. 10 декларації реконструкція здійснювалась на підставі дозволу про початок будівельних робіт від 21.08.2007 року №254, виданого Інспекцією ДАБК в м. Одесі. Проте під вказаним номером видано дозвіл іншим особам та на реконструкцію об'єкту за іншою адресою, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2.

Таким чином, встановлені факти дають підстави для скасування відповідно до ст. 39-1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» відповідачем реєстрації декларації від 14.10.2013 року №ОД 22 про готовність об'єкта до експлуатації з реконструкції нежитлових приміщень з виділом в одиницю за адресою: АДРЕСА_1 і об'єктивно вказують на те, що ОСОБА_2 вела самочинне будівництво.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року визнано протиправною та скасовано реєстрацію декларації від 14.10.2013р. №ОД 22 про готовність об'єкта до експлуатації з реконструкції нежитлових приміщень з виділом в одиницю за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує увагу на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуємого судового рішення:

- суд першої інстанції протиправно поновив прокурору строк звернення до суду;

- при відкритті провадження судом не з'ясовано правомірність участі у даній справі органу прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради;

- орган прокуратури в даній справі не може виступати в особі Одеської міської ради, оскільки вона представляє інтереси міської територіальної громади, а не держави;

- відсутнє зобов'язання зберігати дозвіл на виконання будівельних робіт.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.10.2013 року третя особа: ОСОБА_2 подала до Інспекції ДАБК в Одеській області Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації з реконструкції нежитлових приміщень з виділом в одиницю за адресою: АДРЕСА_1.

Інспекцією ДАБК в Одеській області 14.10.2013 року здійснено реєстрацію зазначеної декларації за № ОД 22.

Надалі на підставі зазначеної декларації 06.11.2013 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності НОМЕР_1 (серія НОМЕР_2) на прийняте згідно вказаної декларації в експлуатацію нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.11.2013 року № 12337985.

08.09.2014 року Інспекцією ДАБК в Одеській області був виданий Наказ № 118.СС, яким скасовано реєстрацію Декларації № ОД 22 про готовність об'єкта до експлуатації з реконструкції нежитлових приміщень з виділом в одиницю за адресою: АДРЕСА_1, замовник - ОСОБА_2 через виявлення недостовірних даних, а саме: у п.10 Декларації вказано, що реєстрація здійснювалась на підставі дозволу на початок виконання будівельних робіт № 254 від 21.08.2007 року, виданого Інспекцією ДАБК м. Одеси, однак, під № 254/07 від 01.06.2007 року видано дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2.

За позовом ОСОБА_2 Одеським окружним адміністративним судом по справі №815/5920/14 прийнято рішення, яким визнаний протиправним та скасований наказ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області "Про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації" № 118.СС від 08.09.2014 року з підстав того, що на час виникнення у ОСОБА_2 правовідносин у сфері містобудівної діяльності: 14.10.2013 року - реєстрації Декларації № ОД 22, норми діючого законодавства не передбачали право Інспекції ДАБК в Одеській області скасовувати декларації про готовність об'єкта до експлуатації в разі невідповідності зазначених в Декларації даних і внесеної в неї інформації дійсним даним.

Зі змісту вказаної декларації, заповненої ОСОБА_2, вбачається, що нею проведена реконструкція нежитлових приміщень з виділом в одиницю за адресою: АДРЕСА_1, категорія складності ІІ.

В пункті 10 вказаної Декларації, де зазначаються дозвільні документи, повідомлення про початок виконання будівельних робіт, декларації про початок виконання будівельних робіт ОСОБА_2 зазначила "Дозвіл на виконання будівельних робіт виданий інспекцією ДАБК м.Одеса від 21.08.2007р. №254".

