Справа № 826/4643/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2017 року № 826/4643/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., суддів - Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про стягнення частини середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1) з позовом до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (надалі - відповідач або Мінрегіон), в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів, за листопад 2015 - березень 2016 року в сумі 49705,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на день звернення позивача із позовом відповідач не виконав постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2010 у справі №2а-4477/09/2670 (з урахуванням змін внесених постановою Вищого адміністративного суду України від 29.03.2011), виконавчий лист №2а-4477/09/2670, виданий 10.05.2011, та постанову Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 21.05.2014 (ВП №43399315) щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України. З огляду на це позивач вважає, що відповідач повинен сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період листопад 2015 року - березень 2016 року, обчислений відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, та з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадового окладу «начальника самостійного відділу» згідно постанов Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №700, від 06.02.2008 №34, від 17.01.2011 №20, та від 09.12.2015 №1013, всього у сумі 49705,33 грн.

13.10.2016 ОСОБА_1 через канцелярію суду подано заяву про уточнення позову (зменшення позовних вимог), згідно якої позивач підтвердив факт отримання від Мінрегіон частини середньої заробітної плати за період листопад 2015 - березень 2016 року в сумі 31720,02 грн. та виклав свої позовні вимоги в такій редакції: стягнути з Мінрегіон на користь ОСОБА_1 частину середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів, за листопад 2015 - березень 2016 року, включно, обчислений за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, у сумі 17985,31 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги (з урахуванням вказаної заяви від 12.10.2016) підтримав в повному обсязі. На переконання позивача, відповідач при нарахуванні та виплаті належної ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період листопад 2015 - березень 2016 року не врахував положення п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 №20, та безпідставно здійснив утримання із суми середньої заробітної плати (39595,67 грн.) податкові та інші обов'язкові платежі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, в яких зазначив, що на виконання судових рішень та виконавчого листа у справі №2а-4477/09/2670 Мінрегіону видало наказ від 24.03.2016 №123 К/ОС про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника контрольно-ревізійного відділу, про що останній був ознайомлений під підпис. За час вимушеного прогулу з період з 01.11.2015 по 23.03.2016 Мінрегіон нарахувало позивачу середній заробіток у розмірі 39595,67 грн., з якого утримано та сплачено до бюджету податки та збори на загальну суму 8061,14 грн. Крім того, за 24.03.2016 позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 230,43 грн., з якої утримано та сплачено податки та збори на суму 44,94 грн. Таким чином, після сплати податків та зборів позивачу в кінці березня 2016 року було виплачено кошти на загальну суму 31720,02 грн. (в тому числі 31534,53 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу, 184,49 грн. - заробітна плата 24.03.2016, після поновлення на роботі). На обґрунтування своєї позиції представник відповідача надав розрахунок суми середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2015 по 23.03.2016 та додаткові документи.

В судовому засіданні 17.11.2016 за участю позивача та представника відповідача суд у відповідності до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2010 у справі №2а-4477/09/2670 за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Міністерства регіонального розвитку та будівництва України та Міністерства з питань житлово-комунального господарства про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2010, позов ОСОБА_1 задоволений частково - визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 01.02.2007 № 49 "ос" про звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України; стягнуто з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2007 по 01.05.2010 в сумі 118104,00 грн.; визнано звільненим ОСОБА_1 з роботи з 01.05.2010 на підставі п. 3 ст. 30 Закону України «Про державну службу» у зв'язку із досягненням ним граничного віку проходження державної служби; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 29.03.2011 касаційну скаргу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України задоволено частково, а саме: скасовано ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2010 та змінено постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2010, а саме абзац третій резолютивної частини постанови суду викладено в наступній редакції: «стягнути з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2007 по 01.05.2010, з відрахуванням отриманої ним допомоги по безробіттю, обов'язкових зборів та платежів»; виключено з резолютивної частини постанови суду четвертий абзац щодо визнання звільненим ОСОБА_1 з роботи з 01.05.2010 на підставі п. 3 ст. 30 Закону України «Про державну службу» у зв'язку із досягненням ним граничного віку проходження державної служби, та доповнено резолютивну частину постанови суду абзацом наступного змісту: «поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, з 01.02.2007».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.2014 у справі №2а-4477/09/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014, встановлено спосіб виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 29.03.2011 в частині стягнення з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.02.2007 по 01.05.2010, з відрахуванням отриманої ним допомоги по безробіттю, обов'язкових зборів та платежів, шляхом визначення суми, що підлягає стягненню, у розмірі 149161,22 грн.

