Справа № 201/16011/16-а
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

провадження 2а/201/37/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем - Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11 листопада 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Позивач в своєму позові та в ході судового засідання посилався на те, що він перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 2007 року по 2012 рік, наказом від 28 грудня 2012 року він був звільнений у відставку за віком, оформив це і з 30 грудня 2012 року отримував пенсію за вислугу років згідно відповідного закону. Постановою кабміну № 998 від 11 листопада 2015 року змінено грошове забезпечення поліцейських, що надавало можливість відповідачу перерахувати йому пенсію і виплачувати її в підвищеному розмірі. Він звернувся до пенсійного фонду, але отримав відмову через, начебто, відсутність можливості такого перерахунку відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсії і відповідної довідки нацполіції. Позивач знову звернувся до відповідача з питаннями роз'яснення такої відповіді, але знову отримав відмову, звернення до третьої особи ні до чого не призвели. Позивач звертався з заявами та скаргами до відповідача та його органів з питаннями усунення порушення законів при необхідності зробити перерахунок його пенсії по новому закону, але вони ніяких дій для цього не зробили, відбувається бездіяльність. Позивач вважає вказане незаконним і протиправним, оскільки цим порушуються його права, в добровільному порядку питання не вирішується, відповідач не погоджується з доводами позивача, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного виконання закону про збільшення його грошового утримання (пенсії), фактично незаконним рішення про відмову йому в перерахунку пенсії, скасування цього рішення та зобов'язати відповідача нарешті виконати вказаний перерахунок і виплачувати підвищену пенсію, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно позивач звертався до них з вказаним питанням і вони йому відмовляли, керуючись законом, законодавство дійсно помінялося, вони перевірили правильність наданих позивачем документів та повідомили позивача про відсутність необхідної довідки з нацполіції, але позивач її так і не надав, отже вони позбавлені можливості задовольнити вимоги позивача; вони виконують передбачені законом норми стосовно, в тому числі, і стосовно пенсіонерів - працівників органів внутрішніх справ, бездіяльності в них немає, оскільки постійно працюють над цим і іншими зверненнями подібного характеру по цим та іншим питанням, документального підтвердження незаконності їх дій чи бездіяльності по вказаному питанню немає. Їх рішення про відмову позивачу законне. На всі письмові звернення позивача вони йому надавали своєчасні письмові відповіді, відповідно реагували на них, скарги скеровували до відповідних служб і підрозділів, вони діють в межах своєї компетенції, порушення закону чи бездіяльності з їх боку не було, вважає позовні вимоги до них безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду позовні вимоги не визнав, з позовними вимогами не погодився повністю, вважають свої дії правомірними і за можливе в задоволенні позову відмовити. Фактично просили розглянути справу за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи згідно ст. 128 КАС України.

Вислухавши пояснення позивача і представника відповідача, з'ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно п.1 ч. І ст. 18 КАС України адміністративні справи, в якій однією із сторін є орган або посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим судам. А відповідно до ч. З ст. 18 цього Кодексу справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом за вибором позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які вчинені (допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) особи-позивача.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. З КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Судом з'ясовано, що позивач ОСОБА_3 мешкає по пр. Героїв м. Дніпро і звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку, передбаченому законом. Відповідач також знаходиться і зареєстрований в цьому районі міста.

Відповідно ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно з 2007 року по 28 грудня 2012 року перебував на службі в органах внутрішніх справ України, наказом № 231 ос від 28 грудня 2012 року він був звільнений у відставку за віком з 29 грудня 2012 року, вислуга років в календарному обчисленні складає 13 років 05 місяців і 15 днів, загальний трудовий стаж - 29 років 10 місяців 22 дня; надавши належні документи позивачу було призначено пенсію, яку з 30 грудня 2012 року він отримував за вислугу років згідно відповідного закону.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Порядок проведення перерахунку пенсій визначений постановою № 45 Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» від 13 лютого 2008 року.

Відповідно до п. 1. Порядку перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Відповідного рішення Кабінетом Міністрів України не приймалось.

Згідно з п. 2 Порядку на підставі зазначеного в пункті 1 цього Порядку рішення Кабінету Міністрів України Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв'язку, Адміністрація Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС (державні органи) повідомляють у п'ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям (перелік є вичерпним і не містить Національної поліції України). Пенсійний фонд України повідомляє у п'ятиденний строк з моменту надходження інформації від державних органів своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (ГУ ПФУ) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (списки).

Головні управління Пенсійного фонду України складають у десятиденний строк з моменту надходження зазначеної інформації списки за формою згідно із додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Відповідно до п. З Порядку на підставі списків уповноважені органи готують для перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно із додатком 2 (довідка) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. З ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900) перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Тобто, у випадку якби було прийнято постанову Кабінетом Міністрів України про проведення перерахунку пенсій, як то передбачено постановою № 45 Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року, положення вказаної статті Закону були б враховані. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» № 900 набрав чинності 29 грудня 2015 року, а постанова № 988 Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» набрала чинності 02 грудня 2015 року, тобто раніше прийняття і набрання чинності Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до абзацу 2 пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дії нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовуються той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, факт прийняття постанови № 988 не породжує підстав для проведення перерахунку пенсій особам із числа колишніх працівників міліції. Інших актів Уряду, якими би змінювалися розміри грошового забезпечення поліцейських не видавалося.

Згідно з ч. 4 ст. 63 Закону усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Постановою № 988 Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11 листопада 2015 року постановлено установити, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Тобто вказаною постановою не змінюються оклади, як цього вимагає пенсійне законодавство, а саме встановлюються для поліцейських, тому вищезазначену постанову Кабінету Міністрів України не можна розглядати як акт, яким було змінено розмір і види грошового забезпечення для поліцейських (як цього вимагає положення ст. 63 Закону), оскільки цим нормативно-правовим актом види і розмір грошового забезпечення поліцейських було встановлено вперше в історії незалежної України. До цього такої категорії працюючих взагалі не існувало. Отже, правових підстав для перерахунку пенсії колишнім працівникам органів внутрішніх справ на теперішній час немає.

Крім того, позивач отримує пенсію, призначену відповідно до ст. ст. 12, 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби так деяких інших осіб», як колишній працівник органів внутрішніх справ, а саме УМВС України в Дніпропетровській області, у зв'язку з чим, документи для призначення пенсії, особова справа позивача та інші документи надсилались до органів пенсійного фонду саме УМВС України в Дніпропетровській області. 07 листопада 2015 набув чинності Закон України «Про Національну поліцію», яким визначено, що Закон України «Про міліцію» втратив свою чинність. Відповідно до постанови № 730 Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС України» від 16 вересня 2015 року було ліквідовано УМВС України в Дніпропетровській області, як юридичну особу публічного права, та утворено, як юридичну особу публічного права, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області не є правонаступником міліції.

Згідно п. З Порядку довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені зі служби, тобто у нашому випадку позивач був звільнений з Дніпропетровського Державного Університету внутрішніх справ, до 07 листопада 2015 року, одного із підрозділів ГУ МВС України в Дніпропетровській області. Вимога позивача провести перерахунок пенсії з урахуванням окладу за спеціальним званням «підполковник поліції», тобто, виду грошового забезпечення встановленого законодавством для поліцейських безпідставна, оскільки, Дніпропетровський Державний Університет внутрішніх справ, з якого, ОСОБА_1 звільнено у зв'язку з виходом на пенсію, не входить до структури підрозділом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Зміни до порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затвердженого постановою № 45 Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року у зв'язку із прийняттям постанови № 988 Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11 листопада 2015 року не вносились. На сьогодні Пенсійний фонд України від Міністерства внутрішніх справ не отримував повідомлень про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям. Таким чином, обов'язку повідомляти головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про проведення перерахунку пенсій та необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку у Пенсійного фонду України не виникло.

Крім того, колегія суддів Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 24 квітня 2014 року по справі №К/800/6155/14 зазначила, що не підлягають задоволенню вимоги позивачів в частині зобов'язання Пенсійного фонду України про необхідність підготовки територіальними органами Фонду списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку, оскільки до компетенції адміністративних судів відноситься виключно оцінка законності дій/бездіяльності, чи рішень суб'єкта владних повноважень, суд не має права вирішувати питання, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржуються. приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону.

Відповідно до абзацу 2 пункту 15 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про національну поліцію», за колишніми працівниками міліції, в тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами, зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

З названих вище норм випливає, що позивач, як пенсіонер міліції, з 30 грудня 2012 року має право на перерахунок пенсії з урахуванням грошового забезпечення, встановленого для поліцейських при наявності відповідної довідки.

Враховуючи вищевикладене, вимога позивача про зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії є безпідставною та передчасною, за умови, що довідки для перерахунку пенсій не надані уповноваженими структурними підрозділами.

Обов'язок органів Пенсійного фонду здійснити перерахунок пенсії настає з моменту надходження довідки про новий розмір грошового забезпечення. До отримання такої довідки у Головного управління Пенсійного фонду не виникне обов'язок здійснювати перерахунок пенсії. Відтак у Головного управління Пенсійного фонду відсутня протиправність дій оскільки не надавались необхідні документи для перерахунку пенсії.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, позивач повинен довести, що дiями позивача було порушено його права. Однак, жодних інших доказiв позивачем до суду не надано.

Відповідно до ст. 21 Конституції права та свободи людини є непорушними, до яких відноситься й право згідно ст. 4І Конституції на володіння, користування і розпорядження власністю, яку придбала позивачка у відповідності до вимог закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування. їх посадових або службових осіб.

Відповідно до вимог ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі,

або з власної ініціативи. Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, згідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України «У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку». При цьому Пленум Вищого адміністративного суду у постанові від 6 березня 2008 року зауважив, що під час розгляду спорів щодо окарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених в позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які пред'являються до дій та рішень суб'єктів владних повноважень.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги позицію позивача щодо наполягання на позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цим відповідачем не були допущені.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Таким чином позовні вимоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії в такому вигляді не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» № 900, ст. ст. 2, 3, 5, 6, 18, 19, 69, 71, 72, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя -