Справа № 2а-2636/11/2670
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2011-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 травня 2011 року 12:00 № 2а-2636/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Коломацької О.С., за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва
проскасування податкового повідомлення-рішення,

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 16 травня 2011 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам розяснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва від 16.02.2011 №, яким позивачеві визначено податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 14 468, 58 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що державною податковою інспекцією у Печерському районі міста Києва необґрунтовано нараховано податок з доходів фізичних осіб без врахування того, що оподаткування відповідної операції відбулось позивачем в наступному податковому періоді, на якій і припадав розрахунок за поставлену продукцію. Крім того, за посиланням позивача, при визначенні суми податкового зобовязання, відповідачем нараховано податок з доходів фізичних осіб не з чистого доходу, а із суми, що включає в себе податок на додану вартість.

Відповідач проти позову заперечив із посиланням на порушенням позивачем статті 13 розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян». За результатами перевірки правильності відображення валових витрат субєктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3 встановлено, що підприємцем до складу валових витрат за ІІІ ІV квартал 2009 року віднесено витрати безпосередньо не повязані з отриманням доходу на загальну суму 70 383, 00 грн. Також, підприємцем до складу валових витрат за І-ІІІ квартал 2010 року віднесено витрати безпосередньо не повязані з отриманням доходу, а саме добровільне страхування автомобіля на загальну суму 1 535,00 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності та перебуває на податковому обліку в державній податковій інспекції у Печерському районі міста Києва з 20.05.2004.

Державною податковою інспекцією у Печерському районі міста Києва проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.07.2009 по 30.09.2010. За період, що перевірявся, ОСОБА_3 здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування.

За наслідками перевірки складено акт від 02.02.2011 №6/1704- та прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.02.2011 №, яким ОСОБА_3 визначено податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 14 468, 58 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпунктів «а»та «в»пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»платники податку зобов'язані:

вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит;

подавати декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього Закону таке подання є обов'язковим; на вимогу податкового органу та у межах його компетенції, визначеної законодавством, пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкового кредиту, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у декларації з цього податку.

Згідно з пунктом 22.10 статті 22 Прикінцевих положень Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»визнано таким, що втратив чинність, Декрет Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №13-92 «Про прибутковий податок з громадян», крім розділу IV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до підпункту 7.1 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», чинного на час виникнення спірних правовідносин, ставка податку з доходів фізичних осіб становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.4 цієї статті.

Як зазначено в акті перевірки (сторінка 8) за результатами перевірки правильності відображення валових витрат СПД фізичною особою ОСОБА_3 встановлено, що підприємцем до складу валових витрат за ІІІ - ІV квартал 2009 року віднесено витрати безпосередньо не повязані з отриманням доходу на загальну суму 70 383,00 грн. Також, підприємцем до складу валових витрат за І ІІІ квартал 2010 року віднесено витрати безпосередньо не повязані з отриманням доходу, а саме добровільне страхування автомобіля на загальну суму 1 535, 00 грн., чим порушено статтю 13 розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

Перевіркою правильності визначення обєкту оподаткування та обчислення суми податку з доходів фізичних осіб встановлено заниження чистого доходу за ІІІ - ІV квартал 2009 року та за І- ІІІ квартал 2010 року на загальну суму 94 922, 18 грн., а саме:

за ІІІ - ІV квартал 2009 року задекларований дохід - -70084, 67 грн., фактичний дохід 24837, 51 грн. Розбіжність між задекларованою сумою та фактичною складає 94 922, 18 грн.

за І ІІІ квартал 2010 року задекларований дохід 15011, 42 грн., фактичний дохід 16546, 42 грн. Розбіжність між задекларованою сумою та фактичною складає 1535,00 грн.

Аналізуючи зазначені висновки акту перевірки, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до пункту 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 №984 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 року за №34/18772, чинного на дату складання акту перевірки (далі за текстом Порядок), результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка. Акт це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно із приписами пунктів 4-6 Порядку акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень. Факти виявлених порушень викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Разом з тим, акт перевірки державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва, на підставі якого і прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає названим вище нормам Порядку. Зокрема, в акті відсутній чіткий, об'єктивний виклад фактів порушень, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Так, з акту перевірки не вбачається яким чином, на підставі яких первинних документів та з яких господарських операцій відповідачем виявлено розбіжності між фактично отриманим та задекларованим позивачем доходом у ІІІ - ІV кварталі 2009 року. Під час судового розгляду справи представник відповідача також не надав суду конкретних пояснень щодо фактів цих обставин.

Крім того, акт перевірки містить неточні розрахунки, зокрема, в частині визначення розбіжності між не задекларованою сумою та фактичною за ІІІ - ІV квартал 2009 року. Так, відповідачем зазначено, що сума розбіжності між не задекларованим доходом у сумі 70084, 67 грн. та фактичним доходом у сумі 24837, 51 грн. складає 94 922, 18 грн., замість 45 247, 16 грн. (70084, 67 грн. - 24837, 51 грн.).

Більш того, як вбачається із розрахунку податку з доходів фізичних осіб, доданого до акту перевірки, суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб за ІІІ - ІV квартал 2009 року визначено відповідачем саме із суми 94 922, 18 грн. При цьому, відповідачем не враховано суми податку самостійно сплачених ОСОБА_3 відповідно до поданих нею декларацій.

Із виписки банку по особовим рахункам ОСОБА_3, що містяться в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_3 в 2009 році сплачено податок з доходів фізичних осіб за ІІІ квартал 2009 року у сумі 450 грн., за ІV квартал 2009 року у сумі 4 204,00 грн.

Під час судового розгляду справи відповідачем також не спростовано доводи позивача, що оподаткування відповідних операцій відбулось в податковому періоді, на якій припадав розрахунок за поставлену продукцію.

Враховуючи наведене, державною податковою інспекцією у Печерському районі міста Києва не доведено суду правомірність свого податкового повідомлення-рішення від 16.02.2011 № в частині визначення ОСОБА_3 податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб за ІІІ - ІV квартал 2009 року у сумі 14 238,33 грн., а тому податкове повідомлення-рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо суми податку з доходів фізичних осіб 230, 25 грн., нарахованого відповідачем за І ІІІ квартал 2010 року, суд зазначає наступне.

Під час проведення перевірки державною податковою інспекцією у Печерському районі міста Києва виявлено, що підприємцем до складу валових витрат за І-ІІІ квартал 2010 року віднесено витрати безпосередньо не повязані з отриманням доходу, а саме добровільне страхування автомобіля на загальну суму 1 535,00 грн.

Проти наявності такого порушення позивач фактично не заперечувала. Під час судового розгляду справи позивач пояснила, що відповідний уточнюючий розрахунок до проведення перевірки в державну податкову інспекцію вона не подавала.

Враховуючи зазначене, податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва від 16.02.2011 № в частині визначення податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 230, 25 грн. є обґрунтованим.

Отже позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 2 зазначеного Кодексу передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись статтями 11, 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва від 16.02.2011 № в частині визначення податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 14 238,33 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.В. Літвінова

Повний текст постанови складено 20.05.2011