Справа № 808/2840/16
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 року о 09 год. 53 хв.Справа № 808/2840/16 ПР/808/1/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Бірюкової І.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Юлдашева А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - відповідач, УДВС ГТУЮ у Запорізькій області), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.12.2015 за виконавчим провадженням 48830864.

В обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність оскаржуваного рішення у зв'язку з відсутністю законодавчо передбачених підстав для його прийняття. Так, позивач посилається на те, виконавче провадження №48830864 відкрито за виконавчим написом нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення, яке належало боржнику - ОСОБА_3 На думку позивача, зазначений виконавчий документ не може бути виконаний боржником самостійно, оскільки звернення стягнення на майно може бути здійснено виключно державним виконавцем шляхом реалізації майна на прилюдних торгах. Вказує на те, що виконавчий збір є санкцією за неналежне виконання боржником у виконавчому провадженні покладеного на нього обов'язку з самостійного виконання зверненого до примусового виконання рішення, проте, на думку представника позивача, ОСОБА_3 не мав об'єктивної можливості виконати вимоги виконавчого документу, враховуючи його специфіку, а отже не може нести відповідальність за невиконання виконавчого напису нотаріуса в добровільному порядку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що 28 вересня 2015 року за заявою ПАТ «Альфа-Банк» відкрито виконавче провадження за виконавчим написом нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення, яке належало на праві власності ОСОБА_3 Відповідно до виконавчого напису за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, необхідно було задовольнити майнові вимоги ПАТ «Альфа-Банк» на загальну суму 6 386 435,01 грн. Вказує на те, що боржнику було надано строк на самостійне погашення зобов'язання перед ПАТ «Альфа-Банк» до 05.10.2015, проте, у встановлений строк вимоги виконавчого документа позивачем самостійно виконано не було, що зумовило винесення оскаржуваної постанови.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що стаття 28 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік випадків, у яких виконавчий збір не стягується, який не охоплює випадки виконання виконавчого напису нотаріуса. Крім того, зазначена стаття містить імперативний припис, який зобов'язує державного виконавця у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений для самостійного його виконання, стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Також посилається на те, що позивачу було відомо про надання строку на добровільне виконання виконавчого напису нотаріуса, проте постанова про відкриття виконавчого провадження позивачем не оскаржувалась. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 09 листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 видано виконавчий напис, яким звернено стягнення на нежитлове приміщення, XXI першого та другого поверху літ. А-2-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.46).

28 вересня 2015 року заступником начальником відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження про звернення стягнення на нежитлове приміщення, XXI першого та другого поверху літ. А-2-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, - пропоную задовольнити вимоги ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі заборгованості, що виникла в наслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 10 червня 2014 року по 28 вересня 2014 року, а саме: заборгованість за кредитом - 6 186 513,23 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 187091,78 грн. та суми плати, що здійснена ПАТ «Альфа-Банк» за вчинення виконавчого напису - 12830,00 грн., що разом становить суму загальної заборгованості станом на 28.09.2014 у розмірі 6 386 435,01 грн. (а.с.48).

У вказаній постанові про відкриття виконавчого провадження від 28.09.2015 боржнику надано строк на самостійне виконання вимог виконавчого документа до 05.10.2015, проте, у встановлений строк вимоги виконавчого документа позивачем виконано не було, що не заперечувалось представниками сторін.

08 грудня 2015 року відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, якою стягнуто з ОСОБА_3 виконавчий збір в розмірі 638643,50 грн. (а.с.41).

За результатами проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса нежитлове приміщення, XXI першого та другого поверху літ. А-2-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, було передано на реалізацію шляхом проведення електронних торгів ДП «Сетам» (а.с.70).

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №157202 нежитлове приміщення, XXI першого та другого поверху літ. А-2-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, продано за ціною 6 943 820,80 грн. (а.с.80-86).

Позивач, не погодившись з постановою про стягнення виконавчого збору, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що в обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач не мав змоги самостійно виконати вимоги виконавчого документа про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки, а саме нежитлове приміщення, у зв'язку з чим підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору не було.

Представник відповідача вказував на те, що Закон України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не містить жодних виключень щодо не стягнення виконавчого збору по виконавчих провадження, предметом яких є звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки у разі невиконання боржником вимог виконавчого документа самостійно. Враховуючи, що боржник у визначені терміни самостійно вимоги виконавчого документа не виконав, вважає, що у державного виконавця відповідно до вимог ст. 28 зазначеного Закону виник обов'язок прийняти оскаржувану постанову.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) здійснюється органами державної виконавчої служби у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». На момент виникнення спірних правовідносин був чинним Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV зі змінами та доповненнями (надалі - Закон №606).

Згідно зі ст.1 Закону №606 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Положеннями ст.2 Закону №606 встановлено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці.

Пунктом 4 ч.2 ст.17 Закону №606 передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, серед іншого, виконавчі написи нотаріусів.

Відповідно до ст.11 Закону №606, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом.

Статтею 25 Закону №606 встановлено порядок прийняття виконавчого документа до виконання та регламентовано, які дії при цьому повинен здійснити державний виконавець.

Так, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до приписів ст. 27 Закону №606 у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Приписами ч.1 ст.28 Закону №606 визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок звернення стягнення на майно передбачений №606.

Так, частинами 1 та 6 Закону № 606 закріплено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Частиною 8 №606 передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно з ч.1 ст.41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Окрім того, у статті 11 названого Закону міститься застереження, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач був позбавлений можливості у самостійному порядку здійснити реалізацію предмету іпотеки, оскільки у Реєстрі містився запис про заборону відчуження нежитлового приміщення, XXI першого та другого поверху літ. А-2-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Аналіз наведених положень норм матеріального права дає підстави для висновку, що реалізація заставленого майна (яке знаходиться в реєстрі заборон на його відчуження) може бути проведена виключно органами державної виконавчої служби (ст.ст. 41, 54 ЗУ «Про іпотеку»), а поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем в межах вартості майна, переданого у заставу, що у даному випадку виключає можливість позивача добровільно виконати виконавчий лист до 05.10.2015, з урахуванням і тієї обставини, що постанова про відкриття провадження отримана позивачем 03.10.2015 (а.с.50).

Суд зазначає, що виконавчий збір є санкцією майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Проте, враховуючи вищенаведене, а саме відсутність у позивача можливості провести добровільне виконання виконавчого напису приватного нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, підстави для притягнення його до відповідальності за таке невиконання у строк, встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження, у відповідача були відсутні.

Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що станом на момент розгляду справи в суді постанова про стягнення виконавчого збору є виконаною, сума виконавчого збору стягнута в дохід держави після проведення електронних торгів.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В судовому засіданні представник позивача вказав на те, що вважає належним обраний ним спосіб захисту порушеного права, оскільки у разі скасування судом оскаржуваної постанови у органу державної виконавчої служби виникне обов'язок щодо повернення стягнутих з ОСОБА_3 у вигляді виконавчого збору коштів.

Враховуючи позицію представника позивача щодо достатності обраного способу захисту порушеного права, суд не вбачає підстав для виходу за межі заявлених позовних вимог.

Частиною 1 ст.11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При розгляді справи встановлено, що при прийнятті постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.12.2015, відповідач діяв необґрунтовано та без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, що зумовлює висновки суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 94, 158-163, 181, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.12.2015 за виконавчим провадженням №48830864.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 коп.), присудити на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко