Справа № 127/26434/16-а
Суддя: Вохмінова О. С.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/2/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.01.2017 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря Пєскова Є.Д.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Блошенкіної М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, про що має відповідне посвідчення і згідно із ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня.

Згідно ч.1, ч. 4 ст. 17-1 зазначеного закону дану виплату здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особистий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Управлінням праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації у травні 2016 року ОСОБА_1 було виплачено разову грошову допомогу в розмірі, меншому, ніж зазначено у Законі - 920 грн., тому 06.10.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про отримання решти належної суми грошової допомоги в сумі 4730 грн.

Однак, відповідач відмовив у виплаті недоплаченої частини грошової допомоги обґрунтовуючи тим, що разова грошова допомога - 920 грн. встановлена відповідно до постанови КМУ від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і ЗУ «Про жертви нацистських переслідувань».

Посилаючись на рішення Конституційного Суду від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 позивач вважає нарахування та виплату грошової допомоги у розмірі, що передбачений постановою КМУ від 02.03.2016 року № 141 протиправною. Вважає, що при визначенні розміру грошової допомоги слід застосовувати ст. 12 відповідно до ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року, якою встановлено, що учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум.

Станом на 01.05.2016 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складав 1130 грн., тому вважає, що має право на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, що складає 5650 грн.

Позивач ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації щодо нарахування та виплати йому, як учаснику бойових дій разової грошової допомоги до 5 травня; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації нарахувати та виплатити йому, як учаснику бойових дій, недоплачену частину разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в сумі 4730 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали згідно викладених обставин, просили задоволити позов у повному обсязі. Просили врахувати, що нормативні акти, які обмежують права і пільги ветеранів війни, є недійсними, тому виплату позивачу слід здійснити відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Представник відповідача Блошенкіна М.П. в судовому засіданні позов не визнала. Надала письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи. Суду пояснила, що разова грошова допомога в сумі 920 грн. була виплачена позивачеві відповідно до постанови КМУ від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і ЗУ «Про жертви нацистських переслідувань». Вважає позов необґрунтованим, просила відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законом для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 6). З 31.07.2015 року позивач перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач має право на щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня.

Згідно ч.1, ч. 4 ст. 17-1 зазначеного Закону дану виплату здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особистий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

В травні 2016 року було виплачено ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня в сумі - 920 грн.

Позивач вважав, що УПСЗН Вінницької районної державної адміністрації не в повному обсязі виплатило йому грошову допомогу, тому 06.10.2016 року він звернувся до відповідача письмово з заявою про доплату 4730 грн. відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

11.10.2016 року, розглянувши звернення позивача, Управління праці та соціального захисту населення надало відповідь, згідно якої разова грошова допомога виплачена позивачу в повному обсязі в сумі 920 грн. відповідно до пп. 2 п.1 постанови КМУ від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

Суд вважає дії відповідача правомірними виходячи з наступного.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виплата даного виду допомоги здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Статтею 95 Конституції України визначено, що будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначається виключно законом України про Державний бюджет України.

Частиною 2статті 4 Бюджетного кодексу України передбачено, що виключно Законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.

Частинами 1 та 2 статті 23 Бюджетного Кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Статтею 4 Бюджетного кодексу України передбачено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цьому кодексу та закону про Державний бюджет України.

Пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону від 28.12. 2014 року) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В рішенні Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизначеним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині 3 ст. 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечить ст. 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Розмір разової щорічної допомоги у 2016 році для позивача, як учасника бойових дій, відповідно до постанови КМУ від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і ЗУ «Про жертви нацистських переслідувань», складає 920 грн.

Кошти в сумі 920 грн. (разова грошова допомога до 5 травня) були перераховані відповідачем позивачеві (та іншим отримувачам) на його рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» згідно платіжного доручення № 37 від 17.05.2016 року відповідно до постанови КМУ від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і ЗУ «Про жертви нацистських переслідувань».

Тобто, відповідачем правомірно виплачена позивачу щорічна разова допомога в розмірі 920 грн.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, тому підстав для задоволення позову немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 95 Конституції України, Бюджетним Кодексом України, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року у справі № 3-рп/2012, ст.ст. 2, 5-11, 69-72, 158-163, 183-2, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів.

Суддя: