Справа № 806/1293/16
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сичова О.П.
Суддя-доповідач:Бучик А.Ю.
УХВАЛА

іменем України

"30" січня 2017 р. Справа № 806/1293/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бучик А.Ю.

суддів: Майора Г.І.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

представника позивача Геворгяна С.Л.

представників відповідача Свінціцької Г.В., Лугіни С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "02" листопада 2016 р. у справі за позовом Колективного підприємства сфери послуг ательє мод "Швейник" до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання дій протиправними, скасування постанови ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 визнано неправомірними дії Управління Держпраці у Житомирській області щодо проведення перевірки додержання суб'єктом господарювання - Колективним підприємством сфери послуг ательє мод "Швейник" законодавства про працю та загальнообов'язкового державного соціального страхування та складання відповідного акту перевірки № 06-03-039/0395. Визнано недійсною та скасовано постанову Управління Держпраці у Житомирській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЖИ 36/06-03-039/-395 від 05.07.2016, відповідно до якої накладено на Колективне підприємство сфери послуг ательє мод "Швейник" штраф у розмірі 43500 грн.

В апеляційній скарзі Управління Держпраці у Житомирській області просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позапланова перевірка позивача проведена з повним дотриманням вимог та приписів законодавчих норм. При цьому суб"єкт владних повноважень діяв на підставі, у спосіб та в межах, визначених чинним законодавтвом.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлено, що посадовою особою відповідача у період з 07.06.2016 по 14.06.2016 проведено позапланову перевірку Колективного підприємства сфери послуг ательє мод "Швейник" щодо додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, про що складено акт №06-03-039/0395. У ході здійсненої перевірки відповідачем зроблено висновок про порушення підприємством ч. 6 ст. 95 КЗпП України, що полягало у нездійсненні індексації заробітної плати трьом працівникам за березень, травень 2016 року; ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 115 КЗпП України, що полягало у виплаті зарплати менше двох разів на місць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів.

На підставі акту перевірки відповідачем 05.07.2016 прийнято постанову №ЖИ36/06-03-039/0395 про накладення на підприємство штрафу на підставі абзацу 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України у сумі 43500,00 грн.

Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції прийшов до висновку, що перевірка позивача призначена і проведена у період, в який діяв мораторій на проведення перевірок контролюючими органами.

Однак судова колегія не погоджується з наведеним висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Так, Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо податкової реформи" направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів та передбачає внесення змін до податкового законодавства.

Отже, за своєю метою та змістом цей Закон покликаний врегулювати саме податкові, а не будь-які інші правовідносини, зокрема і ті, які виникають у сфері охорони праці.

Відповідно до ст. 1 Податкового кодексу України даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Вказаним Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності тих контролюючих органів, про які йдеться у пункті 41.1 статті 41 цього Кодексу. Зокрема, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, його територіальні органи. У складі контролюючих органів діють підрозділи податкової міліції.

Відтак, беручи до уваги завдання Управління Держпраці у Житомирській області, можна дійти висновку, що відповідач не відноситься до категорії контролюючих органів доходів і зборів в розумінні вимог пункту 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України.

Отже, помилковим є посилання суду першої інстанції на п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014р. №71-VIII.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що законодавцем прийнято два нормативно-правових акти, якими встановлено мораторії на проведення перевірок суб'єктів господарювання, а саме:

- Закон України "Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи" № 71 -VIII (п. З Прикінцевих положень), яким мораторій на перевірки за колом суб'єктів поширено на контролюючі органи в розумінні положень, н. 41.1 ст. 41 ПК України;

- Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" № 76-VIII (п. 8 Прикінцевих положень), яким мораторії на перевірки за колом суб'єктів поширено на усі контролюючі органи, крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України.

Вказане засвідчує, що правовідносини, пов'язані з встановленням обмеження на проведення перевірок Управлінням Держпраці у Житомирській області регулювались саме пунктом 8 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII від 28.12.2014, а не Законом № 71-VIII і в часовому вираженні тривали протягом січня-червня 2015 року.

