Справа № 520/14823/16-а
Суддя: Васильків О. В.
Дата ухвалення: 2017-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/520/227/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2017 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О. В.

при секретарі - Дідур Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та стягнення коштів, суд, -

В С Т А Н О В И В:

22.11.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача, в якому просить визнати неправомірними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови позивачу у виплаті недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2014 рік, 2015 рік і 2016 рік; стягнути з відповідача недоплачену щорічну до 05 травня грошову допомогу у розмірі за 2014 рік - 5342,00 грн., за 2015 рік - 5117,00 грн., за 2016 рік - 6440,00 грн. При цьому позивач посилається на те, що з жовтня 1998 року позивач є інвалідом війни 2 групи, та має право на отримання щорічної до 5 травня разової грошової допомоги інвалідам війни. Позивач вказує, що відповідачем було перераховано на рахунок позивача кошти у якості разової щорічної грошової допомоги до 05 травня, однак не у повному обсязі, у зв'язку із чим, позивач змушений звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просить його задовольнити.

Представник відповідача Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради Кулібабіна Г.В. підтримала надані письмові заперечення та просить відмовити у задоволенні позову. При цьому представник пояснила, що Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради перерахувавши позивачу кошти у якості разової щорічної грошової допомоги до 05 травня діяв правомірно, оскільки керувався постановою КМУ від 16.04.2014 року № 102.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно посвідчення НОМЕР_1, є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни /а.с. 26-27/.

Відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» /в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин/, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Положеннями ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Так, відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність встановлено у розмірі 949 грн.; відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність встановлено: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 грудня - 1074 гривні; відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність встановлено: 1074 гривні, з 1 травня ? 1130 гривень, з 1 грудня ? 1208 гривень.

У ході розгляду справи позивач пояснював, що відповідачем було перераховано на його рахунок кошти у якості разової щорічної грошової допомоги до 05 травня, однак не у повному обсязі, а саме у 2014 році - 2250 грн., у 2015 році - 2475 грн., та у 2016 році - 2600 грн. Факт перерахування позивачу коштів у якості разової щорічної грошової допомоги до 05 травня саме у такому розмірі не оспорювався представником відповідача у судовому засіданні. При цьому представник відповідача пояснювала, що Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради діяв правомірно, оскільки керувався постановою КМУ від 16.04.2014 року № 102 «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Міністерства соціальної політики України, Прем'єр-міністра України, Голови Верховної Ради України із заявами та скаргами стосовно вимоги виплатити йому кошти у якості разової щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2014-2016 рр. саме у розмірі, передбаченому Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" /а.с. 6-25/. Так, зокрема, 26.10.2016 року листом № 01-В-9135/3,4,5 Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради відмовив позивачу у перерахунку розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014-2016 рр., і виплату недоплачених сум за ці роки /а.с. 24-25/.

Суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача з посиланням на постанову КМУ від 16.04.2014 року № 102 «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", оскільки під час виникнення спірних правовідносин була чинною редакція ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка має вище юридичну силу, аніж постанова КМУ від 16.04.2014 року № 102.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

А, відповідно до рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), згідно з яким "конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". При цьому Конституційний Суд України зазначив, що "загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена" (абзац четвертий підпункту 5.2 пункту 5 мотивувальної частини).

Отже, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Частиною першою статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», зазначено, що відповідно до ст. ст. 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Згідно з статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст. 2 КАС України, завдання адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень тому числі органів державної влади.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо гарантується на підставі Конституції України.

Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Керуючись ст. ст. 18, 71, 159, 161, 162, 163 КАС України, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, - задовольнити.

Визнати дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2014 рік, 2015 рік і 2016 рік, - неправомірними.

Стягнути з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 недоплачену щорічну до 05 травня грошову допомогу у розмірі за 2014 рік - 5342,00 грн., за 2015 рік - 5117,00 грн., за 2016 рік - 6440,00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя Васильків О. В.