Справа № 286/3154/16-а
Суддя: Гришковець А. Л.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/3154/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року

Суддя Овруцького районного суду Житомирської області Гришковець А. Л. , розглянувши у скороченому провадженні в місті Овруч справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання здійснити перерахунок та виплату щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати дії відповідача щодо нарахування та виплати йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №141 протиправними та зобовязати управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області здійснити перерахунок, нарахування і виплату йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік у розмірі встановленому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме: пяти мінімальних пенсій за віком, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», з урахуванням проведених виплат, мотивуючи тим, що він є учасником бойових дій та має право на отримання до 5 травня щорічної разової грошової допомоги у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком. Відповідно у 2016 році він повинен був отримати допомогу в сумі 5650 грн., а отримав лише 920 грн..

Представник відповідача управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації надали заперечення проти позову, в якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог до управління, оскільки, останнє не є належним відповідачем по справі.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З листа Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення №905/15 від 13.12.2016 вбачається, що позивачеві в 2016 році виплачено разову грошову допомогу до 5 травня в сумі 920 грн., як учаснику бойових дій, у розмірі встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно п.26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, серед іншого і ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В п.2.1. ч.1 рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 по справі №1-42/2011 Конституційний Суд України вказав, що згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Із цим конституційним правом громадян кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення.

У Конституції України передбачено гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення, визначення джерел державного соціального забезпечення, контроль за використанням коштів Державного бюджету України.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України ( що включає право на достатнє харчування, одяг, житло).

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 19 червня 2001 року N 9-рп/2001 у справі щодо стажу наукової роботи, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховував також положення актів міжнародного права.

Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У рішеннях від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 ( v015p710-04 ), від 24 березня 2005 року N 2-рп/2005 ( v002p710-05 ), від 20 червня 2007 року N 5-рп/2007 ( v005p710-07 ) Конституційний Суд України сформулював правові позиції стосовно такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність). Крім того, згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 17 березня 2005 року N 1-рп/2005 ( v001p710-05 ) у справі про надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, держава зобов'язана відповідним чином регулювати економічні процеси, встановлювати і застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Крім того, Європейський суд з прав людини, у справі «ОСОБА_2 Велікода проти України » вказував на право держави регулювати соціальні виплати з метою необхідності дотримання балансу інтересів особи і суспільства. Однак, при цьому зазначається про неможливість встановлення такого розміру соціальних виплат, який нівелює саме поняття соціальний захист та порушує людську гідність.

Відповідно до ч.1 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), зокрема, учасникам бойових дій в розмірі 920 гривень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачу правомірно у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141, а тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.6, 9, 11, 12, 158-163, 183-2 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання здійснити перерахунок та виплату щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана через Овруцький районний суд в Житомирський апеляційний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_3