Справа № 820/3944/16
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 р.Справа № 820/3944/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О. Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2016р. по справі № 820/3944/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибопромислова компанія"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рибопромислова компанія" (далі - позивач, ТОВ "Рибопромислова компанія"), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Харківській області), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 14.07.2016р. № та від 14.07.2016р. № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибопромислова компанія" - задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 14.07.2016 року № та №.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибопромислова компанія" (місцезнаходження: 61052, м.Харків, вул.Енгельса, буд.29-А, код ЄДРПОУ - 39067392) судовий збір у розмірі 6698 (шість тисяч шістсот дев'яносто вісім) грн. 14 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, 46, м.Харків, 61057, ко ).

Не погодившись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту дослідження доказів і встановлення обставин у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 17.01.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що фахівцями ГУ ДФС у Харківській області в травні - червні 2016 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 25.01.2014р. по 31.03.2016р.

За наслідками вказаної перевірки складено акт від 29.06.2016р. № 345/20-40-14-02-07/39067392 (а.с. 21-75 том 1), згідно висновків якого встановлено порушення позивачем вимог п.п 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 169216 грн. за 2014 рік; порушення п. 44.1 ст. 44, п.п. 14.1.36, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість в розмірі 188018 грн., в тому числі: у серпні 2014 року на 30883 грн., вересні 2014 року на 31668 грн., жовтні 2014 року на 125467 грн.

Також згідно вказаного акту були встановлені порушення по касовій дисципліні, висновки щодо яких позивачем в даній справі не оскаржуються.

За наслідками розгляду вказаного акту перевірки, податковим органом прийнято податкові повідомлення - рішення: № від 14.07.2016р. (а.с. 126, том 1), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 235 022, 50 грн. (в тому числі за основним зобов'язанням - 188018,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 47004,50 грн.); № від 14.07.2016р. (а.с. 128, том 1), яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 211 520,00 грн. (в тому числі за основним зобов'язанням - 169 216, 00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 42 304,00 грн.).

За наслідками адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з висновками акта перевірки та прийнятими на їх підставі податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, суду не надано доказів законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень, у той час як позивачем подано переконливі докази в обґрунтування своєї позиції, з аналізу яких судом зроблено вичерпні висновки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 4 Податкового Кодексу України (тут і надалі - в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. ст. 198 Податкового Кодексу передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 Податкового Кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового Кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового Кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Приписами пункту 201.4. ст. 201 Податкового Кодексу України визначено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

З огляду на викладені норми Податкового Кодексу України можна дійти висновку про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника ПДВ виникає право на податковий кредит.

Щодо визначення позивачеві зобов'язань з податку на прибуток колегія суддів зауважує на таке.

Відповідно до п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Таким чином, показник валових витрат безпосередньо впливає на об'єкт оподаткування.

Відповідно до п. 138.1. ст.138 Податкового Кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються з:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1. Податкового Кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Разом з тим, відповідно до пункту 138.2 ст. 138 Податкового Кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, необхідно зауважити на те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами та які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. При цьому, дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції. Правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинна здійснюватись виключно на підставі норм податкового законодавства. А відтак, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображено в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Матеріалами справи підтверджено, що дійшовши висновку про необхідність нарахування позивачу податкового зобов'язання, а також застосування штрафних (фінансових) санкцій, відповідач виходив з того, що при проведенні податкової перевірки позивача ним виявлено господарські відносини останнього з ТОВ "ВІНОР-КОМПЛЕКТ" та ТОВ "АЛЬВІКОМ". Зокрема, відповідачем було встановлено, що при складанні первинних документів на виконання договору на постачання риби (бичок свіжоморожений) в товарно-транспортних накладних відсутня інформація про особу, яка одержала товар від ТОВ "ВІНОР-КОМПЛЕКТ" і ТОВ "АЛЬВІКОМ", не зазначені реквізити довіреностей на отримання товарів, а також відсутня інформація про проведені вантажно-розвантажувальні роботи.

Крім того, податковим органом зроблено висновок про те, що діяльність ТОВ "АЛЬВІКОМ" та ТОВ "ВІНОР-КОМПЛЕКТ" не має реального характеру, натомість спрямована на формування податкової вигоди третім особам шляхом здійснення операцій, по яких не підтверджується реальне постачання товарів (послуг). При цьому, було взято до уваги, що згідно аналізу податкової інформації та баз даних щодо придбання ТОВ "АЛЬВІКОМ" та ТОВ "ВІНОР-КОМПЛЕКТ" товару, який був поставлений в подальшому позивачу (тушка бичка с/м) в серпні-жовтні 2014 року, не було встановлено законних джерел походження (виробників, імпортерів) даного товару по ланцюгу постачання.

Аналізуючи зазначену інформацію в сукупності, податковий орган дійшов висновку про те, що відсутніми є докази реального здійснення операцій з постачання товару (тушка бичка с/м) на всіх етапах його руху між позивачем та ТОВ "ВІНОР-КОМПЛЕКТ" у вересні, жовтні 2014 року на загальну суму 756006,00 грн. (в тому числі ПДВ - 126001,00 грн.); з ТОВ "АЛЬВІКОМ" у серпні-жовтні 2014 року на загальну суму 1216800,00 грн. (в тому числі ПДВ - 202800,00 грн.), у зв'язку з чим складені за результатами даних операцій документи не можуть вважатися первинним для цілей ведення податкового обліку.

В свою чергу, судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що між позивачем та ТОВ "ВІНОР-КОМПЛЕКТ" укладено договір поставки № ЕК 06/29/08-2014СН від 29.08.2014 р. (а.с. 145-148, том 1), згідно умов якого та відповідно до специфікацій №№1-4, ТОВ "ВІНОР-КОМПЛЕКТ" зобов'язався поставити позивачу товар (рибу бичок свіжоморожений, тушка), а позивач зобов'язався прийняти вказаний товар та сплатити його вартість. Умови поставки - DAP (поставка у пункт призначення) - Харківська область, смт. Золочів, вул. Б. Хмельницького, ДО "Комбінат "Світанок" Державного агентства резерву України" на склад покупця.

Наявність вказаного договору, який складено у письмовій формі та підписано обома сторонами, податковим органом не заперечується.

У зв'язку з фактичним виконанням зазначеного договору сторонами складено накладні, товарно-транспортні накладні, а продавцем - ТОВ "ВІНОР-КОМПЛЕКТ" позивачу видано відповідно оформлені податкові накладні від 19.09.2014р. №№ 177, 178, 179, 181, від 06.10.2014р. №№ 35, 38, 39, 40, від 13.10.2014р. №№ 74, 75, 76, 78, від 23.10.2014р. №№ 139, 140, 141, 142, суми ПДВ за якими в подальшому позивачем віднесено до складу податкового кредиту відповідного періоду.

Також, між позивачем та ТОВ "АЛЬВІКОМ" 20.08.2014р. укладено договір поставки № ЕК 05/20/08-2014СН (а.с. 193-196, том 1) згідно умов якого та відповідно до специфікацій №№1-5, ТОВ "АЛЬВІКОМ" зобов'язався поставити позивачу товар (рибу бичок свіжоморожений, тушка), а позивач зобов'язався прийняти вказаний товар та сплатити його вартість. Умови поставки - EXW (франко-завод) - м. Дніпропетровськ, вул. Запасна,7, склад постачальника.

Наявність вказаного договору, який складено у письмовій формі та підписано обома сторонами, податковим органом також не заперечується.

У зв'язку з фактичним виконанням зазначеного договору сторонами складено видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, а продавцем - ТОВ "АЛЬВІКОМ" позивачу видано відповідно оформлені податкові накладні від 22.08.2014р. № 41, від 25.08.2014р. №№ 42, 43, 44, 57, від 01.09.2014р. № 2, від 02.09.2014р. №№ 3, 4, від 16.09.2014р. №№ 51, 52, 53, 54, 59100, 101, 102, 103, від 23.09.2014р. №№ 60, 61, 62, 134, від 29.09.2014р. №№ 118, 119, 120, 121, від 03.10.2014р. №3 6,7, 8, 9, суми ПДВ за якими в подальшому позивачем віднесено до складу податкового кредиту відповідного періоду.

Згідно копій виписок установи банку сплата за придбаний товар здійснена в повному обсязі грошовими коштами, з урахуванням ПДВ.

Також, як вбачається з договору № 51-03/14-3 від 17.03.2014р. (а.с. 28-32, том 2), укладеного між позивачем та ДО "Комбінат "Світанок" Державного агентства резерву України", останній надає ТОВ "Рибопромислова компанія" послуги із зберігання рибопродуктів у власних спеціалізованих приміщеннях.

Згідно актів приймання та накладних, товар, придбаний позивачем у ТОВ "ВІНОР-КОМПЛЕКТ" за спірними правовідносинами, приймався на зберігання ДО "Комбінат "Світанок" Державного агентства резерву України" та розміщувався у складських приміщеннях.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вказані первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, засвідчують факт виконання позивачем зобов'язань з оплати вартості товарів та послуг за вказаними правочинами шляхом перерахування грошових коштів.

