Справа № 815/5114/16
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5114/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Одеської міської ради до департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальської Вікторії Валентинівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 72 від 12.06.2015 р., скасування рішення № 28289354 від 17.02.2016 р., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов Одеської міської ради до департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальської Вікторії Валентинівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому позивач просить:

скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 12.06.2015 року № ОД 72 «Реконструкція квартири без зміни геометричних розмірів за адресою: АДРЕСА_1», замовниками за якою визначено ОСОБА_3 та ОСОБА_2;

скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальської В.В. від 17.02.2016 року, індексний номер 28289354.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 12.06.2015 року № ОД 72 «Реконструкція квартири без зміни геометричних розмірів за адресою: АДРЕСА_1» містяться недостовірні відомості щодо дозвільних документів, на підставі яких ОСОБА_2, ОСОБА_3 здійснювалось будівництво, відтак реєстрацію останньої здійснено неправомірно, в зв'язку з чим остання підлягає скасуванню. Крім того, позивач зазначив про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальської В.В. від 17.02.2016 року, індексний номер 28289354.

Представник позивача у судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачі та треті особи до судового засідання явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином та завчасно.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, у зв'язку з відсутністю перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених ст.128 КАС України, відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справа розглянута в порядку письмового провадження

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу № 4-259 від 22.05.2009р. придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 47,5 кв.м. (а.с. 32-33).

Згідно з технічним паспортом від 29.04.2009 року, складеним КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» загальна площа квартири 47,5 кв.м (а.с. 26-28).

Згідно витягу № 22879505 від 29.05.2009р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», 29.05.2009р. прийнято рішення про реєстрацію права власності на підставі договору купівлі продажу № 4-259 від 22.05.2009р., форма власності приватна, спільна часткова, частки ? за ОСОБА_2 та ? за ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 36).

12.06.2015 р. департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області зареєстровано декларацію за № ОД 72 про готовність об'єкта до експлуатації, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 47,5 кв.м. (а.с. 17-21).

17.02.2016р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В. прийнято рішення (з відкриттям розділу) за індексним номером 28289354 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний нагляд - сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об'єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.

Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст.10 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: 1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Процедура виконання будівельних робіт визначена Порядком виконання будівельних робіт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 р. (далі - Порядок № 466).

Відповідно до ст.ст. 36, 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011 р. та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 р. (далі - Порядок №461), встановлено декларативний принцип на отримання права на виконання підготовчих робіт і будівельних робіт та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до 1-3 категорій складності. При цьому, замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Згідно п.п. 18, 19 Порядку №461 орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру. У разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, замовниками об'єкта будівництва у п. 10 Декларації про готовність об'єкта до експлуатації «Інформація про дозвільні документи (повідомлення про початок виконання будівельних робіт, декларація про початок виконання будівельних робіт, інші документи у разі їх наявності)» зазначено про дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий інспекцією ДАБК м. Одеси № 617/06 від 04.09.2006 р. (а.с. 19).

Однак, як вбачається з листа управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 14.07.2016 р. (вих. № 01-11/2101), згідно з даними журналу реєстрації дозволів на виконання будівельних робіт дозвіл №617/06 від 04.09.2006 р., видано ОСОБА_5 на будівництво садового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 22-25).

Таким чином, дозволу на виконання будівельних робіт № 617/06 від 04.09.2006р. щодо визначеного замовниками об'єкта будівництва не існує, а в Декларації про готовність об'єкта до експлуатації зазначено недостовірні відомості щодо дозвільних документів, на підставі яких ОСОБА_2, ОСОБА_3 здійснювалось будівництво.

Крім того, відповідно до п. 2 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 273 від 05.12.2000 року, який був чинний до 19.01.2010 року, тобто, на момент визначеної ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у Декларації дати видачі їм дозволу на виконання відповідних будівельних робіт, серед документів, які мали подаватися для одержання дозволу, визначався документ, що посвідчує право власності забудовника чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об'єкт містобудування.

У вказаній Декларації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визначено, що реконструкція будинку здійснюється ними без зміни геометричних розмірів. З урахуванням наведеного у п.11.1 Декларації стосовно інформації про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, замовниками об'єкта будівництва вказано, що проведене ними будівництво не потребує таких документів відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані може проводитися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Однак, інформація про те, що проведена третіми особами реконструкція квартири здійснена без зміни геометричних розмірів, не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, з огляду на наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.05.2009 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали квартиру під АДРЕСА_1, загальною площею 47,5 кв.м. (а.с. 32).

Згідно з технічним паспортом від 29.04.2009 р., складеним КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», загальна площа квартири складає 47,5 кв.м. (а.с. 26-28).

Водночас, відповідно до Декларації загальна площа квартири після реконструкції вже складає 58,1 кв.м. (а.с. 19).

Згідно з технічним паспортом від 10.02.2016 року, складеним товариством з обмеженою відповідальністю «Одеське Бюро Технічної Інвентаризації», загальна площа квартири також складає 58,1 кв.м. (а.с. 29-31).

Враховуючи наведене, загальну площу квартири, за визначеними у Декларації даними, збільшено на 10,6 кв.м. порівняно з моментом набуття права власності у 2009 році. Водночас, таке збільшення об'єкта нерухомого майна не можливо провести без зміни геометричних розмірів приміщення, чим і визначається недостовірність вказаної у Декларації інформації про проведення реконструкції нерухомого об'єкта без зміни його геометричних розмірів.

В свою чергу, у разі проведення реконструкції об'єктів будівництва, яка передбачає зміну геометричних розмірів, замовник будівництва був зобов'язаний підтвердити таке своє право документом, що посвідчує право власності забудовника чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об'єкт містобудування, та, відповідно, вказати інформацію про такий документ у декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Однак, в порушення вищезгаданих норм чинного законодавства України, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у п. 11.1 Декларації вказано про відсутність у них обов'язку зазначати інформацію про документ, що посвідчує право власності забудовника чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об'єкт містобудування, чим порушено встановлені чинним законодавством вимоги до оформлення декларацій про готовність об'єкта до експлуатації.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Разом з тим, як зазначено позивачем та протилежного не спростовано іншими учасниками процесу належними та допустимими доказами, Одеська міська рада не передавала у власність чи користування земельну ділянку, на якій розташована здійснена ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прибудова до квартири АДРЕСА_1, тобто, реконструкцію вказаної квартири з прибудовою проведено на земельній ділянці, яка не була відведена в установленому законодавством порядку для цієї мети.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Позивач наголошує на тому, що всупереч наведеним приписам чинного законодавства ОСОБА_2 та ОСОБА_3, здійснивши реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з фактичною зміною її геометричних розмірів, на теперішній час використовують вищезазначену земельну ділянку без правовстановлюючих документів на землекористування, чим порушують вимоги Земельного кодексу України та право власності територіальної громади м. Одеси на відповідну земельну ділянку.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язанні з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За приписами ст.31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Відповідно до ч.8 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Водночас, згідно з ч.2 ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Відповідно до п.22 Порядку № 461, у разі виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю наведених у декларації недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), які не є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом відповідно до статті 39-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", орган державного архітектурно-будівельного контролю письмово повідомляє замовнику (його уповноваженій особі) протягом одного робочого дня з дня такого виявлення.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 12.06.2015 року № ОД 72 «Реконструкція квартири без зміни геометричних розмірів за адресою: АДРЕСА_1», замовниками за якою визначено ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальської В.В. від 17.02.2016 року, індексний номер 28289354, суд зазначає наступне.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про реєстрацію права власності (номер запису про право власності 13296292), вид власності: приватна, вид спільної власності: спільна часткова; за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), розмір частки ? , та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), розмір частки ?, внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В., щодо об'єкта нерухомого майна: квартири, об'єкт житлової нерухомості (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01), загальною площею 58,1 кв.м, житлова площа 29,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу, серія та номер: 4-259, виданий 22.05.2009 року державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Туйск Ф.Л., витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, серія та номер: 22879505, виданий 29.05.2009 року комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомого майна».

Підставою внесення запису про право власності 13296292 є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28289354 від 17.02.2016 р., що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 78600176 від 23.01.2017 р.

Разом з заявою, поданою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Ковальській В.В., подано наступні документи: договір купівлі-продажу, серія та номер: 4-259, виданий 22.05.2009 року державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Ф.Л., витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, серія та номер: 22879505, виданий 29.05.2009 року комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомого майна», квитанції про сплату адміністративного збору, декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, серія та номер № ОД 72 від 12.06.2015 р., видану Департаментом ДАБІ в Одеській області, що вбачається з картки прийому заяви №28285091 (а.с.85). Зазначене також підтверджується відповідачем (а.с. 34-35).

За наслідками розгляду вищевказаних документів прийнято оскаржуване рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальської В.В. від 17.02.2016 року, індексний номер 28289354.

Суд зазначає, що Законом України від 26 листопада 2015 року N 834-VIII, що набув чинності з 01.01.2016року, до Закону N 1952-IV внесено зміни шляхом викладення його в новій редакції.

Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державним реєстратором є, зокрема, нотаріус (п.2 ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно ст.11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав).

Згідно ч.1 ст.37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Так, ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції Закону України N 834-VIII врегульовано питання внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб'єкта права, відомостей про об'єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

Подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.

Частиною 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

За приписами ч.3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування на підставі рішення суду рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав, про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна відповідний запис скасовується.

Частиною 4 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що судом скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 12.06.2015 року № ОД 72 «Реконструкція квартири без зміни геометричних розмірів за адресою: АДРЕСА_1», замовниками за якою визначено ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а оскаржуване рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальської В.В. від 17.02.2016 року, індексний номер 28289354, приймалось, зокрема, на підставі вказаної декларації, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу КовальськоїВ.В. від 17.02.2016 року, індексний номер 28289354.

Позивач, в силу положень ч.1 ст.71 КАС України, довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги, у той час коли відповідачем на підставі ч. 2 ст. 71 КАС України доводи позивача не спростовано.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.2 вказаної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Однак, відповідачем не надано до суду обґрунтованих заперечень проти адміністративного позову та доказів на підтвердження правомірності реєстрації декларації.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши докази наявні в матеріалах справи та приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради є обґрунтованими, в зв'язку з чим підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 128, 159-164, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Одеської міської ради до департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальської Вікторії Валентинівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 72 від 12.06.2015 р., скасування рішення № 28289354 від 17.02.2016 р., - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 12.06.2015 року № ОД 72 «Реконструкція квартири без зміни геометричних розмірів за адресою: АДРЕСА_1», замовниками за якою визначено ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальської В.В. від 17.02.2016 року, індексний номер 28289354.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Г.П. Самойлюк