Справа № 804/3915/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2016 р. Справа № 804/3915/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Софіївської районної державної адміністрації, треті особи - Першотравенська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області, відділ Держгеокадастру в Софіївському районі Дніпропетровської області, про визнання протиправним та скасування розпорядження, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 Софіївської районної державної адміністрації, треті особи - Першотравенська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області, відділ Держгеокадастру в Софіївському районі Дніпропетровської області, в якому позивач, просить:
- визнати протиправними і скасувати розпорядження голови Софіївської районної державної адміністрації за № Р-471/0/371-15 від 22 грудня 2015 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оскаржуване рішення прийнято із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки норми статті 141 Земельного кодексу України та статті 412 Цивільного кодексу України не надають права відповідачу вилучати, припиняти право користування земельною ділянкою та скасовувати державний акт на право постійного користування земельною ділянкою у випадку настання смерті фізичної особи, якій земельна ділянка надана у постійне користування.
Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, надала письмові заперечення, у яких просила суд відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що земельна ділянка площею 50,00 га на території Першотравенскої сільської ради надавалась з земель запасу у постійне користування ОСОБА_4 для ведення селянського (фермерського) господарства. Зазначена земельна ділянка була вилучена розпорядженням голови Софіївської районної державної адміністрації від 22 грудня 2015 року № Р-471/0/371-15, дане розпорядження підготовлено відповідно до клопотання Першотравенської сільської ради від 11.11.2015 року № 392, у зв'язку зі смертю землекористувача.
З огляду на вищевикладене, відповідач вважає, що дане розпорядження відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки ч.1ст. 149 Земельного кодексу України передбачає можливість безоплатного вилучення земельних ділянок у постійних користувачів для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Представник третьої особи - Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини не явки суду не повідомили.
Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру в Софіївському районі Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові заперечення проти адміністративного позову, в який позов не визнав, вважає вимоги позивача незаконними та необгрнутованими, посилаючись на те, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, отже, з моменту смерті ОСОБА_4 припиняється її право постійного користування на земельну ділянку, що перебуває у власності держави. На підставі викладеного у задоволенні позову просив відмовити.
Частиною 6 ст. 128 КАС України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи те, що треті особи у судове засідання не з'явились, ухвалою суду від 17.10.2016 р. відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу призначено до розгляду у письмовому провадженні на підставі наявних в справі доказів, за відсутності сторін.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22 серпня 1987 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 21 липня 2014 року серії НОМЕР_1, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області.
Згідно державного акту на право постійного користування землею від 25 лютого 1998 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 була надана у постійне користування земельна ділянка площею 50,00 га для ведення селянського (фермерського) господарства. Дана земельна ділянка знаходиться на території Першотравенької сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області та є власністю держави.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, якій був виданий державним акт на право постійного користування земельною ділянкою померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 15.07.2014 року серії НОМЕР_3.
Також, судом встановлено, що 11 листопада 2015 року сільським головою Першотравенської сільської ради Вощини Н.Д. на адресу Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області направлено лист за № 392 щодо припинення права користування земельною ділянкою у зв'язку зі смертю землекористувача.
Керуючись Законом України «Про місцеві державні адміністрації», статтею 141 Б Земельного кодексу України та розглянувши лист сільського голови, 22 грудня 2015 року головою Софіївської районної державної адміністрації прийнято розпорядження № Р-471/0/371-15 про припинення права користування земельною ділянкою, яким:
- припинено право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 50,00 га на території Першотравенської сільської ради, яку використовувала ОСОБА_4, у зв'язку зі смертю землекористувача;
- земельну ділянку загальною площею 50,00 га передано до земель запасу Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області;
- визнано таким, що втрат ив чинність державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 25.02.1998 року за №51.
При цьому, обгрунтовуючи підстави прийняття оспорюваного розпорядження, відповідач посилається на ст. 141 Земельного кодексу України.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.
Згідно приписів ч.1 ст.92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Як визначено ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом; вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.
Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Статтею 141 Земельного кодексу України встановлено перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, відповідно до якого підставами припинення права користування земельною ділянкою є:
а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;
б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;
в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;
г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;
ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;
д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;
е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;
є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
З аналізу оскаржуваного розпорядження вбачається, що підставою для його прийняття стала смерть землекористувача.
Проте, з норм глави 22 Земельного кодексу України слідує, що законодавець не передбачив можливості прийняття спеціальних рішень про визнання нечинними актів на право постійного користування землею та припинення права користування земельною ділянкою в зв'язку зі смертю користувача.
При цьому, вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб визначений ст. 412 Цивільного кодексу України:
1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача;
2) сплив строку, на який було надано право землекористування;
3) викуп земельної ділянки у зв'язку із суспільною необхідністю.
В усіх інших випадках, відповідно до ч. 2 ст. 412 Цивільного кодексу України, право користування земельною ділянкою може бути припинено тільки за рішенням суду.
Отже, прийняття рішення про припинення права користування землею в зв'язку з смертю користувача не відноситься до компетенції відповідача, який повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Таким чином, оскільки питання про вилучення земельної ділянки у судовому порядку не вирішувалось, суд приходить до висновку, що припинення права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 50,00 га на території Першотравенської сільської ради, яку використовувала ОСОБА_4, у зв'язку зі смертю землекористувача, передача даної земельної ділянки до земель запасу Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області та визнання таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею, є незаконним.
За таких обставин, суд вважає, що оспорюване розпорядження не відповідає вимогам законодавства, що є підставою для його скасування.
Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Статтею 86 вищевказаного Кодексу, зазначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
З матеріалів адміністративної справи слідує, що відповідачами не доведено правомірність оскаржуваного рішення, відтак, позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.
З огляду на сукупність викладених обставин, з урахуванням вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Виходячи з цього, сплачений позивачем судовий збір, що підтверджується квитанцією, яка міститься в матеріалах справи, підлягає компенсації з Софіївської районної державної адміністрації за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 94, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Софіївської районної державної адміністрації, треті особи - Першотравенська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області, відділ Держгеокадастру в Софіївському районі Дніпропетровської області, про визнання протиправним та скасування розпорядження - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Софіївської районної державної адміністрації за № Р-471/0/371-15 від 22 грудня 2015 року про припинення права користування земельною ділянкою.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Софіївської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок) грн.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Н.В. Турлакова