10.05.2011 та 20.05.2011 на підставі постанови адміністративного суду України від 29.03.2011 були видані виконавчі листи №2а-4477/09/2670 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, з 01.02.2007 та стягнення з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2007 по 01.05.2010, з відрахуванням отриманої ним допомоги по безробіттю, обов'язкових зборів та платежів.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2013 та від 11.08.2014 у справі №2а-4477/09/2670, залишеними без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014 та від 02.10.2014, замінено боржника у виконавчих провадженнях (ВП №26593723, ВП №26858570) з примусового виконання виконавчих листів Окружного адміністративного суду міста Києва №2а-4477/09/2670, виданих 10.05.2011 та 20.05.2011, - Ліквідаційну комісію Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

В зв'язку із заміною боржника ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2013 у справі №2а-4477/09/2670, відділом державної виконавчої служби у Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві виконавчий лист № 2а-4477/09/2670, виданий 10.05.2011 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді, був направлений за належністю до Державної виконавчої служби України.

Постановою відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 21.05.2014 у виконавчому провадженні ВП № 43399315 Мінрегіон було зобов'язано негайно поновити ОСОБА_1 на посаді.

Вимоги рішень судів у справі №2а-4477/09/2670, які набрали законної сили, та виконавчого листа № 2а-4477/09/2670, виданого 10.05.2011, щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства були виконані відповідачем лише 24.03.2016 шляхом прийняття наказу від 24.03.2016 №123 К/ОС.

Також, суд встановив, що постановами Окружного адміністративного суду міста Києва у справах №826/1296/15 та №826/17599/15 за позовами ОСОБА_1 до Мінрегіон про зобов'язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які набрали законної сили в порядку ч. 3 ст. 254 КАС України, на користь позивача присуджено виплату за рахунок відповідача середнього заробітку у сумах 262981,59 грн. (за період з 01.05.2010 по 02.04.2015) і 48408,29 грн. (за період з квітень - жовтень 2015 року), обчислених в порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, та з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадового окладу позивача на 7%, 45% і 25% згідно постанов Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №700, від 06.02.2008 №34 та від 09.12.2015 №1013 (у випадку розрахунку середнього заробітку за період з квітень - жовтень 2015 року).

Дані обставини визнаються сторонами, а тому в силу норми ч. 3 ст. 72 КАС не потребують доказування у межах цього спору.

В тексті своїх заперечень проти позову представник відповідача повідомив, що на виконання рішень судів у справах №2а-4477/09/2670 та №826/17599/15 на користь ОСОБА_1 10.12.2014 перераховано кошти у сумі 149161,22 грн., а 23.03.2016 - 37910,94 грн., що засвідчується доданими до заперечень копіями меморіального ордеру №2а-4477/09 (#34316299) і платіжного доручення №152 від 23.03.2016 та не заперечується позивачем.

Також, Мінрегіон обчислило та нарахувала ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2015 по 23.03.2016 (тобто, до дня поновлення на посаді згідно наказу від 24.03.2016 № 123 К/ОС) у розмірі 39595,67 грн. Вказана сума середнього заробітку була обрахована відповідачем наступним чином:

- за період з 01.11.2015 по 30.11.2015: 1) середньоденна заробітна плата позивача встановлена ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.09.2014 у справі №2а-4477/09/2670, що згідно Єдиного державного реєстру судових рішень набрала законної сили, та становить 217,43 грн.(зокрема, при визначенні розміру середньоденної заробітної плати була використана довідка Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 20.05.2008 №7/4-123, з даними якої за останні два місці роботи (грудень 2006 року та січень 2007 року) середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 склала 4566,07 грн.); При цьому, з урахуванням підвищення посадових окладів керівних працівників та спеціалістів центрального апарату міністерств, що відбувалось відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №700 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 p. N268» на 7 % та постанови Кабінету Міністрів України від 06.02.2008 №34 «Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України» на 45 %, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 в листопаді 2015 року становить 337, 34 грн. (тобто, спочатку 217,43x7% = 232,65 грн., потім 232,65x45% = 337,34 грн.). 2) середньомісячне число робочих днів встановлено ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.09.2014 у справі №2а-4477/09/2670, та становить 20,5 днів.

Відповідно за один місяць вимушеного прогулу (тобто, за період з 01.11.2015 по 01.12.2015) середній заробіток позивача складає 6915,47 грн. (20,5*1 = 20,5 днів*337,54 грн.);

- за період з 01.12.2015 по 29.02.2016: враховуючи підвищення посадового окладу позивача відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з 01.12.2015 на 25% середньоденна заробітна плата з вказаної дати становить 421,68 грн. (337,34*25%).

Відповідно за три місяці вимушеного прогулу (тобто, за період з 01.12.2015 по 29.02.2016) середній заробіток позивача складає 25933,32 грн. (20,5*3= 61,5 днів*421,68 грн.);

- за період з 01.03.2016 по 23.03.2016: враховуючи кількість 16 робочих днів вимушеного прогулу середній заробіток позивача складає 6746,88 грн. (16*421,68 грн.).

Разом середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2015 по 23.03.2016 становить 39595,67 грн. (6915,47 грн.+25 933,32 грн.+6746,88 грн.)

З нарахованої суми середнього заробітку у розмірі 39595,67 грн. відповідачем було утримано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 6518,05 грн., військовий збір - 593,94 грн. та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - 949,15 грн.

До сплати згідно відомості на виплату грошей від 24.03.2016 та платіжного доручення № 149 від 23.03.2016 позивачу за чеком було видано 31720,02 грн., з них 31534,53 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу, 184,49 грн. - заробітна плата за 24.03.2016 після поновлення на роботі.

Факт отримання вказаної суми коштів визнано позивачем в тексті заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог від 12.10.2016. Водночас в своїй заяві позивач посилається на неправильність обрахунку відповідачем суми середнього заробітку за заявлений період (листопад 2015 - березень 2016 року) з тих підстав, що відповідач залишив поза увагою факт підвищення посадового окладу начальника відділу до 3221 грн. у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.2011 №20, та протиправно здійснив утримання з нарахованої на його користь суми коштів у розмірі 39595,67 грн. податків і обов'язкових платежів. З урахуванням даних зауважень сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на думку позивача, має становити 49705,33 грн., з них 17985,31 грн. підлягають виплаті ОСОБА_1 в межах цього спору.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 2, ч.ч. 1, 2 і 7 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - забезпечується державою.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, за наявності рішення суду про поновлення на роботі останнє підлягає негайному виконанню. Негайне виконання передбачає, що працедавець зобов'язаний поновити працівника на роботі на дату рішення суду (з часу оголошення рішення в судовому засіданні).

Статею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

З матеріалів справи вбачається, що станом на момент розгляду справи, рішення у справі №2а-4477/09/2670 про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника (позивача), виконано 24.03.2016.

Таким чином, період вимушеного прогулу позивача, що неохоплений попередніми рішеннями судів у справах №2а-4477/09/2670, №826/1296/15 та №826/17599/15, для розрахунку середнього заробітку у межах цього спору становить період з 01.11.2015 по 23.03.2016.

Як зазначає Верховний Суд України в своїй постанові від 14.01.2014 № 21-395а13 (викладені висновки в якій, в силу припису ч. 1 ст. 2442 КАС України, є обов'язковими для суду) суд ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Зокрема, в зазначеній постанові Кабінету Міністрів України №100 наведений наступний механізм здійснення відповідного розрахунку у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абз. 3 п. 2 Порядку).

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку (абз. 4 п. 2 Порядку).

Відповідно до п. 5 Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Саме про таке застосування положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку зазначено у постановах Верховного Суду України від 23.01.2011 (справа N6-87цс11), 16.12.2015 (справа N6-648цс15) та 14.09.2016 (справа №6-419цс16).

Дослідивши та проаналізувавши наданий представником відповідача розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за спірний період (в сумі 39 595,67 грн.) суд приходить до висновку про його правильність та відповідність вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Посилання позивача на положення п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.2011 №20, яким ніби-то встановлено підвищення посадового окладу начальника відділу, як на підставу для збільшення розміру середньоденного заробітку (337,34 грн.) на 15 % за заявлений період вимушеного прогулу суд відхиляє як нормативно та документально необґрунтовані у зв'язку з наступним.

Схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Апарату Верховної Ради України, апарату Національного центру з питань євроатлантичної інтеграції України, Рахункової палати України, апарату Ради національної безпеки і оборони України, апарату Вищої ради юстиції, секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, апарату Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, їх територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Рахункової палати Автономної Республіки Крим, виборчої комісії Автономної Республіки Крим, міністерств і республіканських комітетів Автономної Республіки Крим, органів прокуратури, судів та інших органів державної влади, затверджені згідно з додатками 1 - 47, 55 до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Керівникам вказаних органів надано право, у межах затвердженого фонду оплати праці, установлювати керівникам підрозділів, спеціалістам і службовцям посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів.

Зокрема, згідно додатку №13 до вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268, - «Схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів центрального апарату міністерств» (в редакції на день звільнення позивача з посади), посадовий оклад начальника самостійного відділу становив в межах 1700 - 1800 грн.

За даними розрахункового листа за листопад 2006 року, наданого позивачем разом з позовом, розмір його окладу на посаді начальника контрольно-ревізійного відділу в міністерстві складав 1800 грн.

В силу норм ч. 2 ст. 50 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII посадовий оклад являється основною складовою заробітної плати державного службовця.

