Справа № 337/4865/16-а
Суддя: Сидорова М. В.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЄУН № 337/4865/16-а
Провадження № 2-а/337/21/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.

за участю секретаря - Коваленко В.С.

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського патрульної поліції 3-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3, третя особа: Управління патрульної поліції в м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

09.12.2016р. позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, який мотивував тим, що 11.10.2016р. інспектором патрульної поліції 3-ї роти 3-го батальйону УПП в м.Запоріжжі ДПП ОСОБА_3 винесено постанову серії АР №047736 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за те, що він порушив вимоги дорожнього знаку 5.11 ПДР (смуга для руху маршрутних транспортних засобів). Вважає, що поліцейський неправомірно виніс вказану постанову, постанова не відповідає обставинам справи та вимогам закону, оскільки 11.10.2016р. рухаючись по пр.Соборному в м.Запоріжжі його автомобіль марки «FORD B-max», державний номер НОМЕР_1, раптово зупинився, він включив аварійку та перекотив його як можливо правіше для того, щоб усунути технічні несправності. При цьому його автомобіль не заважав проїзду громадського транспорту. Після цього до нього підїхав патрульний автомобіль, поліцейський ОСОБА_3 запитав причину запинки, після чого виніс оскаржувану постанову. Він на місці написав пояснення, але вони не були враховані. Після цього він проїхав до Управління патрульної поліції в м.Запоріжжя ДПП, де також написав пояснення, яке зареєстровано за №С-1451 від 11.10.2016р. Відповіді від УПП в м.Запоріжжя ДПП на своє звернення до теперішнього часу не отримав.

Також зазначає, що при винесенні вищевказаної постанови поліцейським було допущено порушення вимог ст.268 КУпАП, оскільки розгляд справи відбувся на місці без підготовки та надання йому часу для звернення за правовою допомогою, без можливості надання документів, які характеризують особу, інших доказів по справі.

Просить визнати протиправною та скасувати постанову серії АР №047736 від 11.10.2016р., винесену поліцейським УПП у м. Запоріжжя ДПП України ОСОБА_3 про накладання на нього адміністративного стягнення за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі та додатково пояснив, що він здійснив вимушену зупинку на смузі для руху маршрутних транспортних засобів через технічні несправності автомобілю. Після складання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності він продовжив рух, оскільки усунув виниклі технічні несправності.

Крім того, позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду яке він обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова винесена 11.10.2016р., того ж дня 11.10.2016р. він звернувся до УПП в м.Запоріжжя зі скаргою, але відповіді на своє звернення до теперішнього часу не отримав. До суду він звернувся 09.12.2016р. На підставі цього вважає, що пропустив строк звернення до суду з поважних причин.

Відповідач - поліцейський УПП в м.Запоріжжі ДПП ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що в зазначені в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, день та час, здійснюючи патрулювання по пр.Соборному в м.Запоріжжя, він виявив, що позивач на автомобілі перебуває на смузі для руху маршрутних транспортних засобів. Підійшовши до автомобілю позивача, він назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання та назвав причину звернення до позивача, а саме, те що він порушив п.17.1 ПДР України та вимоги дорожнього знаку 5.11, та запитав причину зупинки на смузі для руху маршрутних транспортних засобів. Позивач аргументував зупинку автомобіля тим, що увімкнувши аварійну світлову сигналізацію він може зупинити свій автомобіль на вказаній смузі на одну хвилину, оскільки йому потрібно було обміняти грошові кошти, щоб заправити автомобіль. В подальшому позивач почав плутатись у своїх поясненнях відносно ситуації, почав говорити, що він поспішає до нотаріуса, далі почав вказувати, що його автомобіль зламався. Обставини, на які вказує позивач, не виключають подію інкримінованого йому правопорушення та склад правопорушення у його діях. Вважає, що його дії при винесенні постанови відповідали вимогам діючого законодавства і є законними. Просить в позові відмовити. Крім того зазначає, що постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було винесено 11.10.2016 року, а адміністративний позов подано до суду 09.12.2016 року, тому позивачем було пропущено строк на звернення до суду.

Представник третьої особи УПП в м.Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі. Вважає, що дії інспектора Журилко Я.Ю. при винесенні постанови відповідали вимогам діючого законодавства і є законними. Просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 11.10.2016р. о 09.27 год., керуючи транспортним засобом «FORD B-max», державний номер НОМЕР_1 у м.Запоріжжя по пр. Соборному, 35, здійснив зупинку на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеної знаком 5.11, після чого до нього підійшов інспектор поліції УПП в м.Запоріжжі ДПП ОСОБА_3 та відносно нього було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

При цьому, згідно постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної поліцейським 3-ї роти 3-го батальйону УПП в м.Запоріжжі ДПП ОСОБА_3 серії АР№047736 від 11.10.2016р., позивач ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. саме за те, що 11.10.2016р. о 09.27 год. в м.Запоріжжя, по пр. Соборному, 35, керуючи автомобілем «FORD B-max», державний номер НОМЕР_1, здійснив зупинку на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеної знаком 5.11, чим порушив вимоги п. 17.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.

Згідно з відеозаписом з нагрудної відеокамери поліцейського АР№0240, який відтворений в ході судового розгляду, вбачається, що патрулювання екіпажем поліцейських здійснюється по пр.Соборному в м.Запоріжжя. Камерою зафіксований автомобіль позивача, який стоїть біля правого краю проїжджої частини на смузі для руху маршрутних транспортних засобів, на ньому включена аварійна сигналізація, позаду автомобіля будь-яких дорожніх знаків на зафіксовано. В ході зясування поліцейськими обставин події та причин зупинки, позивач спочатку пояснює поліцейському, що зупинився на вказаній смузі, оскільки йому потрібно обміняти грошові кошти, щоб заправити автомобіль через те, що бак майже пустий. В подальшому позивач пояснює, що поспішає до нотаріуса, надалі вказує на те, що причиною зупинки є технічна несправність автомобілю.

Також судом встановлено, що копію постанови про накладання адміністративного стягнення ОСОБА_1 отримав 11.10.2016 року.

11.10.2016р. до УПП в м.Запоріжжя ДПП надійшла скарга ОСОБА_1 про скасування вищевказаної постанови, яка зареєстрована за вх.№ С-1451.

Згідно відповіді начальника УПП в м.Запоріжжя ДПП від 09.11.2016р. за №С-1451/41/32/01-2016, в задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови АР №047736 від 11.10.2016р., відмовлено.

Дані про отримання вказаної відповіді позивачем в матеріалах справи відсутні.

Частиною 1 ст. 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.3 ст.99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 289 КУпАП встановлено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Статтею 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Тобто, законодавцем визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний 10-денний строк, який обчислюється з дня вручення постанови. При цьому, слід ураховувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки за наявності поважних причин такий строк може бути поновлено.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено до вищестоящого органу (вищестоящій посадовій особі) або до суду.

Зміст наведеної норми дає змогу суду дійти висновку, що законом передбачено право вибору особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо порядку оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, суд зауважує, що звернення позивача до вищестоящого органу не є визначеним досудовим порядком вирішення спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав, який не виключає можливості особою в подальшому скористатися і іншим способом захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР №047736 від 11.10.2016р. отримана позивачем 11.10.2016р., в той же день 11.10.2016р. позивач звернувся до УПП в м.Запоріжжі зі скаргою, тобто у встановлений законодавством строк, і його звернення зареєстровано за №С-1451 від 11.10.2016р.

Відповідь на своє звернення позивачем до теперішнього часу не отримано. На вказані обставини посилається позивач і відповідачем та представником третьої особи не надано суду доказів в спростування наявності вказаних обставин.

Отже, суд вважає, що скориставшись альтернативним способом захисту своїх прав на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення та в подальшому звертаючись до суду, позивач формально пропустив десятиденний строк для звернення з позовом до суду від дати отримання копії постанови, проте, та обставина, що він за цей час оскаржував постанову в інший передбачений законодавством спосіб і ця скарга подана у встановлений строк, може бути розцінена як поважна причина пропуску цього строку. При цьому суд враховує, що відповідь на своє звернення позивач від УПП в м.Запоріжжі не отримав.

На підставі викладеного суд вважає можливим поновити позивачу строк звернення до суду.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд виходить з того, що адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях (рішення Конституційного Суду України от 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна діяльність чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

Відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена, зокрема, за порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР).

Відповідно до п.1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 15.1 ПДР України зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Згідно п. 15.2 ПДР України за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Відповідно до п.17.1 ПДР України, на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Відповідно до п.15.14 ПДР України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами п.п.9.9-9.11 цих Правил.

Таким чином у певних випадках зупинка дозволяється поза спеціально відведених місць чи узбіч. Разом із тим, водій повинен виконувати вимоги Правил, якими заборонено здійснення стоянки чи зупинки в конкретно вказаних місцях.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КупАП).

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконаннями правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини даної справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про законність дій відповідача щодо винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00грн.

При цьому, суд виходить з того, що на момент прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у відповідача були усі підстави вважати, що 11.10.2016р. водієм ОСОБА_1 було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, а саме порушення водієм вимог п.17.1 ПДР України (зупинка на смузі для руху маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11) і водій є винуватим у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення. До такого висновку інспектор прийшов на підставі візуального сприйняття вказаних подій та відеозапису подій, на якому достовірно зафіксовано обставини порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, що стали підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, поведінка учасників події перед винесенням постанови.

Так, доказом вчинення позивачем правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, а саме здійснення зупинки транспортного засобу в зоні дії знаку 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» є відеозапис, який було долучено до матеріалів справи.

В адміністративному позові та в судовому засіданні позивач не заперечує, що здійснив зупинку в зоні дії знаку 5.11, проте зазначає, що зупинка була вимушена у звязку із технічними несправностями автомобілю.

В свою чергу, з відеозапису вчиненого правопорушення вбачається, що при складанні оскаржуваної постанови позивач спочатку посилався на зупинку з інших підстав, а саме у звязку з тим, що йому потрібно обміняти гроші для заправки автомобілю, що він зупинився на хвилину, і лише, коли поліцейський почав складати постанову, позивач став посилатись на те, що автомобіль зупинився через технічні несправності, при цьому які саме несправності, не вказує.

При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що з метою забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до п.2.3 ПДР саме на водія покладається обов'язок перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що пояснення позивача про те, що його автомобіль раптово зупинився через технічні несправності є способом уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Також суд враховує, що позивач на підтвердження виникнення непередбачуваних технічних несправностей в його автомобілі під час руху, вимушеності зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, належних та допустимих доказів не подав.

Враховуючи, що за наявних допустимих відеодоказів, позивач здійснив зупинку автомобілю на смузі для маршрутних транспортних засобів, у його діях убачаються порушення вимог п.17.1 ПДР, тому він правомірно був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00грн. було накладено відповідачем в межах санкції ч.3 ст.122 КУпАП. Підстав вважати, що таке стягнення не відповідає вимогам ст.33 КУпАП, немає.

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Також позивач обґрунтовує свої вимоги щодо протиправності дій відповідача тим, що інспектором поліції був порушений порядок притягнення його до адміністративної відповідальності.

Під час судового розгляду з відеозапису подій достовірно встановлено, що поліцейським позивачу були роз'яснені права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено про суть вчиненого правопорушення. Ніяких належних доказів в обґрунтування обмеження реалізації процесуальних прав позивача суду не представлено.

З відеозапису подій також вбачається, що позивач ніяких клопотань, в т.ч. щодо перенесення розгляду справи, надання можливості скористатися правовою допомогою, надати свої докази тощо, поліцейському не заявляв.

У зв'язку з цим у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем були допущені порушення порядку та процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Твердження позивача на те, що відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського є неналежним доказом, суд в даному випадку до уваги не приймає з тих підстав, що відповідно до п.9 ч.1 ст.31 ЗУ «Про національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Таким чином суд вважає, що наданий представником третьої особи відеозапис з нагрудної камери поліцейського є належним доказом.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 при винесенні постанови щодо позивача дотримався вимог ст.245, 251,252,280 КУпАП, відповідно до яких провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, орган, уповноважений на прийняття рішення про накладання адміністративного стягнення, зобов'язаний прийняти законне, справедливе і обґрунтоване рішення в результаті всебічного, повного і об'єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності, оцінки належних та допустимих доказів. Тобто відповідач діяв в межах повноважень, у спосіб та порядку, що визначені Конституцією та законами України, підстав вважати його дії протиправними, а винесену ним постанову незаконною у суду немає.

На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись ст.19,62 Конституції України, ст.7,9,121,245,251,252,280,283 КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р., ст.2,8,9,11,14,159-162,171-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до поліцейського патрульної поліції 3-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського патрульної поліції 3-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3, третя особа Управління патрульної поліції у м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити в повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: М.В. Сидорова