В ході судового розгляду представнику третьої особи пропонувалось надати суду даний документ в разі його наявності, проте його надано не було.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що в пунктах 10 , 11 спірної декларації про готовність об'єкта до експлуатації містяться завідомо недостовірні відомості та задовольнив адміністративний позов.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Земельного кодексу України, Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Так, за встановлених судом першої інстанції обставин, колегія суддів зазначає, що пункті 11.1 Декларації, де зазначається інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію чи договір про встановлення права земельного сервітуту щодо будівництва об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури, третя особа зазначила, що "згідно ч.4 ст.34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" - "може не зазначатися".

В п.12 та 13 декларації ОСОБА_2 зазначила, що загальна площа нежитлових приміщень складає 464,2 кв.м. кількість поверхів -1 поверх.

Як зазначено у пункті 10 спірної декларації - «Дозвіл на викоання будівельних робіт» виданий інспекцією ДАБК м.Одеса від 21.08.2007 року №254 ( а.с 25,т.2).

Однак, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради листом № 01-15/548п від 09.09.2015 року, спрямованого на запит суду повідомило, що відповідно до журналу реєстрації дозволів на виконання будівельних робіт під номером 254/07 значиться дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 та виданий він 01.06.2007року.

Вказане підтверджується також і дослідженням оригіналу декларації за № 254 від 01.06.2007 року (а.с.131,т.2) та журналом видачі відповідних декларацій Інспекцією державно-будівельного контролю м.Одеси ( а.с 125-126, т. 2).

Отже, у п.10 Декларації містяться завідомо недостовірні відомості.

На час початку будівельних робіт в 2007 році порядок та умови надання дозволу на виконання будівельних робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, технічного переоснащення, реставрації та капітального ремонту об'єктів регулювались Положенням про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 5 грудня 2000 року N 273 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2000 р. за N 945/5166).

За змістом пункту 1.1 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 5 грудня 2000 року N 273 дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших об'єктів, розширення і технічного переоснащення (далі - роботи з будівництва) є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) та генерального підрядника на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації, підключення до інженерних мереж та споруд та надає право відповідним службам на видачу ордера на проведення земляних робіт.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які одночасно ведуть реєстр наданих дозволів.

Виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється.

За правилами пункту 5.1. Положення виконання будівельних робіт на об'єктах без одержання дозволу або його завчасної перереєстрації, а також виконання не зазначених у дозволі будівельних робіт уважається самовільним і тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством.

Докази наявності вказаного дозволу суду не надані та в матеріалах справи відсутні, так само не надано суду проект реконструкції, таким чином дана реконструкція є самовільним будівництвом.

В ході судового розгляду встановлено, що даний вид робіт на час їх проведення не відносився до переліку робіт на проведення яких не вимагалось отримання дозволу та зазначених у розділ 4 Положення №273.

Як вбачається з матеріалів справи під час реконструкції нежитлового приміщення третя особа збільшила площу забудови до 464,2 кв.м. за рахунок земель прилеглих до нежитлового приміщення.

Зазначена земельна ділянка, на якій третьою особою самовільно здійснена реконструкція знаходиться у власності територіальної громади м. Одеси представником якої є Одеська міська рада.

Докази отримання від власника земельної ділянки згоди на передачу ОСОБА_2 у користування чи власність вказаної земельної ділянки на час подачі оскаржуваної декларації в матеріалах справи відсутні.

За правилами частини 4 статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкцію або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а так само нове будівництво відповідно до містобудівної документації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури на замовлення органів державної влади та органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності може бути проведено за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Водночас в ході судового розгляду суду не надано третьою особою документів на підставі яких дане нежитлове приміщення знаходилось у її користуванні чи власності до реконструкції, для встановлення судом розмірів нежитлової будівлі, виходячи з чого можна дійти висновку, що такими діями третя особа намагається приховати від суду докази протиправності проведення реконструкції, а тому колегія суддів погоджується з аргументами представника позивача, щодо помилковості даних зазначених третьою особою у п.11.1 Декларації, а саме, що інформацію про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою він мав право не зазначати.

На підставі статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно частини 2 статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

В статті 125 ЗК України зазначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до частини 6 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відмовляють у реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, якщо така декларація подана чи оформлена з порушенням встановлених вимог.

Відповідач в порушення пункту 21 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461, Земельного кодексу України не перевірив повноту та достовірність даних, викладених в декларації та зареєстрував її, а не повернув як таку, що подана чи оформлена з порушенням установлених вимог.

Згідно частин 1, 2, статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За правилами статей 10, 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5, ст. 60 вказаного закону здійснюють повноваження власника майна.

На підставі частини 1 та частини 2 статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до п.1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно пункту 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" наголошує, що від імені та в інтересах територіальних громад суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Розпорядження землями територіальної громади м. Одеси є виключна компетенція Одеської міської ради.

Самовільне зайняття земельної ділянки без отримання згоди від її власника порушує права територіальної громади в особі Одеської міської ради, передбачені статтею 12 ЗК України, оскільки тільки власник має право розпоряджатися своїм майном.

Згідно частини 1 статті 124 Закону України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Укладенню договору оренди земельних ділянок передують: розробка проекту відведення земельної ділянки, погодження в установленому порядку проекту відведення земельної ділянки, одержання висновку державної землевпорядної експертизи по проекту відведення земельної ділянки, прийняття рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачі її в оренду.

Представником третьої особи не було надано розробленого та погодженого в установленому порядку проекту відведення земельної ділянки з одержанням висновку державної землевпорядної експертизи.

За правилами частин 1 та 2 статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Таким чином, з огляду на те, що в п.10 декларації 14.10.2014 року №ОД 22 про готовість об'єкта до експлуатації містяться завідомо недостовірні відомості щодо отримання дозволу, а також, що у п.11.1 Декларації де зазначається інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію чи договір про встановлення права земельного сервітуту щодо будівництва об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури ОСОБА_2 протиправно зазначено, що "згідно ч.4 ст.34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" - "може не зазначатися", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що реєстрацію декларації слід визнати протиправною та скасувати.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стосовно доводів апелянта щодо протиправного поновлення прокурору строку звернення до суду, колегія суддів зазначає, що ухвалою Вищого адміністративного суду від 28 вересня 2016 року встановлено, що наведені прокурором обставини свідчать про поважність причин пропуску строку звернення прокурора з даним позовом, у зв'язку з чим судом першої інстанції обґрунтовано поновлено вказаний строк при відкритті провадження у справі.

З приводу посилання апелянта, що орган прокуратури в даній справі не може виступати в особі Одеської міської ради, оскільки вона представляє інтереси міської територіальної громади, а не держави варто зазначити наступне.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 14 від 18.09.2015 року прокурор може заявити позов в особі органів місцевого самоврядування лише з метою захисту їхніх інтересів, які за своєю природою є державними, або лише в тому випадку, коли у спірних правовідносинах цей орган виконував делеговані державні повноваження. Певне повноваження є державним у таких випадках: а) його виконання фінансується з державного бюджету; б) до складу керівних органів відповідної організації держава делегує своїх посадових осіб; в) в інших сферах державного управління аналогічні за змістом повноваження реалізуються державними органами; г) відповідне повноваження реалізується на всіх адміністративно-територіальних рівнях.

Відповідні повноваження органу місцевого самоврядування визначаються з огляду на вимоги Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Зі змісту п. 2 ст. 121 Конституції України, ч. ч. 2, 5 ст. 361 Закону України "Про прокуратуру" (в редакціях чинних на час виникнення спірних правовідносин) випливає, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин, так як, в основу перших покладено потребу в здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Із урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, що визначено у рішенні Конституційного суду України від 08.04.99 р., прокурор має право пред'являти позов в інтересах держави в особі спеціально уповноваженого органу, який наділений державою виконувати її функції.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги заступника прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року у справі № 815/3767/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 30 січня 2017 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин