Справа № 822/2562/16
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2562/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіСалюка П.І.
при секретаріДубіній Н.Ю.
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тін Імпекс" до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області від 07 грудня 2016 року та № про заниження суми податку на додану вартість на суму 152 760,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 76 380,00 грн., та № про заниження суми податку на прибуток на суму 2 591 883,00 грн. та сплату штрафних санкцій у розмірі 1 789,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за наслідками документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Тін Імпекс" з питань дотримання вимог податкового законодавства з 01 січня 2015 року по 31 березня 2016 року валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2016 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Хмельницькій області було складено акт від 06 вересня 2016 року за №0062/22-01-14-08/30190273.

На підставі даного акту відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 26 вересня 2016 року № про заниження податку на додану вартість на суму 1 788 705,00 грн. та сплату штрафних санкцій у розмірі 894 353,00 грн. і № про заниження податку на прибуток на суму 5 803 176,00 грн. та сплату штрафних санкцій у розмірі 64 236,00 грн.

Не погоджуючись з даними рішеннями відповідача, 07 жовтня 2016 року ТОВ "Тін Імпекс" звернулось до Державної фіскальної служби України зі скаргою в результаті розгляду якої відповідачем були неправомірно, на думку позивача, прийняті податкові повідомлення-рішення: № від 07 грудня 2016 року та № від 07 грудня 2016 року.

З висновками, викладеними як в акті перевірки, на підставі якого прийняті податкові повідомлення-рішення, так і у рішенні про розгляд скарги, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, позивач не погоджується, вважає, що вони не відповідають чинному законодавству, ґрунтуються на довільному тлумаченні посадовими особами відповідача норм чинного законодавства та є помилковими.

В судовому засіданні представники ТОВ "Тін Імпекс" підтримали заявлені вимоги, з підстав викладених в позовній заяві просили адміністративний позов задоволити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, з підстав викладених у письмовому запереченні, просили в задоволенні позовних вимог ТОВ "Тін Імпекс" відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх єдності та сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ТОВ "Тін Імпекс" () 15 грудня 2004 року зареєстроване виконавчим комітетом Хмельницької міської ради та з 27 листопада 1998 року перебуває на обліку як платник податків у державній податковій інспекції у м. Хмельницькому. Основним видом діяльності позивача є виробництво алюмінію, інших кольорових металів, лиття чавуну, сталі, виробництво інших готових металевих виробів.

Так, ГУ ДФС України у Хмельницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Тін Імпекс" з питань дотримання вимог податкового законодавства з 01 січня 2015 року по 31 березня 2016 року валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2016 року.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом було складено акт від 06 вересня 2016 року за №0062/22-01-14-08/30190273, згідно якого виявлено порушення позивачем:

1. п.44.1, п. 44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст. 134, абз. 2 п.п. 139.2.1 п. 139.2 ст. 139 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ, із змінами і доповненнями, вимог ст.4, п.1,3 ст.9, п. 1 ст.11 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року за № 996-ХІV, п.3 р. ІІІ П(С)БО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Мінфіну від 07 лютого 2013 року (зі змінами та доповненнями), Інструкції "Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року за №291 (зі змінами та доповненнями), п.6, пп.9.6 п.9, п. 20 П(С)БО 16 "Витрати", затвердженого Наказом Мінфіну від 31 грудня 1999 року за № 318 (зі змінами та доповненнями), п.п.5.4, п.п 5.5 п.5 П(С)БО №25 "Фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва", затверджених наказом Мінфіну від 25 лютого 2000 року №39, П (С) БО 9 "Запаси" затверджених наказом Мінфіну від 20 жовтня 1999 року №246, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у 5 803 176 грн., в тому числі:

- 2015 рік в сумі 5 546 233 грн.

- 1 квартал 2016 року в сумі 256 943 грн.

2. п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №275 5-VІ, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті в бюджет, всього на суму 1 788 705 грн.., в т.ч.

Заниження суми податку що підлягає сплаті до бюджету суму 1 834 678 грн., в т.ч.:

- лютий 2015 року в сумі 449 154 грн.,

- березень 2015 року в сумі 561 165 грн.,

- квітень 2015 року в сумі 218 835 грн.,

- листопад 2015 року в сумі 99 198грн.,

- грудень 2015 року в сумі 322 847 грн.,

- січень 2016 року в сумі 183 479 грн.,

Завищення суми податку, що підлягає сплаті до бюджету на суму 45 973 грн.

- за січень 2015 року на суму 45 973 грн.

3. пп.39.4.2 п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України, щодо неподання звіту про контрольовані операції за звітний період 2015 року у строк, визначений пп.39.4.2 п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України.

4. - п.п. "а" п. 176.2 ст. 176, п.п. 168.1.2. п.168.1 статті 168 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями - несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб за лютий-березень, травень-червень, серпень 2015 року в сумі 38 926,67 грн.;

- пункту 119.2 статті 119 розділу ІІ п.п. "б", "ґ" п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ із змінами та доповненнями та п.п.3.1 п.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року за № 4 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за № 111/26556 - порушення порядку заповнення податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум утриманого з них податку за формою № 1- ДФ за перевіряємий період;

- п.п. 1.1, п.п. 1.2, п.п. 1.3 п.п. 1.4 , п.п. 1.7 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX Перехідні положення , п.п. п. 163.1 ст.163, п.п 168.1.4 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ із змінами та доповненнями - заниження військового збору в сумі 11 996,25 грн. Станом на 31 березня 2016 року заборгованість по військового збору становить 61 041,06 грн.

На підставі даного акту відповідачем прийняті податкові повідомлення рішення від 26 вересня 2016 року № про заниження податку на додану вартість на суму 1 788 705,00 грн. та сплату штрафних санкцій у розмірі 894 353,00 грн. і № про заниження податку на прибуток на суму 5 803 176,00 грн. та сплату штрафних санкцій у розмірі 64 236,00 грн.

07 жовтня 2016 року не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача ТОВ "Тін Імпекс" звернулось до Державної фіскальної служби України зі скаргою за результатами розгляду якої податковий орган прийняв рішення №26431/6199-99-11-01-01-25 від 07 грудня 2016 року про часткове задоволення скарги, а саме:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 вересня 2016 року № в частині зменшення позивачу податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат по взаємовідносинах з TOB "ТД Спектртрейд", TOB "Норд Енерго", TOB "Імперія Метал" і у відповідній частині штрафні санкції,

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 вересня 2016 року № в частині донарахувань по операціях за період 2015 року, І квартал 2016 року, щодо яких підтверджено здійснення оплати ТОВ "Тін Імпекс" на користь TOB "БВА Трейд", TOB "Шивада" (TOB "Селена 2016"), TOB "Центр Профешінал Груп" та не встановлено наявність дебіторської заборгованості за 2015 рік. З урахуванням зазначеного рішення ДФС України про результати розгляду скарги ТОВ "Тін Імпекс" відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення від 07 грудня 2016 року № про заниження податку на додану вартість на суму 152 760,00 1грн. та сплату штрафних санкцій у розмірі 76 380,00 грн. і № про заниження податку на прибуток на суму 2 591 883,00 грн. та сплату штрафних санкцій у розмірі 1 789,00 грн.

В обґрунтування заниження податку на прибуток і, як наслідок, завищення від'ємного значення по податку на додану вартість відповідач, із врахуванням висновків рішення ДФС України про результати розгляду скарги, посилається на: відображення ТОВ "Тін Імпекс" операцій на рахунках обліку Дт 945 (84) Кт 334 і включення їх до звіту про фінансові результати до складу інших операційних витрат (р. 2180 звіту), що вплинуло на повноту визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток; списання дебіторської заборгованості по розрахунках із TOB "СТАЛЬ-МАРКЕТ" і ТOB "УКРФАВОРІТ", яка не відповідає ознакам безнадійної заборгованості, понад суму резерву сумнівних боргів; не підтвердження реальності господарських операцій Позивача з TOB "БВА - ТРЕЙД", TOB "ШИВАДА", TOB "ЦЕНТР ПРОФЕШІНАЛ ГРУП" і фізичною особою ОСОБА_4 з 01 січня 2015 року по 31 березня 2016 року, визнає лише факт оформлення окремих первинних документів з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій, наслідком чого є отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Пункт 187.1 ст.187 ПК України визначає, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "Тін Імпекс" включено до Звіту про фінансові результати до складу інших операційних витрат операції, відображеної на рахунках обліку Дт 945 (84) Кт 334 (р. 2180 звіту форми №2 за 2015 рік.

