Справа № 826/18731/14
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

24 січня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Ганечко О.М. Коротких А.Ю.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування вимог, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 31 липня 2014 року №Ф-, від 11 вересня 2014 року №Ф-, від 05 вересня 2015 року №Ф1552-25, від 08 грудня 2014 року №Ф-197-23, рішень про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31 липня 2014 року № та від 11 вересня 2014 року №, а також рішення головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 08 вересня 2014 року про результати розгляду первинної скарги.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Державна податкова інспекція у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за період з 01 січня 2011 року по 31 грудень 2013 року.

Під час проведення контрольного заходу контролюючим органом встановлено такі порушення: п.п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму чистого оподатковуваного доходу за 2012 рік на 254 641,00 грн., за 2013 рік - на 349 628,00 грн. та не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 40 053,82 грн. за 2012 рік та в сумі 55 936,36 грн. за 2013 рік, всього - 95 990,18 грн. Донараховано в бюджет податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 95 990,18 грн.; ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого єдиний внесок із сум чистого доходу нараховувався, утримувався і перераховувався до бюджету не в повному обсязі, а саме, за 2012 рік - 77 731,12 грн., за 2013 рік - 77 227,93 грн. Донараховано в бюджет єдиного внеску на загальну суму 154 959,05 грн.

Виявлення під час перевірки вказаних порушень стало підставою для винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 07 серпня 2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем у сумі 95 990,18 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 23 997,55 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 31 липня 2014 року №Ф- й рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31 липня 2014 року №.

Не погоджуючись із даними вимогою та рішенням позивач оскаржив їх в адміністративному порядку та подав відповідну скаргу, за результатами розгляду якої головним управлінням Міністерства доходів і зборів у місті Києві прийнято рішення від 08 вересня 2014 року №1996/О/26-15-10-09-25 про результати розгляду первинної скарги, яким скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 31 липня 2014 року №Ф- й рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31 липня 2014 року №, оскільки при розрахунку штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасне не нарахованого єдиного внеску контролюючим органом допущено арифметичну помилку, а штрафні санкції мають становити 11 177,27 грн., у тому числі за 2012 рік у розмірі 7315,87 грн., за 2013 рік - 3861,40 грн.

На підставі викладеного, державною податковою інспекцією у Деснянському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 вересня 2014 №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11 вересня 2014 року №.

Вдруге, не погодившись з вказаними рішеннями контролюючого органу, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав відповідну скаргу, за результатами розгляду якої рішенням головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 23 жовтня 2014 року №2426/О/26-15-10-09-25 про результати розгляду первинної скарги, яким скаргу залишено без задоволення, а рішення - без змін. При цьому, у вказаному рішенні наголошено про помилкове формування вимоги від 05 вересня 2014 року №Ф-1552-25 у зв'язку з технічним збоєм системи «Податковий блок», з огляду на що вказана вимога є відкликаною.

Вважаючи вказані рішення протиправними та такими, що піддягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», базою для нарахування єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Разом з тим, в акті перевірки від 31 липня 2014 року №2156/26-52-17-01/НОМЕР_2 встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2012 рік у сумі 254 641,00 грн. та за 2013 рік у сумі 349 628,00 грн., з чого й визначено розмір недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску.

Висновок контролюючого органу про розбіжність між задекларованими сумами валового доходу та фактично отриманими прибутками за 2012 й 2013 роки, ґрунтується на тому, що за результатами перевірки книги обліку доходів та витрат, видаткових накладних, списаних коштів з розрахункового рахунку, актів виконаних робіт, рахунків фактур, встановлено, що задекларовані суми витрат, пов'язаних з одержання доходу за 2012 рік та 2013 рік не відповідають розміру фактичних сум валових витрат.

Тобто, податковий орган дійшов висновку, що понесені позивачем витрати документально не підтверджено та не підтверджено їх використання в підприємницькій діяльності.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року у справі № 826/19661/14 обставини використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача встановлено, а відтак, факт реальності понесених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 валових витрат підтверджено. У вказані постанові суду встановлено відповідність наданих позивачем первинних документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, а, отже, правомірність включення до валових витрат вартість матеріалів для відновлювальних та ремонтних робіт.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 07 серпня 2014 року № скасовано у судовому порядку.

З огляду на вищезазначені обставини справи, колегія суддів аналогічно з судом першої вважає, що враховуючи відсутність бази для нарахування єдиного соціального внеску, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11 вересня 2014 року № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11 вересня 2014 року № є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Стосовно податкових вимог від 31 липня 2014 року №Ф-, від 05 вересня 2014 року №Ф-1552-25 та рішення про застосування штрафних санкцій від 31 липня 2014 №, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що рішенням головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві про результати розгляду первинної скарги від 08 вересня 2014 року № 1996/О/26-15-10-09-25 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 31 липня 2014 року № Ф- й рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31 липня 2014 року № скасовано.

У рішенні головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 23 жовтня 2014 року №2426/О/26-15-10-09-25 про результати розгляду первинної скарги зазначено про помилкове формування вимоги від 05 вересня 2014 року №Ф-1552-25 у зв'язку з технічним збоєм системи «Податковий блок», з огляду на що вказана вимога є відкликаною.

Відповідно до пункту 6.7 Розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року №455, яка діяла станом на момент прийняття вказаних рішень головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві, вимоги від 31 липня 2014 року №Ф- та від 05 вересня 2014 року №Ф1552-25, а також рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31 липня 2014 року № є відкликаними, відтак, позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог про визнання протиправним та скасування рішення головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 08 вересня 2014 року №1996/О/26-15-10-09-25 про результати розгляду первинної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що останнім скасовано вимогу й рішення від 31 липня 2014 року. Отже, вказане рішення саме по собі не є юридично значеним для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов'язку. Відтак, рішення головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 08 вересня 2014 року №1996/О/26-15-10-09-25 про результати розгляду первинної скарги безпосередньо не порушує права та інтереси фізичної особи-підприємця ОСОБА_2. У зв'язку з цим позовні вимоги в цій частині також є безпідставними.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги від 08 грудня 2014 року №Ф-197-23 колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду пояснень разом з доказами на їх підтвердження щодо підстав для винесення вказаної вимоги.

Отже, позовні вимоги в цій частині про визнання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08 грудня 2014 року №Ф-197-23 протиправною та її скасування є обґрунтованими. Відповідачем під час судового розгляду даної справи також не зазначено про причини неможливості подання суду доказів, пов'язаних з фактом прийняття вказаної вимоги.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини справи колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11 вересня 2014 року №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11 вересня 2014 року №, а також вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08 грудня 2014 року №Ф-197-23.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, в даному випадку відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій та не надано обґрунтованих доводів прийняття оскаржуваних рішень відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 липня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Повний текст ухвали виготовлено 24 січня 2017 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Ганечко О.М.

Коротких А. Ю.