В подальшому розмір посадового окладу начальника самостійного відділу був підвищений у межах 1819 - 1926 грн. у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №700 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. N 268» шляхом викладення додатку 13 «Схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів центрального апарату міністерств» до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 в новій редакції.

За результатами математичного розрахунку суд встановив, що сума посадового окладу начальника самостійного відділу у розмірі 1926 грн. відповідає сумі посадового окладу позивача 1800 грн. збільшеного на 7 % від такого окладу (тобто, на 126 грн.).

Згодом постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2008 №34 «Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України» до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 внесені зміни в частині надання прямої вказівки на внесення зміни щодо підвищення на 45 відсотків посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено вказаною Постановою, у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання апарату органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів прокуратури, судів та інших органів.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» встановлено в імперативному порядку, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців (крім військовослужбовців (за винятком військовослужбовців військових прокуратур), осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), розміри яких затверджено, в тому числі додатками 1 - 37, 43 1, 43 2, 48 - 55 до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268. Зобов'язано міністрів, керівників інших центральних органів виконавчої влади, голів обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати).

Як вбачається зі змісту наданого відповідачем розрахунку в тексті заперечень проти позову, наведені положення постанов Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №700, від 06.02.2008 №34 та від 09.12.2015 №1013 були враховані ним при обрахунку суми середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2015 по 23.03.2016.

Згідно п. 2 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 №20 «Деякі питання упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади» текст постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. N 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" було доповнено новим пунктом 21 такого змісту: « 21. Надати право керівникам центральних органів виконавчої влади та Секретаріату Кабінету Міністрів України в межах затвердженого фонду оплати праці встановлювати:

директорам департаментів, чисельність працівників яких перевищує 40 одиниць, та директорам департаментів, чисельність працівників яких перевищує 70 одиниць, - посадові оклади, підвищені відповідно не більше ніж на 10 відсотків та не більше ніж на 20 відсотків посадового окладу, передбаченого схемою, затвердженою цією постановою;

керівникам патронатних служб - посадові оклади на рівні посадового окладу директора департаменту з чисельністю працівників понад 70 одиниць з урахуванням підвищення посадового окладу не більше ніж на 20 відсотків;

помічникам Міністра - посадові оклади на рівні посадового окладу директора департаменту з чисельністю працівників понад 40 одиниць з урахуванням підвищення посадового окладу не більше ніж на 10 відсотків.";

у додатках 13, 14 і 16 у графі "Найменування посади" слова "самостійного управління" замінити словами "самостійного управління, управління".

З контексту наведених положень постанови Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 №20 не вбачається надання керівникам міністерств обов'язкової до виконання вказівки щодо підвищення посадових окладів всіх керівних працівників таких міністерств (зокрема, посадового окладу начальника відділу).

Також, в тексті своїх заперечень проти позову представник спростував факт підвищення керівником міністерства посадового окладу позивача на підставі постанови від 17.01.2011 №20, а надані позивачем роздруківки штатних розписів містять відомості, що стосуються розмірів посадових окладів працівників інших структурних підрозділів міністерства.

Стосовно зауважень позивача по факту утримання відповідачем з нарахованої ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2015 по 23.03.2016 сум податку та інших обов'язкових платежів (всього у розмірі 8 061,14 грн.), то суд оцінює їх критично.

Як зазначено в абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 3 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

В даному випадку сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу (39595,67 грн.) була нарахована відповідачем (як органом, який розглядає трудовий спір) до моменту винесення рішення суду. В свою чергу, обов'язок відповідача як податкового агента та роботодавця по обчисленню, нарахуванню та перерахуванню до бюджетів сум податку (податку на доходи фізичних осіб) та обов'язкових платежів (військового збору, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) за результатами виплати на користь фізичної особи сум доходу, покладений на нього в силу норм ст. 18, п. 168.1 ст. 168, ст. 171, п. 161 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та ст. 4, ч. 1 і 2 ст. 7, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI.

Дослідивши зміст заяви ОСОБА_1 про уточнення позову від 12.10.2016 суд встановив, що позивачем в межах цього спору розмір обчислених та утриманих Мінрегіон сум податку і обов'язкових платежів з нарахованої суми середнього заробітку у розмірі 39595,67 грн. не оскаржується, що відповідно виключає необхідність у перевірці в межах спору правильності обрахунку відповідачем податків. З огляду на вищезазначене суд не вбачає в зазначених діях відповідача ознак протиправності.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач до моменту вирішення справи у суді поновив позивача на займаній посаді в Міністерстві та здійснив нарахування і виплату ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з листопада 2015 року до дня поновлення на роботі (тобто, до 23.03.2016 включно), обчисленої у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, та з дотриманням інших норм чинного законодавства України.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Погрібніченко І.М.

Суддя Шулежко В.П.