Справа № 826/13153/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 січня 2017 року № 826/13153/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському району м. Києва про зобов'язання вчинити дії

Обставини справи:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському району м. Києва про зобов'язання Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернутися до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському району м. Києва з поданням про повернення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 17 146,00 грн. помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 10.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В., зареєстрованого в реєстрі № 708.

З матеріалів справи слідує, що позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що житло ним було придбано вперше, з огляду на що, кошти, сплачені як збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у розмірі 1% - 17 146,00 грн. підлягають поверненню.

Відповідач 1 - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи, письмових заперечень суду не надіслав.

Відповідач 2 заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи.

Приймаючи до уваги вказані вище обставини судом на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та його представника а також відповідача 2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.03.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ярославів Вал» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1.

При нотаріальному посвідченні вказаного вище договору позивачем було сплачено збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у розмірі 1% - 17 146,00 грн.

В подальшому, ОСОБА_1 звернулась до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 15.07.2016 щодо повернення сплаченого збору з операції купівлі - продажу нерухомого майна шляхом звернення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до Управління Державної казначейської служби України в Шевченківському районі м. Києва з поданням про повернення з Державного бюджету України на користь позивача помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбані квартири АДРЕСА_1.

Позивач вважає вказану бездіяльність протиправною, з огляду на що звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінивши наявні документи в матеріалах справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному дослідженні доказів дійшов до наступних висновків.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону №400/97-ВР платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

За змістом пункту 151 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (далі - Порядок №1740), збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Тобто, вказаними нормами визначено, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки:

1) громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла;

2) громадяни, які придбавають житло вперше.

Пунктом 153 Порядку №1740 передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Поряд з цим, п. 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (далі - Порядок №787) визначено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов'язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи готівкою.

Відповідно до пункту 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженою постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010 № 21-2, яким установлено механізм здійснення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Аналіз вказаного свідчить, що підставою, яка обумовлює повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів є подання наступних документів:

- заяви платника;

- подання органу, що контролює справляння відповідних надходжень до бюджету;

- платіжних доручень, що підтверджують зарахування коштів до відповідного бюджету.

Так, позивач на підтвердження обставин придбання житла вперше надав суду Інформаційний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 63250197 від 11.07.2016.

Згідно вказаного витягу позивачу на праві приватної власності належить об'єкт житлової нерухомості, а саме квартира № 3 за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, будинок 1, що була предметом договору купівлі - продажу від 10.03.2016.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Судом враховано, що в силу положень частини 2 статті 71 КАС України відповідачами не надано доказів придбання вищевказаної квартири не вперше.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 придбано житло вперше.

Будь-яких належних доказів, які б спростували твердження позивача про придбання нею житла вперше, відповідачами не надано.

Таким чином, за підсумком наведеного, суд приходить до висновку про протиправну бездіяльність Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невчинення дій в частині звернення до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському району м. Києва з поданням про повернення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 17 146,00 грн. помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 10.03.2016 року.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Водночас, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З вказаного слідує, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб'єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. У такому разі не відбувається перебирання непритаманних суду повноважень державного органу (за відсутності обставин для застосування дискреції), а здійснюється виконання судом власної компетенції з відновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 4 ст. 55 Конституції України).

Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Тобто, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи судом встановлено наявність протиправної бездіяльності Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невчинення дій в частині звернення до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському району м. Києва із відповідним поданням про повернення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 17 146,00 грн., суд з метою повного захисту порушеного права вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протипрваною бездіяльність Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невчинення вищевказаних дій.

Враховуючи, що судом встановлено порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у зв'язку із протиправною бездіяльністю Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києвіщодо невчинення дій в частині звернення до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському району м. Києва із відповідним поданням про повернення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 17 146,00 грн., суд також приходить до висновку про наявність підстав для зобов'язання Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернутися до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському району м. Києва з поданням про повернення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 17 146,00 грн. помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 10.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В., зареєстрованого в реєстрі № 708.

Таким чином, за підсумком наведеного, суд прийшов до висновку про задоволення адміністративного позову та виходу за межі позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 11, 69, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Задовольнити адміністративний позовОСОБА_1.

2. Вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невчинення дій в частині звернення до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському району м. Києва з поданням про повернення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 17 146,00 грн. помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 10.03.2016 року.

3. Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернутися до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському району м. Києва з поданням про повернення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 17 146,00 грн. помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 10.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В., зареєстрованого в реєстрі № 708.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В. І. Келеберда