Справа № 638/12586/16-а
Суддя: Рибальченко Л. М.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/37/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017 року м. Харків

Дзержинській районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Котяш Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова (далі відповідач, УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова ), в якому просила суд:

- визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова щодо відмови їй в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, починаючи з 01 вересня 2015 року до 07 червня 2016 року включно;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харков здійснити перерахунок та виплату їй щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, виходячи з його розміру станом на з 01 вересня 2015 року 22048 грн. ( за період з 1 вересня по 1 травня 2016 року ) та станом на 1 травня 2016 року 23200 грн. (за період з 01 травня 2016 року по 07 червня 2016 року включно) та виплачувати його у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, виходячи з розміру 23200 грн., до надання нової довідки про підвищення грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді;

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є суддею Лозівського міськрайонного суду Харківської області у відставці на підставі Постанови Верховної ОСОБА_2 України №2112-111 від 16 листопада 2000 року. Перебуває на обліку в УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова та отримує щомісячне грошове утримання судді, відповідно до ст.43 Закону України №2862 ХІІ «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року чинної на момент виходу у відставку, у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. 21 жовтня 2015 року позивач звернулась до відповідача з заявою про здійснення перерахунку щомісячного грошового утримання, виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді -22048 грн., відповідно до довідки наданої ТУ ДСА України в Харківській області. Листом №485/Ш-11 від 20 листопада 2015 року відповідачем їй було відмовлено у перерахунку розміру довічного грошового утримання судді. Повторно позивач звернулась до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного грошового утримання 01.07.2016 року та просила здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання з 01.09.2015 року, виходячи із розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді -22048 грн., а з 01.05.2016 року виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді -23200 грн. Листом №383/Ш від 19 липня 2016 року заява позивача задоволена частково, а саме: проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 08 червня 2016 року, в частині здійснення перерахунку розміру щомісячного грошового утримання з 01.09.2015 року та з 01.05.2016 року позивачу відмовлено. Дії відповідача в частині відмови у здійсненні перерахунку щомісячного грошового утримання позивач вважає неправомірними.

В судове засідання позивач по справі не зявилась надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач, УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова свого представника у судове засідання не направив, подав суду письмові заперечення, в яких просить суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.11.2000 року позивача звільнено з посади судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області у відставку. Позивачу призначено довічне грошове утримання в розмірі 80% заробітної плати судді, яке відповідачем сплачувалось згідно постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013 року по справі №2011/2а-19048/12 за період з 01.01.2012 року по 02.06.2013 року та щомісячне довічне грошове утримання виплачується в розмірі 90% працюючого судді з 03.06.2013 року з урахуванням стажу роботи, що дає право на відставку без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. 01.09.2015 року в зв'язку з черговим збільшенням мінімальної заробітної плати збільшено суддівську винагороду.

21 жовтня 2015 року позивач звернулась до УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова з заявою про здійснення перерахунку щомісячного грошового утримання, виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді -22048 грн., відповідно до довідки надано ТУ ДСА України в Харківській області. Листом №485/Ш-11 від 20 листопада 2015 року відповідачем їй було відмовлено у перерахунку розміру довічного грошового утримання судді.

Повторно позивач звернулась до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного грошового утримання 01.07.2016 року та просила здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання з 01.09.2015 року, виходячи із розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді -22048 грн., а з 01.05.2016 року виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді -23200 грн.

Листом №383/Ш від 19 липня 2016 року заява позивача задоволена частково, а саме: проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 08 червня 2016 року, в частині здійснення перерахунку розміру щомісячного грошового утримання з 01.09.2015 року та з 01.05.2016 року позивачу відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI). Так, відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 47 зазначеного Закону незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина шоста статті 47 цього Закону).

01 січня 2012 року введено в дію статтю 129 Закону № 2453-VІ, якою по-новому врегульовані питання, пов'язані із суддівською винагородою, та запроваджено поетапне збільшення посадових окладів суддів.

Частиною першою статті 129 Закону № 2453-VІ визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Розділом Х Закону № 2453-VІ визначено статус судді у відставці. Зокрема, передбачено, що судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання (частина перша статті 138 Закону № 2453-VІ).

Відповідно до частини третьої статті 138 Закону № 2453-VІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З 01 жовтня 2011 року набрали чинності зміни до вищезазначеної статті, внесені Законом № 3668-VІ, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Частиною п'ятою цієї ж статті визначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, Конституційний Суд України Рішенням від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину третю та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 3668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного Рішення відновили дію частини третя та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453-VI в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 3668-VI.

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено визначений Законом № 2453-VIпорядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VIзвузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

Отже, при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді розрахунковою складовою є розмір грошового утримання судді, що дорівнює розміру його суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді.

Таким чином, при збільшенні розміру суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді перерахунку підлягає розмір щомісячного довічного утримання судді, для приведення його у відповідність з вимогами ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме до рівня 88 % від грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачу має бути проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження довічного грошового утримання позивача максимальним розміром.

Таким чином, дії відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання є протиправними.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача, що норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 01.06.2015р. скасовуються у відповідності до вимог пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з огляду на наступне.

Пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» встановлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", «Про статус народного депутата України", «Про Кабінет ОСОБА_2 України", «Про судову експертизу", «Про Національний банк України", «Про службу в органах місцевого самоврядування", «Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Отже, вказаною нормою передбачено скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначено пенсію або щомісячне довічне грошове утримання після набуття законної сили Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Разом з тим, позивачу щомісячне довічне грошове утримання призначено у 2000 році.

Таким чином, приписи 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» до даних правовідносин не застосовуються.

Також позивачем було подано клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, в якому вона просить визнати причини пропуску строку для звернення до суду поважними.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2015 року позивач звернулась до УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова з заявою про здійснення перерахунку щомісячного грошового утримання, виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді - 22048 грн., відповідно до довідки надано ТУ ДСА України в Харківській області. Листом №485/Ш-11 від 20 листопада 2015 року відповідачем їй було відмовлено у перерахунку розміру довічного грошового утримання судді. 01.07.2016 року позивач повторно звернулась до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного грошового утримання та просила здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання з 01.01.2015 року, виходячи із розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді -22048 грн., та з 01.05.2016 року виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді -23200 грн. Листом №383/Ш від 19 липня 2016 року заява позивача задоволена частково.

Позивач зазначила, що вона є літньою людиною, що страждає рядом тяжких захворювань та майже не виходить з дому, тому вона не зверталась до суду сподіваючись на самостійне відновлення відповідачем її порушених прав, проте коли їй вдруге у липні 2016 року було відмовлено у перерахунку щомісячного грошового утримання вона звернулась до суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку що пропущення строку звернення сталося через обєктивні причини, тому суд дійшов висновку про визнання причин пропущення строку звернення до суду поважними. Отже, такий строк підлягає поновленню.

Між тим, згідно ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Враховуючи те, що позивач звернувся до відповідача за перерахунком пенсії 21.10.2015 року та 01.07.2016 року, то перерахунок пенсії повинен здійснюватися з 01.11.2015 року та з 01.07.2016 року.

Як вбачається з довідки ТУ ДСА України в Харківській області № 405 від 01.08.2016 року «Про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці» суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці станом на 01.09.2016 року складає 22048,00 грн., а згідно довідки ТУ ДСА України в Харківській області №406 від 01.08.2016 року суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці станом на 01.05.2016 року складає 23200,00 грн.

Враховуючи встановлені законодавцем строки перерахунку пенсії наведені у ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та те, що позивач не звертався до відповідача з заявою про перерахунок пенсії у період з вересня 2015 року по жовтень 2015 року та з травня 2016 року по липень 2016 року, то суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні підстави для перерахунку пенсії в період з 1 вересня 2015 року про 1 листопада 2015 року та з 1 травня 2016 року по 1 липня 2016 року, а тому пенсія позивачу підлягає перерахунку починаючи з 01.11.2015 року, виходячи з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки ТУ ДСА України в Харківській області № 405 від 01.08.2016 року та на підставі довідки ТУ ДСА України в Харківській області № 406 від 01.08.2016 року з 01.07.2016 року.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, виходячи із розміру 23200 грн. до надання нової довідки про підвищення грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, особа, може звернутися за захистом своїх прав, свобод чи інтересів, які, на її думку, порушені існуючою дією, бездіяльністю чи рішенням.

На момент звернення до суду перерахунок та виплата щомісячного довічного грошового утримання здійснені не були, тому позивач не має підстав вважати, що відповідач порушуватиме в майбутньому його законні права та інтереси. Отже, в даному випадку відсутнє порушення прав позивача, тому суд вважає, що в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 6-14,86,94,159,161,Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі 90% від суми заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, виходячи з її розміру станом на 01 вересня 2015 року -22048 грн., відповідно до довідки ТУ ДСА України в Харківській області № 405 від 01.08.2016 року з 01.11.2015 року та виходячи з її розміру станом на 01 травня 2016 року -23200 грн., відповідно до довідки ТУ ДСА України в Харківській області № 406 від 01.08.2016 року з 01.07.2016 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 551,20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя -