Справа № 823/1776/16
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року справа № 823/1776/16

12 год. 50 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Мельниковій О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - за довіреністю, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом громадської організації «Спілка громадян-співвласників майна та земельних паїв (пасовища та сіножаті) реорганізованого коллективного сільськогосподарського підприємства АПВ «Красносільська» до Чигиринської районної державної адміністрації про визнання недійсними та скасування розпоряджень,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2016 до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася громадська організація «Спілка громадян-співвласників майна та земельних паїв (пасовища та сіножаті) реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства АПВ «Красносільська» (далі - позивач) до Чигиринської районної державної адміністрації (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати недійсним та скасувати розпорядження Чигиринської районної державної адміністрації від 19.10.2016 № 291 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 03.12.2003 № 357»;

- визнати недійсним та скасувати розпорядження Чигиринської районної державної адміністрації від 19.10.2016 № 293 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 26.02.2004 № 44».

Позов мотивований тим, що 03.12.2003 Чигиринською районною державною адміністрацією Черкаської області прийнято розпорядження № 357 «Про затвердження остаточного розміру та вартості земельної частки (паю) колишнього КСП «Україна» та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власником земельних часток (паїв) Красносільської сільської ради, згідно з п. 3 якого залишено у спільній частковій власності з можливим наступним поділом в натурі 186,44 га сіножатей вартістю 418424 грн, та 1336 га пасовищ вартістю 10000 грн. Також, 26.02.2004 Чигиринською районною державною адміністрацією Черкаської області прийнято розпорядження № 44 «Про землі спільної часткової власності в адміністративних межах Красносільської сільської ради», згідно з п. 1 якого залишено у спільній частковій власності 212,94 га земель вартістю 473541,00 грн з можливим поділом в натурі. В подальшому, 19.10.2016 розпорядженням № 291 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 03.12.2003 № 357», внесено зміни в зазначений документ шляхом виключення п. 3, яким було залишено у спільній частковій власності з можливим наступним поділом в натурі 186,44 га сіножатей вартістю 418424 грн, та 1336 га пасовищ вартістю 10000 грн. Крім того, 19.10.2016 розпорядженням № 293 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 26.02.2004 № 44», внесено зміни в зазначений документ виклавши п. 1 в наступній редакції: « 1. Земельні ділянки загальною площею 212,94 га, в тому числі: сіножаті - 101,0 га; пасовища - 13,4 га; проектні польові шляхи - 13,13, віднести до нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок».

Позивач вважає зазначені рішення безпідставними, необґрунтованим та таким, що належить скасувати, оскільки відповідно до ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, мотивуючи це тим, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», земельні ділянки зазначені розпорядженнях від 03.12.2003 № 375 та від 26.02.2004 № 44 не є землями спільної часткової власності, а являються нерозподіленими (невитребуваними) земельними ділянками.

Представники відповідача також звернули увагу суду на те, що позивачем не доведено порушення його прав оскаржуваними розпорядженнями, не надано належних доказів того, що спірні земельні ділянки належать громадянам-членам Спілки.

Заслухавши пояснення та доводи представника позивача, представників відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

03.12.2003 Чигиринською районною державною адміністрацією Черкаської області прийнято розпорядження № 357 «Про затвердження остаточного розміру та вартості земельної частки (паю) колишнього КСП «Україна» та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власником земельних часток (паїв) Красносільської сільської ради, згідно з п. 3 якого залишено у спільній частковій власності з можливим наступним поділом в натурі 186,44 га сіножатей вартістю 418424 грн, та 1336 га пасовищ вартістю 10000 грн.

Також, 26.02.2004 Чигиринською районною державною адміністрацією Черкаської області прийнято розпорядження № 44 «Про землі спільної часткової власності в адміністративних межах Красносільської сільської ради», згідно з п. 1 якого залишено у спільній частковій власності 212,94 га земель вартістю 473541,00 грн з можливим поділом в натурі.

В подальшому, 19.10.2016 розпорядженням № 291 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 03.12.2003 № 357», внесено зміни в зазначений документ шляхом виключення п. 3, яким було залишено у спільній частковій власності з можливим наступним поділом в натурі 186,44 га сіножатей вартістю 418424 грн, та 1336 га пасовищ вартістю 10000 грн.

Крім того, 19.10.2016 розпорядженням № 293 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 26.02.2004 № 44», внесено зміни в зазначений документ виклавши п. 1 в наступній редакції: « 1. Земельні ділянки загальною площею 212,94 га, в тому числі: сіножаті - 101,0 га; пасовища - 13,4 га; проектні польові шляхи - 13,13, віднести до нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок».

Вважаючи, що вказаними розпорядженнями порушені права співвласників земельних часток (паїв) позивача, останній звернувся до суду із відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 вищезазначеного Закону, до повноважень місцевих державних адміністрацій в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля відносяться зокрема, розпорядження землями державної власності відповідно до закону.

Порядок організації робіт, правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) встановлюються Законом України від 05.06.2003 № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899) та постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року № 122 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» (далі - Постанова № 122).

Виходячи з правових положень Закону № 899 та Постанови № 122, земельною часткою (паєм) є умовна частка сільськогосподарських угідь (яка не має чітко визначених меж та розміру у фізичних гектарах), переданих у колективну власність юридичним особам (КСП, СК, СВАТ), розмір якої визначався як середній по господарству в умовних кадастрових гектарах.

Згідно із статтею другою Закону № 899 основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є:

свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (далі - Кодекс).

Відповідно до положень Закону № 899 та Постанови № 122 організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) (далі - проект).

Розподіл земельних ділянок проводиться за умови реєстрації на зборах не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), які мають право на їх отримання у натурі, або їх представників згідно із списком, що додається до проекту.

Результати розподілу оформляються протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв) або їх представниками, які взяли участь у розподілі, головуючим та секретарем зборів.

Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та в районному відділі земельних ресурсів.

Статтею 13 Закону № 899 та пунктом 12 Постанови № 122 передбачено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Системний аналiз норм чинного законодавства дає можливість вважати, що до категорії таких нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв) можна віднести:

-земельні частки (паї), на які громадяни мають право, але не отримали відповідного документа, що підтверджуватиме таке право, або іншим чином не заявили свої права на земельну частку (пай);

-земельні частки (паї), на які підтверджувальний документ уже отриманий, але власник не розпорядився ним належним чином (не подав заяву про виділення в натурі (на місцевості) для передання в оренду чи сумісного обробітку);

-земельна частка (пай), власник якої не з'явився на збори і не взяв участь у розподілі земельних ділянок через хворобу або з інших причин;

-земельна частка (пай), власник якої не встиг до моменту проведення зборів щодо розподілу земельних ділянок оформити право на успадковану земельну частку (пай);

-земельні частки (паї), власники яких взяли участь у проведенні зборів членів реформованих КСП щодо розподілу земельних ділянок, але не оформили право власності на земельні ділянки відповідно до вимог чинного законодавства;

-земельні частки (паї), власники яких не оформили право власності або померли, а їх спадкоємці не прийняли спадщину, до якої входять земельні частки (паї).

Отже, нерозподiленi (невитребувані) земельнi дiлянки - частки (паї) не є землями державної чи комунальної власностi, а перебувають лише у розпорядженнi вiдповiдних рад та адміністрацій, а вiдтак надання таких дiлянок у користування здiйснюється на пiдставi рiшення вiдповiдного органу виконавчої влади чи мiсцевого самоврядування.

Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

З набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року № 3613-VI та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 р. № 1051 право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, суд зазначає, що позивачем не підтверджено належними доказами право громадян-членів Спілки на спірні земельні ділянки.

Щодо твердження позивача, стосовно того, що розпорядження Чигиринської районної державної адміністрації від 03.12.2003 № 357 «Про затвердження остаточного розміру та вартості земельної частки (паю) колишнього КСП «Україна» та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власником земельних часток (паїв) Красносільської сільської ради та від 26.02.2004 № 44 «Про землі спільної часткової власності в адміністративних межах Красносільської сільської ради» у разі їх невідповідності актам законодавства мали бути скасовані, відповідно до вимог ст. 43 Закон України «Про місцеві державні адміністрації, суд зазначає наступне.

Законом, що визначає організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій є Закон України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 № 586-XIV (далі-Закон № 586).

Відповідно до ст. 1 Закону № 586 виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. Особливості здійснення виконавчої влади у містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Обласні державні адміністрації в межах своїх повноважень спрямовують діяльність районних державних адміністрацій та здійснюють контроль за їх діяльністю.

Статтею 41 Закон № 586, зазначено, що голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством. Проекти розпоряджень нормативно-правового характеру погоджуються з керівниками відповідних структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій.

За приписами ст. 43 Закону № 586 акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Дія актів місцевих державних адміністрацій, які відповідно до закону є регуляторними актами, або окремих положень цих актів зупиняється у разі невиконання або неоскарження у встановленому законом порядку рішень спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань державної регуляторної політики про необхідність усунення порушень принципів державної регуляторної політики.

Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Відповідно до п. 61 Типового регламенту місцевої державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1999 р. № 2263 передбачено, що у разі коли проект розпорядження, що готується, тягне за собою зміни або доповнення до інших розпоряджень, такі зміни або доповнення включаються в текст проекту або подаються у вигляді проекту окремого розпорядження одночасно з основним проектом.

Таким чином, з аналізу зазначених норм вбачається, право місцевої державної адміністрації на внесення змін до раніше прийнятих розпоряджень, з урахуванням тих чи інших змін, що відбуваються в суспільному житті окремої громади.

Судом під час розгляду справи встановлено, що з метою приведення розпоряджень від 03.12.2003 № 357 та від 26.02.2004 № 44 у відповідність до вимог чинного законодавства розпорядженнями Чигиринської районної державної адміністрації від 19.10.2016 за № 219 та № 293 було внесено відповідні зміни, тобто оскаржуваними розпорядженнями Чигиринської районної державної адміністрації не скасовувались зазначені розпорядження, а лише вносились відповідні зміни.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач під час внесення змін 19.10.2016 до вказаних розпоряджень № 357 та № 44 діяв відповідно до вимог Закон України «Про місцеві державні адміністрації».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, докази щодо їх підтвердження, керуючись актами законодавства щодо цих правовідносин, суд дійшов висновку, що заперечуючи проти позову за правилами ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач довів правомірність прийняття оскаржуваних рішень.

З огляду на викладене, на підставі наявних у справі доказів, дослідивши обставини адміністративної справи, застосувавши норми законодавства, враховуючи доводи сторін, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель

Постанова складена у повному обсязі 23.01.2017.