Таким чином, факт реальності понесення позивачем витрат у спірних правовідносинах підтверджений матеріалами справи.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що відповідачем ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не було надано доказів на підтвердження фальшивості зазначених документів, або на невідповідність відомостей, зазначених в цих первинних документах, фактичним обставинам, або на відсутність у контрагентів статусу платника ПДВ на момент вчинення та виконання правочинів, або на несумісність зазначених в документах робіт чи послуг з власною господарською діяльністю ТОВ "Рибопромислова компанія". У ході перевірки відповідачем не встановлено проведення ТОВ "Рибопромислова компанія" збиткових операцій, невикористання у власній господарській діяльності товарів (послуг), отриманих від ТОВ "ВІНОР-КОМПЛЕКТ" та ТОВ "АЛЬВІКОМ", взаємопов'язаності позивача та вказаних контрагентів, обізнаності щодо обставин господарювання один одного, вчинення ними узгоджених дій щодо отримання будь-якої вигоди (в тому числі і податкової).

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем та контрагентами позивача зобов'язань за спірними правочинами. Копії первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.ст.44, 201 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ "ВІНОР-КОМПЛЕКТ", ТОВ "АЛЬВІКОМ" і правомірність нарахування податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Щодо доводів відповідача про відсутність заповнення в товарно-транспортних накладних відомостей про особу, яка одержала товар від постачальника за довіреністю, згідно з поясненнями позивача та оглянутих товарно-транспортних накладних встановлено, що товар було одержано особисто директором ТОВ "Рибопромислова компанія" ОСОБА_1, який діє відповідно до Статуту підприємства без окремої довіреності, про що вказано у товарно-транспортних накладних, в яких також наявний його підпис та печатка підприємства.

Окрім того, Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997р. визначено лише права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту та не встановлюються правила податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податку.

При цьому, товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких проводиться оприбуткування поставленого товару та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до положень Закону України "Про бухгалтерський облік та податкову звітність в Україні" бухгалтерський облік господарських операцій в Україні ведеться на підставі первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи складаються під час здійснені господарської операції, або безпосередньо після її закінчення.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В даному випадку, первинними документами, що підтверджують факт господарської операції, є видаткові, податкові накладні та розрахункові документи.

Також необхідно зауважити на те, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції.

При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

З приводу твердження суб'єкта владних повноважень в акті перевірки та в апеляційній скарзі про відсутність факту реального вчинення господарських операцій через те, що згідно аналізу податкової інформації та баз даних щодо придбання ТОВ "АЛЬВІКОМ" та ТОВ "ВІНОР-КОМПЛЕКТ" товару, який був поставлений в подальшому позивачу (тушка бичка с/м) в серпні-жовтні 2014 року, не було встановлено законних джерел походження (виробників, імпортерів) даного товару по ланцюгу постачання, колегія суддів зауважує на таке.

При дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, саме тому визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку, не має безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Колегія суддів зауважує на індивідуальний характер юридичної відповідальності платників податку. ТОВ "Рибопромислова компанія" не може нести відповідальність за можливе порушення податкового та валютного законодавства його контрагентом та постачальниками по ланцюгу постачання.

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови для цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Адже, Податковий Кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. І в разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи, оскільки позивач та його контрагент є окремими суб'єктами господарювання зі статусом юридичної особи, окремими платниками податку на додану вартість, кожен з яких має свої межі юридичної відповідальності, яка є індивідуальною, виходячи з вимог ст. 61 Конституції України.

В силу ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Колегія суддів також акцентує увагу і на тому, що чинне законодавство не покладає на платника податків обов'язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ "ВІНОР-КОМПЛЕКТ", ТОВ "АЛЬВІКОМ" мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, всупереч наведеним положенням, відповідачем не доведено правомірність його рішень, що оскаржуються.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що обставини, які викладені відповідачем в акті перевірки, неможливо кваліфікувати як порушення, що передбачені п.п 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 44.1 ст. 44, п.п. 14.1.36, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в даному випадку відповідач не надав належних доказів законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень, а тому податкові повідомлення - рішення від 14.07.2016р. № та від 14.07.2016р. № підлягають скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України є безпідставними.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2016р. по справі № 820/3944/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Чалий І.С. Зеленський В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 23.01.2017 р.