Рядок 2180 "Інші операційні витрати" Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2015 рік сформований Позивачем відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку у сумі 30 643 тис. грн. (оборот по дебету рахунку 94 за період 2015 рік).

Згідно з вимогами Інструкції "Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року за № 291, із змінами та доповненнями (далі по тексту - Інструкція № 291), бухгалтерський облік на рахунку 94 Інші витрати операційної діяльності ведеться у розрізі субрахунків: -942 Витрати на купівлю-продаж іноземної валюти, -943 Собівартість реалізованих виробничих запасів, -944 Сумнівні та безнадійні борги, -945 Втрати від операційної курсової різниці, -948 Визнані штрафи, пені, неустойки, -949 Інші витрати операційної діяльності.

Облік операцій в іноземній валюті регулюється Положенням (стандартом); бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів", затвердженим наказом Міністерства фінансів України 17 серпня 2000 року за № 515/4736 (далі - П(С)БО № 21).

Пунктом 4 П(С)БО № 21 визначено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах. Монетарні статті - це статті балансу про грошові кошти, а також про такі активи і зобов'язання, які будуть отримані або сплачені у фіксованій (або визначеній) сумі грошей або їх Еквівалентів.

Монетарні статті в іноземній валюті відображаються з використанням валютного курсу на кінець дати балансу (п. 7 П(С)БО 21).

Згідно з пунктом 8 П(С)БО 21 "Вплив валютних курсів" розрахунок курсових різниць за монетарними статтями в іноземній валюті проводять на дату балансу і на дату здійснення господарської операції в її межах або за всією статтею.

Курсові різниці на дату балансу розраховують за валютним курсом на кінець дня дати балансу, а на дату здійснення господарської операції застосовують валютний курс на початок дня здійснення операції.

У Звіті про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід, форма № 2) витрати від операційних курсових різниць відображають у рядку 2180 "Інші операційні витрати" без виокремлення сум курсових різниць.

Згідно з вимогами Інструкції № 291 у бухгалтерському обліку витрати від операційних курсових різниць відображені на субрахунку 945 "Втрати від операційної курсової різниці" у кореспонденції по кредиту з рахунком 84 "Інші операційні витрати" - 27 904 942,62 грн.

На рахунку 84 "Інші операційні витрати" в кореспонденції по кредиту з рахунком "Розрахунки з іноземними покупцями" - 9 439 261,96 грн., з рахунком 632 "Розрахунки з іноземними постачальниками" - 970 076,10 грн., з рахунком 312 "Поточні рахунки в іноземній валюті" - 4 085 887,41 грн. і з рахунком 334 "Грошові кошти в дорозі в іноземній валюті" - 13 409 622,92грн. акумулюються витрати від операційної курсової різниці по господарським операціям при розрахунках по імпортно-експортним контрактам (рахунки бух. обліку 362, 632), а також при купівлі і продажу валюти (рахунки бух. обліку 312,334).

Враховуючи викладене, суд вважає, що операція, яка відображена на рахунках обліку Дт 945 (84) Кт 334 на суму 13 409 622,92 грн., включена ТОВ "Тін Імпекс" до складу інших операційних витрат (р. 2180 звіту форми №2 за 2015рік) правомірно.

Крім цього, вказані операції з валютою підтверджуються звітом по проводках за 2015 рік по ТОВ "Тін Імпекс" Дт 84 "Інші операційні витрати" Кт 334 "Грошові кошти в дорозі в іноземній валюті".

Як зазначає відповідач, серед порушень які вплинули на винесення податкового повідомлення - рішення по податку на прибуток від 07 грудня 2016 року № були порушення податкового законодавства в частині не підтвердження документально суми 459 734 грн. віднесеної позивачем до складу інших операційних витрат (р. 2180 звіту форми №2 за 2015рік). Вказане твердження відповідача спростовується, оскільки всі операції з валютою на вказану суму підтверджуються звітом по проводках за 2015 рік за відбором по рахунку Кт в групі 84 та рахунку Дт в групі 945.

