Справа № 812/1461/16
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1461/16

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чиркіна С.М.,

за участю

секретаря судового засідання Михальченко Д.С.,

та

представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Трофименко М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення від 09.11.2016 № 120016/1226 про застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області (далі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 09.11.2016 № 120016/1226 про застосування фінансових санкцій.

В обґрунтування позову зазначив, що зареєстрований фізичною особою-підприємцем та основним видом діяльності за КВЕДом є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Позивач не згоден з Рішенням Відповідача про застосування фінансових санкцій у розмірі 6800,00 грн за порушення статті 15-3 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», оскільки вимоги законодавства не порушував та лише реалізував продаж алкогольного напою (пива) на розлив. Щодо споживання алкогольного напою (пива) на розлив на місці Позивач вважає, що зазначений факт жодним чином не встановлено та зазначена інформація відсутня в акті перевірки. На підставі викладеного, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, надав заперечення на адміністративний позов (а.с. 36-40), в яких наполягав на правомірності прийнятого рішення від 09.11.2016 № 120016/1226, оскільки під час перевірки був виявлений факт реалізації алкогольного напою на розлив для споживання на місці без статусу суб'єкта господарювання громадського харчування, а саме 0,5 літру пива на розлив в пластиковому одноразовому стакані за ціною 8,50 грн.

У судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що здійснює підприємницьку діяльність в АДРЕСА_1 у кіоску розташованому в районі виконавчого комітету. Зазначений кіоск належить на праві приватної власності. Для здійснення підприємницької діяльності отримав дозвільні документи у тому числі ліцензію на право торгівлі алкогольними напоями в роздріб. 27.10.2016 приблизно о 13 год. 30 хв., Позивач пішов додому на обід, у кіоску залишилась продавець-стажер ОСОБА_3, якій дозволяв торгувати наявним у кіоску товаром, але забороняв продавати пиво на розлив у пластиковому стакані. Приблизно о 14 год. 30 хв., знаходячись дома, Позивачу зателефонувала ОСОБА_3 та повідомила про перевірку. Повернувшись до кіоску, Позивач побачив на столі бокал пива, працівників податкової, які надали наказ та направлення на перевірку. Працівниками податкової, як в подальшому з'ясувалось ОСОБА_4, та ОСОБА_5, був складений акт перевірки зачитаний в голос та підписаний Позивачем та продавцем. В його присутності продавець ОСОБА_3 написала пояснення з приводу продажу пива на розлив у бокал ОСОБА_5 З рішенням Відповідача Позивач не згоден, оскільки до початку перевірки не був наданий наказ і направлення, перевіряючи спочатку придбали пиво, а потім представились працівниками податкової служби. При цьому продавець спочатку відмовлялась продати пиво, однак вони її вмовили та обіцяли незначний штраф за порушення. Також Позивач не згоден з рішенням, оскільки пиво на місці не вживалось та у кіоску відсутні умови для вживання пива.

Представник Відповідача у судовому засідання надала пояснення тотожні даним зазначеним у запереченнях та зазначила, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності Позивача є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. У зв'язку із тим, що кіоск Позивача не може бути визнаним закладом ресторанного господарства, тому Позивач не мав права здійснювати продаж алкогольних напоїв для споживання на місці. Розлив пива у пластиковий стакан свідчить про те, що Позивачем були створені умови для споживання пива на розлив на місці споживачами. На підставі викладеного просила в задоволені позову відмовити.

В судовому засіданні 18.01.2017 були допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_4, та ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_6, пояснила, що допомагає чоловіку - ОСОБА_1, займатись підприємницькою діяльністю та обізнана про його справи. 27.10.2016 перебувала з Позивачем вдома під час обідньої перерви, подзвонила стажер ОСОБА_3, яка допомагала прибирати у торгівельному кіоску, та повідомила про перевірку працівниками податкової. Прибувши в слід за Позивачем до торгівельного кіоску, дізналась, від ОСОБА_3, що остання продала бокал пива на розлив працівнику податкової служби, бо він дуже її про це просив. Проданий бокал пива знаходився на столі в кіоску, пиво ніхто не вживав. Посилалась на відсутність порушень з боку Позивача, оскільки останній мав необхідні дозвільні документи, працівники податкової спочатку повинні були показати документи на проведення перевірки та не провокувати ОСОБА_3, на продаж пива. Підтвердила факт складання акту перевірки та написання пояснень ОСОБА_3, власноручно, вважала застосовані штрафні санкції непомірно великими. Пославшись на незадовільний стан здоров'я ОСОБА_3 вважала недоцільним допитувати останню як свідка.

Допитані як свідки інспектори податкової ОСОБА_4, та ОСОБА_5, пояснили, що на підставі наказу направлень проводили перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за адресою АДРЕСА_1. 27.10.2016 в кіоску, який належить Позивачу ОСОБА_5, придбав на розлив бокал пива. Оскільки пиво було продану у відкриту тару, то мається на увазі його вживання на місці придбання оскільки відкрита тара виключає можливість транспортування. У зв'язку з виявленими порушеннями був складений акт, отримані пояснення від продавця ОСОБА_3, яка продала пиво на розлив, виписала власноручно чек та не заперечувала факт порушення. Стверджували, що пред'явлення наказу та направлень на перевірку після факту придбання пива не впливає на правову оцінку факту виявленого порушення.

В судовому засіданні 18.01.2017 сторонами заявлено клопотання про розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с. 71).

Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справи.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 КАС України, суд прийшов до наступного.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2), зареєстрований як фізична особа - підприємець 16.03.2006 за №0001756 (а.с. 12, 13, 14-15).

Позивач є платником єдиного податку, 2-ої групи, 20%, КВЕД - 47.11- роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями (а.с.16).

У встановленому порядку Позивач отримав ліцензію Серії НОМЕР_4 від 20.1.2015 на право здійснювати роздрібну торгівлю алкогольним напоями (пивом) з терміном дії з 29.11.2015 до 29.11.2016 до 01.12.2016, місце торгівлі: АДРЕСА_1 (а.с. 18, 19).

Позивач в процесі своєї господарської діяльності використовує РРО, а саме за адресою: АДРЕСА_1 - Міні-Т400.МЕ, заводський номер ПБ , фіскальний № , версія програмного забезпечення 4101-4, який зареєстрований у Первомайській ОДПІ (Попаснянське відділення 16.11.2015, що підтверджується реєстраційним посвідченням № НОМЕР_3 (а.с. 17).

З 01 січня 2011 року відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Повноваження Відповідача визначені у тому числі статтею 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

У відповідності до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами України є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2. цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

З урахуванням викладеного та вимог статей 17, 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначена справа відносяться до юрисдикції адміністративних судів, оскільки учасником спору є суб'єкт владних повноважень (орган державної податкової служби, наділений публічно-владними повноваженнями).

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Межі перевірки дій суб'єкта владних повноважень визначені частиною третьою статті 2 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини другої статті 71 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Порядок проведення перевірок органами державної податкової служби визначений ПК України. Так, відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Луганській області від 20.10.2016 №337 уповноваженими особами Відповідача проведена фактична перевірка Позивача з питань дотримання законодавства, що регулює виробництво та обіг підакцизних товарів (а.с. 6, 41).

На підставі наказу Головного управління ДФС у Луганській області від 20.10.2016 №337 винесено направлення на №298 на проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1, з 20.10.2016 по 29.10.2016 з метою дотримання порядку виробництва та підакцизних товарів (а.с.42). Із зазначеним направленням Позивач був ознайомлений 27.10.2016 о 15 год. 00 хв., та копію наказу від 10.10.2016 №337 отримано Позивачем, що підтверджується особистим підписом (зворотній бік а.с.42).

Також на підставі наказу Головного управління ДФС у Луганській області від 20.10.2016 №337 винесено направлення на № 299 на проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1, з 20.10.2016 по 29.10.2016 з метою дотримання порядку виробництва та підакцизних товарів (а.с. 43). Із зазначеним направленням Позивач був ознайомлений 27.10.2016 о 15 год. 00 хв., та копію наказу від 10.10.2016 № 337 отримано Позивачем, що підтверджується особистим підписом (зворотній бік а.с.43).

За наслідками перевірки уповноваженими особами Відповідача складений Акт від 27.10.2016 № 124/12-32/40-02/НОМЕР_1, у якому зазначено про порушення Позивачем статті 15-3 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481/95) - продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці суб'єкта господарювання, який не має статусу суб'єкта господарювання громадського харчування (а.с. 7, 8, 9,44-45 далі - Акт № 124).

В Акті № 124 зазначено, що 27.10.2016 о 15 год. 00 хв., продавець-стажер ОСОБА_3 здійснила продаж алкогольного напою (пива) на розлив у пластиковому одноразовому стакані об'ємом 0,5 л, з вмістом спирту 4,6%, виробник ПАТ «САНіБЕВ Україна», ДСТУ 3888, штрих код 623, м. Київ, вул. Фізкультури, 30-В, дата виробництва вказана на кегі 05.09.2016, дата вживання 04.12.2016, вартістю 8,50 грн, для споживання на місті, при тому, що заклад Позивача не має статусу суб'єкта господарювання громадського харчування.

Згідно з Актом № 124 та видатковою накладною на реалізації знаходилось пиво світле «Традиційне Світле» в металевій кезі ємністю 50 літрів (а.с. 46).

Акт № 124 було підписано Позивачем та продавцем-стажером ОСОБА_3, без зауважень.

Копію Акту №124 вручено Позивачу, що підтверджується особистим підписом.

В своїх письмових поясненнях від 27.10.2016, наданих під час перевірки, ОСОБА_3, зазначила, що вона проходить стажування на посаду продавця з 17.10.2016 у кіоску за адресою: АДРЕСА_1. 27.10.2016 обслуговувала покупця, продала пиво на розлив у кількості одного пластикового стакану ємкістю 0,5л «Рогань традиція» з установки для розливу з охолоджувальною системою. На вищевказану покупку видала розрахунковий документ від 27.10.2016 (а.с.47).

На підставі Акту № 124 з посиланням на вимоги статті 15-3 Закону № 481/95 Відповідачем було винесено рішення про застосування фінансових санкцій від 09.11.2016 № 120016/1226 в сумі 6800,00 грн (а.с. 10, 50 далі - Рішення).

Зазначене Рішення направлено на адресу Позивача листом Первомайської ОДПІ від 09.11.2016 №3988/12-1014 та отримано Позивачем 12.11.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 49).

Не погоджуючись із рішенням Відповідача Позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам між сторонами, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року №481/95-ВР (далі - Закону №481/95).

Так, згідно з частиною шостою статті 15-3 Закону № 481/95 продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Таким чином, продаж алкогольних напоїв на розлив законодавець дозволив виключно суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів за умови такого продажу кінцевому споживачу для споживання на місці, що є кваліфікуючою ознакою.

Позивач має необхідні документи для здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, зокрема ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пиво) у тому числі відповідну ліцензію Серії НОМЕР_4 від 20.1.2015 (а.с. 7).

Згідно з інформацією, наявною в Акті № 124, під час проведеної перевірки посадовими особами Відповідача був виявлений факт реалізації алкогольного напою (пива) на розлив у пластиковому одноразовому стакані об'ємом 0,5 л., з вмістом спирту 4,6%, виробник ПАТ «САНіБЕВ Україна», ДСТУ 3888, штрих код 623, м. Київ, вул. Фізкультури, 30-В, дата виробництва вказана на кегі 05.09.2016, дата вживання 04.12.2016, вартістю 8,50 грн.

Зазначена інформація кореспондується з поясненнями продавця-стажера ОСОБА_3, яка на підтвердження реалізації пива на розлив власноручно склала «чек» (а.с. 47) поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4, Позивача та свідок ОСОБА_6

Закон України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481/95) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України. Частиною 12 статті 15 Закону № 481/95 визначено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до абз.13 статті 1 Закону № 481/95 роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування. Ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку (абз.25 ст.1 Закону № 481/95).

Згідно із статтею 15-3 Закону України № 481/95 продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів. За порушення норм Закону № 481/95 посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством, зокрема: порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

Згідно з пунктом 22 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 № 854 (далі - Правила № 854) продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки закладам ресторанного господарства та спеціальним відділам підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Також, згідно Правил № 854, заклад ресторанного господарства - це організаційно- структурна одиниця у сфері ресторанного господарства, яка здійснює виробничо-торгівельну діяльність: виробляє і (або) доготовляє, продає і організовує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів, може організовувати дозвілля споживачів.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 24.10.2005 №327, ресторанне господарство - це вид економічної діяльності суб'єктів господарювання щодо надання послуг із задоволення потреб споживачів у харчуванні з організацією дозвілля або без нього в закладах (об'єктах) ресторанного господарства, а об'єкт (заклад) ресторанного господарства - місцева одиниця (структурний підрозділ) суб'єкта господарювання, яка розміщується в окремій будівлі або приміщенні, має, як правило, обладнаний столами та стільцями для споживання їжі зал і необхідні виробничі та побудові приміщення та в якій здійснюється продаж продукції власного виготовлення і купованих товарів, переважно для споживання на місці.

З урахуванням наявних дозвільних та реєстраційних документів Позивач як суб'єкт підприємницької діяльності не відноситься до суб'єктів господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів та мають право реалізовувати алкогольні напої на розлив для споживання на місці. Зазначений факт визнається учасниками. Сторонами визнається факт реалізації саме алкогольного напою.

Відповідно до абз.9 частини другої статті 17 Закону № 481/95 до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 6800,00 грн за порушення вимог статті 15-3 цього Закону.

З системного аналізу статей 15-3 та 17 Закону № 481/95 слідує, що до суб'єкта господарювання, що не має статусу суб'єкта господарювання громадського харчування, підприємства з універсальним асортиментом товарів, можуть застосовуватися фінансові санкції за порушення статті 15-3 Закону № 481/95 тільки у разі продажу алкогольних напоїв на розлив саме з метою споживання на місці.

Суд критично оцінює посилання Позивача на відсутність факту вживання алкогольних напоїв на місці оскільки закон не пов'язує факт порушення з фактом вживання.

Як вбачається з Акту №124 Відповідачем встановлено факт продажу алкогольних напоїв на розлив в пластиковий стакан, що в свою чергу свідчить про можливість вживання на місці.

Відсутність місць для споживання не є підставою для звільнення від відповідальності.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про встановлення Відповідачем порушень з боку Позивача під час проведення перевірки та правомірне застосування до останнього штрафних санкцій.

У зв'язку з відмовою у задоволені позовних вимог судові витрати не стягуються.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 18 січня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог частини 2 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст. 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення від 09.11.2016 № 120016/1226 про застосування фінансових санкцій відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 23 січня 2017 року.

Суддя С.М. Чиркін