Справа № 823/97/17
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

20 січня 2017 року справа № 823/97/17

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П., перевіривши матеріали адміністративного позову Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

УСТАНОВИЛА:

19.01.2017 до ОСОБА_2 окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державної служби України з безпеки на транспорті (далі позивач) про стягнення з ОСОБА_1 (далі відповідач) на користь позивача в дохід Державного бюджету України (УК у Біляївському районі, р/р 0111 в ГУ ДКСУ у Одеській області, МФО 828011, , призначення платежу плата за проїзд) коштів в сумі 8132,04грн.

Згідно з ч.2 ст.17, ч.2 ст.18, ч.2 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа підсудна ОСОБА_2 окружному адміністративному суду. Однак позовна заява підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Ознайомившись із матеріалами позову суддя встановила недоліки, які перешкоджають відкриттю провадження у справі.

Так, частиною 3 ст.106 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадку, коли його не належить сплачувати.

Суддя звернула увагу, що позивач не звільнений від сплати судового збору та не надав доказів його сплати за подання цього позову. Водночас, прохальна частина позову містить клопотання про відстрочення сплати судового збору до вирішення спору по суті у звязку з відсутністю коштів на такі цілі.

Ч.1 ст.88 КАС України передбачено право суду, враховуючи майновий стан сторони, зменшити розмір належних до оплати судових витрат, звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Отже підставою для відстрочення сплати судового збору є незадовільний майновий стан сторони з урахуванням належних та допустимих доказів майнового стану сторони. Разом з тим, відстрочення сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач не надав жодних доказів. Посилання на обмежене фінансування державної установи не є достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору, встановленого законом. Обов'язок сплати судового збору передбачає гарантування принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду, а надання переваг у звільненні від сплати судового збору окремим особам є порушенням такого принципу. Позивач не довів належними та допустимими доказами вчинення ним всіх необхідних дій для внесення змін до кошторису та отримання відповідного фінансування.

Крім того, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України від 22.05.2015 №484-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору зобовязано Кабінет Міністрів України забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору. Отже законодавець з урахуванням стану фінансування державних органів прийняв однозначне рішення у формі закону про необхідність сплати ними судового збору.

Тому суддя дійшла висновку відмовити у задоволенні наведеного клопотання.

Абз.2 підп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI Про судовий збір (далі Закон №3674-VI) встановлено, що за подання до адміністративного суду позову майнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже ставкою судового збору за подання цього позову є 1600,00грн. (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Крім того, п.6 ч.1 ст.106 КАС України встановлений обовязок зазначити у позовній заяві перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Разом з тим, зазначені у переліку додатків до адміністративного позову документи позивачем не надані, що підтверджується актом відділу документального забезпечення суду від 18.01.2016.

Також, частинами 4, 5 ст.105 КАС України встановлено, що адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Адміністративний позов суб'єкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом.

У відповідності до частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з положеннями частини третьої статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

З аналізу переліку підстав для звернення субєкта владних повноважень до суддя дійшла висновку, що він повинен мати достатні адміністративні можливості для здійснення визначених йому законом завдань та функцій, і лише у випадках, коли Конституцією чи законами України встановлені судові обмеження його діяльності, він звертається до суду з позовом по суті для отримання судового дозволу. Такі звернення мають бути зумовлені необхідністю виконання покладених на них завдань і функцій, а використовувати свої повноваження вони можуть лише з метою, з якою це повноваження надане.

Субєкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами, як це передбачено частиною 2 статті 19 Конституції України, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення субєктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається. У звязку з цим визначений законом предмет позову, з яким субєкт владних повноважень може звернутися до суду при здійсненні ним владних управлінських функцій, не підлягає розширеному тлумаченню.

З наведеного випливає, що позивач має право звертатися до суду з позовною заявою виключно у випадках, прямо передбачених законом, з метою виконання покладених на нього завдань і функцій.

Разом з тим, жодним законом позивачу не надано право звертатись до суду за стягненням плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують нормативні, у разі якщо її не внесено власником транспортного засобу.

Отже, Державна служба України з безпеки на транспорті не може здійснювати адміністративні процесуальні права позивача, які їй не надані, тобто не має адміністративно процесуальної дієздатності для подання наведеного позову.

Врахувавши викладене, суддя дійшла висновку про невідповідність позовної заяви вимогам ст.106 КАС України, що на підставі ч.1 ст.108 КАС України має наслідком залишення позову без руху.

З метою забезпечення права позивача на судовий захист своїх прав та інтересів суддя вирішила надати йому достатній строк для усунення вищенаведених недоліків позову.

Керуючись ст.ст. 17-19, 23, 106, ч.1 ст.108, ст.ст.254-256 КАС України, суддя

УХВАЛИЛА:

1. У задоволенні клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про відстрочення сплати судового збору до вирішення спору по суті відмовити.

2. Позовну заяву Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишити без руху.

3. Позивачу надати строк до 30 січня 2017 року для усунення, викладених у мотивувальній частині ухвали, недоліків позовної заяви.

4. Розяснити, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява підлягає поверненню.

5. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана у Київський апеляційний адміністративний суд через суд першої інстанції у 5 денний строк з дня отримання ухвали. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

6. Копію ухвали направити позивачу.

Суддя В.П. Тимошенко