Натомість, перевірка позивача призначена та проведена у червні 2016, тобто в період, на який не поширювались обмеження на перевірки, встановлені Законом № 76-VIII від 28.12.2014.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що мораторій на проведення перевірок в Управлінням Держпраці у Житомирській області діяв лише до 01.07.2015, а тому покликання суду першої інстанції, що призначення перевірки КПСП ательє мод "Швейник" є протиправним, оскільки здійснене у період, в який діє мораторій на проведення перевірок контролюючими органами, є безпідставним.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.07.2012 за №1291/21603, передбачено, що право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (пункт 3 згаданого Порядку).

У свою чергу, ч. 1 ст. 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V визначений перелік підстав для здійснення позапланових заходів, якими є:

- подання суб'єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

- виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених у документах обов'язкової звітності, поданих суб'єктом господарювання;

- перевірка виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом державного нагляду (контролю);

- обґрунтоване звернення фізичної особи про порушення суб'єктом господарювання її законних прав. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення;

- неподання у встановлений термін суб'єктом господарювання документів обов'язкової звітності без поважних причин, а також письмових пояснень про причини, які перешкоджали поданню таких документів;

- настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов'язано з діяльністю суб'єкта господарювання.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що згідно з ч. 2 ст. 6 названого Закону проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, якщо інше не передбачається законом або міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на наявність листа виконавчого комітету Корольовської районної ради м. Житомира від 27.04.2016 №1015/167 та листа-погодження Державної служби України з питань праці від 18.05.2016 №5520/4/4.2-ДП-16 є необґрунтованими, оскільки додаткові підстави для проведення позапланового заходу можуть встановлюватись виключно законом або міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Таких обставин не існувало.

Одночасно слід зазначити, що не можуть обґрунтовувати правомірність проведення позапланової перевірки позивача і приписи п. 3 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, відповідно до яких позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

По-перше, зміст наведеної правової норми свідчить на користь висновку про те, що наявність згоди Держпраці України на проведення позапланової перевірки надає підстави для її проведення тільки у випадку звернення про порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування. За обставин, які склались у даній справі, жодного звернення з приводу факту конкретного, а не абстрактного, порушення КПСП ательє мод "Швейник" вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування у відповідача не було.

По-друге, як було зазначено, проведення позапланового заходу має відбуватись виключно з підстав, встановлених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", який не передбачає можливості розширення переліку для проведення такого заходу положеннями підзаконного нормативно-правового акту.

Отже, невиконання відповідачем зазначених вимог Закону щодо наявності підстав для проведення позапланового заходу призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Тому акт перевірки №06-03-039/0395, як джерело фіксації факту порушення позивачем ч. 6 ст. 95, ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 115 КЗпП України, не може бути розцінений як допустимий доказ, оскільки одержаний відповідачем із порушенням встановленої процедури, що відповідно до ч. 3 ст. 70 КАСУ не може братися до уваги.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність прийнятого рішення, яке постановлене із дотриманням судом норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Щодо судових витрат, понесених Колективним підприємством сфери послуг ательє мод "Швейник" на юридичні послуги в сумі 2500 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 та 3 статті 90 КАС України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України "Про граничний розмір компенсаційних витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять оригіналів письмових доказів надання та оплати позивачем правової допомоги в сумі 2500 грн., а копії останніх не можуть прийматись судом, як правове обгрунтування для покладення понесених витрат позивача за рахунок відповідача, що є підставою для відмови у відшкодуванні вказаних судових витрат.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "02" листопада 2016 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Ю.Бучик

судді: Г.І. Майор

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "30" січня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Колективне підприємство сфери послуг ательє мод "Швейник" вул. Житній ринок, 8,Житомир,10000

3- відповідачу: Управління Держпраці у Житомирській області вул.Шевченка,18-А,м.Житомир,10008

4 - представник позивача: Геворгян Сурен Людвигович - АДРЕСА_1,