Справа № 810/2790/16
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року м.Київ 810/2790/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Житлоінвест-Гарант" та ОСОБА_2, про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії.

Суть спору: ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області від 16.03.2015 про накладення арешту на квартиру за НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області зняти арешт з квартири за НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду від 31.10.2016 було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Житлоінвест-гарант" та ОСОБА_2.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.11.2016 замінено відповідача у справі - Відділ державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції, на правонаступника - Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що ОСОБА_1 є власником майнових прав на квартиру НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на яку спірною постановою Відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області від 16.03.2015 накладено арешт.

Позивач вважає, що накладення арешту на відповідне нерухоме майно є неправомірним, оскільки вказана квартира не є власністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Житлоінвест-Гарант", що є боржником у виконавчому провадженні №43897405.

Крім того, позивач зауважив про те, що ОСОБА_1 не є стороною відповідного виконавчого провадження, що на думку позивача, також свідчить про безпідставність накладення арешту на відповідне майно.

Присутній у судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про зміну формулювання прохальної частини, у зв'язку з допущенням помилки. Так, у вказаному клопотанні представник позивача зазначив про допущену помилку про оформленні позовної заяви, оскільки номером спірної квартири є НОМЕР_2, а не НОМЕР_1.

Відповідач та треті особи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать рекомендовані повідомлення з відмітками про вручення, у судове засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили.

Присутній у судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Вказане клопотання представника позивача було задоволено судом, про що було постановлено усну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання.

У зв'язку з цим, подальший розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з п.10 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вищий адміністративний суд України в пункті 11 Листа від 30.11.2009 р. № 1619/10/13-09 зазначив, що під час вирішення справи у порядку письмового провадження його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в такому разі не проводиться судове засідання і, відповідно, справа розглядається без участі секретаря.

На підставі цього, справа розглядається без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

02.04.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Житлоінвест-Гарант" (Управитель) та ОСОБА_3 (Довіритель) було укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва виду А №02/04/07 (АДРЕСА_1), за умовами якого довіритель зобов'язався виконувати правила Фонду фінансування будівництва та передати управителю грошові кошти в довічну власність, з метою отримання у власність об'єкт інвестування, а управитель приймає на себе зобов'язання здійснювати управління грошовими коштами, отриманими у довічну власність від довірителя.

Пунктом 1.4 договору визначено, що відповідно до правил ФФБ та цього договору за довірителем закріплюється об'єкт інвестування в об'єкті будівництва з наступними основними характеристиками: об'єкт будівництва - частина 9-ти поверхового багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1; орієнтовний строк введення будівництва в експлуатацію - ІІІ квартал 2008; об'єкт інвестування - квартира НОМЕР_3, загальною площею 51,19 м. кв. (житлова площа 21,46 м. кв.).

Відповідно до п.2.4 договору проведення інвестування фіксується в Свідоцтві про участь у ФФБ, в якому в порядку, передбаченому Правилами ФФБ, визначається закріплений за довірителем об'єкт інвестування, запланована дата введення об'єкта в експлуатацію, сума сплачених коштів, кількість сплачених вимірних одиниць об'єкта інвестування, ПЦВО об'єкта інвестування на момент внесення грошових коштів.

Згідно з п.3.6 договору управитель зобов'язаний передати довірителю, за умови, що довіритель у повному обсязі проінвестував закріплений за ним об'єкт інвестування, майнові права на закріплений за ним об'єкт інвестування за договором про уступку майнових прав.

Відповідно до п.7.1 договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання та внесення довірителем коштів до ФФБ згідно із п.2.2.1 цього договору, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

З метою виконання умов вказаного договору, ОСОБА_3 було перераховано на банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Житлоінвест-Гарант" грошові кошти у розмірі 391783,0 грн., про що свідчить квитанція №68 від 03.04.2007.

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_4 на підставі заповіту ОСОБА_3 від 03.02.2009, зареєстрованого в реєстрі за №196, було передано у власність майнові права на квартиру НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що надалі майнові права на вказаний об'єкт нерухомого майна були набуті ОСОБА_1, про що свідчать свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.12.2012, зареєстроване в реєстрі за №3-1724 та витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

11.02.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Житлоінвест-Гарант" (Управитель) та ОСОБА_1 (Довіритель) було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору №02/04/07 від 02.04.2007 про участь у Фонді фінансування будівництва виду А (АДРЕСА_1), за яким договір №02/04/07 від 02.04.2007 про участь у Фонді фінансування будівництва виду А (АДРЕСА_1) було викладено у новій редакції.

Так, зокрема, за вказаним договором управителем є ОСОБА_1.

Відповідно до п.1.1 договору забудовником за вказаним договором є Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспромсервіс".

Пунктом 1.4 договору визначено, що відповідно до правил ФФБ та цього договору за довірителем закріплюється об'єкт інвестування в об'єкті будівництва з наступними основними характеристиками: об'єкт будівництва - частина 10-ти поверхового багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1; орієнтовний строк введення будівництва в експлуатацію - ІІІ квартал 2014; об'єкт інвестування - квартира НОМЕР_2, загальною площею 51,19 м. кв. (житлова площа 21,46 м. кв.).

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Житлоінвест-Гарант" було видано позивачу довідку про право довірителя на набуття у власність об'єкта інвестування вих.175 від 25.03.2015, у якій зазначено про те, що ОСОБА_1 в повному обсязі сплатила вартість однокімнатної квартири НОМЕР_2 загальною площею 52,40 кв. м., яка розташована на 6 поверсі по АДРЕСА_1

Крім того, ТОВ "Фінансова компанія "Житлоінвест-Гарант" було видано позивачу свідоцтво про участь у Фонді фінансування будівництва.

Зазначена квартира НОМЕР_2, розташована за адресою: АДРЕСА_1, була передана позивачеві за актом приймання-передачі від 25.03.2015.

Однак, матеріали справи свідчать, що реєстрації за позивачем права власності на цю квартиру перешкоджає накладене на неї обтяження.

Так, державним виконавцем державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Разумним Є.М. в рамках виконавчого провадження №43897405, відкритого на виконання виконавчого листа №373/79/14-ц, виданого Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області, була прийнята постанова від 16.03.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме: квартири НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1, що належить боржнику - ТОВ "Фінансова компанія "Житлоінвест-Гарант". Стягувачем за вказаною постановою є ОСОБА_2.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що підставою її прийняття є заява від 10.03.2015 про накладення арешту на нерухоме мано, зокрема, на квартиру НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з прийняттям відповідачем постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання її протиправною та скасування та зобов'язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 (далі-Закон №606, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до ст. 1 Закону №606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11 Закону №606).

Частиною 2 ст. 11 Закону №606 встановлено, що державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону №606 державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 57 Закону №606 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ч.2 ст. 57 Закону №606).

Частиною 3 ст. 57 Закону №606 передбачено, що постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до ч.1 ст. 63 Закону №606 звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Згідно із ч. 3 ст.63 Закону №606 у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом.

Після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає на них арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленому законодавством порядку. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє таким особам (ч.4 ст. 63 Закону №606).

Отже, під час накладення арешту на нерухоме майно боржника, державний виконавець зобов'язаний перевірити факт належності відповідного майна боржнику на праві власності.

Відповідно до ч.4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон №1952, у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закон №1952 обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Частиною 4 ст.3 Закону №1952 встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Як зазначено вище, постановою державного виконавця державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Разумним Є.М. від 16.03.2015 №43897405 було накладено арешт на квартиру НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, у вказаній постанові в якості власника відповідного нерухомого майна вказаного боржника, ТОВ "Фінансова компанія "Житлоінвест-Гарант".

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2016 та від 14.11.2016 витребувано від відповідача матеріали виконавчого провадження №43897405 та письмові пояснення щодо того,на підставі яких даних було встановлено право власності боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Житлоінвест-Гарант" на квартиру НОМЕР_2 по АДРЕСА_1.

Крім того, вказаними ухвалами суду було витребувано від третіх осіб, зокрема, правовстановлюючі документи на квартиру НОМЕР_2 по АДРЕСА_1.

Проте, відповідач та треті особи витребувані документи суду не надали та про причини неможливості їх надання суду не повідомили.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ст. 70 КАС України).

Відповідно до приписів статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В ході розгляду справи відповідачем не було наведено жодних доводів на підтвердження того, що боржник у виконавчому провадженні №43897405, ТОВ "Фінансова компанія "Житлоінвест-Гарант", є власником квартири НОМЕР_2, що розташована за адресою АДРЕСА_1, у той час як матеріали справи свідчать про те, що власником майнових прав на відповідне нерухоме майно є саме ОСОБА_1

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про те, що державний виконавець звертався до Бюро технічної інвентаризації, Реєстраційних служб управлінь юстиції чи органів місцевого самоврядування із запитами про надання інформації щодо наявності у них правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності ТОВ "Фінансова компанія "Житлоінвест-Гарант" на відповідну квартиру.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідачем, всупереч вимогам ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", не було належним чином перевірено інформацію щодо належності боржнику - ТОВ "Фінансова компанія "Житлоінвест-Гарант", на праві власності вищевказаної квартири, що в свою чергу, зумовило накладення арешту на нерухоме майно належне особі, яка взагалі не є стороною виконавчого провадження №43897405.

У зв'язку з цим, суд вважає, що у відповідача не було правових підстав для накладення арешту на квартиру НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1, яка не належала на праві власності ТОВ "Фінансова компанія "Житлоінвест-Гарант", що свідчить про те, що оскаржувана постанова була прийнята протиправно, а тому вона підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача зняти арешт з квартири за НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону №606 (в редакції, яка була чинна на момент звернення позивача з позовною заявою до суду) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що законодавцем особі надано право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту лише у разі наявності спору про право особи на таке майно, оскільки за умови підтвердження права власності особи на майно відповідними належними доказами відсутній спір про право та, як наслідок, потреба у зверненні до суду з позовом про визнання права власності на спірне майно.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі-Закон №1404), який набрав чинності з 05.10.2016, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Частиною 5 ст.59 Закону №1404 встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

При цьому, ч.5 ст.13 Закону №1404 встановлено, що постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Враховуючи, що в даній справі немає спору про право власності на арештовану квартиру, оскільки наявність права власності позивача на неї підтверджується відповідними документами, та враховуючи, що за Законом №1404 після винесення судом рішення державний виконавець виносить постанову, суд вважає, що належним способом захисту у цьому випадку є спонукання Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області зняти арешт з майна. В свою чергу, на підставі постанови суду державний виконавець має винести постанову про зняття арешту з майна, як це передбачено ч.5 ст.13 Закону №1404.

Аналогічна позиція висловлена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.10.2013 р. у справі №К/9991/8809/11 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/ 34531988).

За таких обставин, враховуючи те, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.03.2015 №43897405 була прийнята протиправно, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача зняти арешт з квартири НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1, який був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.03.2015 №43897405.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2.Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області від 16.03.2015 у виконавчому провадженні №43897405 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

3.Зобов'язати Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області зняти арешт з квартири НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.03.2015 №43897405.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дудін С.О.