Щодо господарських відносин з TOB "СТАЛЬ-МАРКЕТ" суд встановив натупне.

Між ТОВ "Тін Імпекс" (Покупець) та TOB "СТАЛЬ-МАРКЕТ" (Продавець) був укладений договір №06-03/2015 від 06 березня 2015 року, відповідно до якого TOB "СТАЛЬ-МАРКЕТ" зобов'язувався передати позивачу брухт та відходи кольорових металів.

ТОВ "Тін Імпекс" згідно з п. 2.1. вказаного договору було здійснено попередню оплату у сумі 500 000,00 грн. (платіжне доручення №689 від 06 березня 2015 року).

Після здійснення даної фінансової операції, товару на адресу ТОВ "Тін Імпекс" згідно з умовами договору не надходило, відбулося пряме порушення договірних зобов'язань з боку TOB "СТАЛЬ-МАРКЕТ".

Як зазначили представники позивача в судовому засіданні, що після здійснення вищевказаної фінансової операції до сьогоднішнього дня намагались вийти на зв'язок з даним постачальником щодо вирішення питання дотримання договірних зобов'язань останнім, але на даний час жодних результатів це не дало.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 30 травня 2016 року проти TOB "СТАЛЬ- МАРКЕТ" порушено справу про банкрутство відповідно до судового рішення Господарського суду міста Києва № 910/5241/16 від 16 травня 2016 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

На момент вчинення спірних правовідносин контрагенти позивача були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі та мали статус платника ПДВ, а отже позивач укладаючи зазначений вище договір, мав намір отримати товар з метою отримання доходу від використання його в господарській діяльності, та не міг передбачити ризики банкрутства вказаного контрагента, отже позивач не повинен нести відповідальність за порушення договірних зобов'язань з боку TOB "СТАЛЬ-МАРКЕТ".

Між ТОВ "Тін Імпекс" (Покупець) та TOB "УКРФАВОРІТ" (Постачальник) здійснювалися господарські операції згідно з договором поставки № 642 від 27 серпня 2012 року. Додатковою угодою № 1 від 05 грудня 2013 року та додатковою угодою № 2 від 14 грудня 2015 року до договору поставки № 642 від 27 серпня 2012 року був продовжений строк дії даного договору до 31 грудня 2017 року.

15 липня 2015 року TOB "УКРФАВОРІТ" виписали рахунок на оплату №334 за покриття POLYTOP FS 3 (90 кг) на суму 30 661, 20 грн. з ПДВ.

Згідно платіжного доручення №2047 від 15 липня 2015 року ТОВ "Тін Імпекс" був здійснений розрахунок з TOB "УКРФАВОРІТ" на суму 30 661,20 грн. на реквізити ПАТ "ВБР". Але, зазначають представники позивача, вказані кошти необхідно було перерахувати на розрахунковий рахунок ПАТ "ПУМБ", як було вказано в рахунку на оплату №334 від 15 липня 2015 року. В свою чергу TOB "УКРФАВОРІТ" відмовився відвантажити товар до моменту втримання коштів на банківський рахунок, який було зазначено у рахунку на оплату.

Задля уникнення порушення договірних зобов'язань між сторонами договору позивачем було повторно перераховано TOB "УКРФАВОРІТ" кошти у сумі 30 661, 20 грн., з ПДВ, уже на реквізити ПАТ "ПУМБ" (платіжне доручення №2047 від 16 липня 2015 року).

23 липня 2015 року ТОВ "Тін Імпекс" звернулось до контрагента та до самого ПАТ "ВБР" з відповідними листами №88, №89 про повернення коштів, які були перераховані на рахунок ПАТ "ВБР", на що 27 липня 2015 року позивачем була отримана відповідь викладена в листі №740 від контрагента про те, що у банку ПАТ "ВБР" запроваджена тимчасова адміністрація, тому TOB "УКРФАВОРІТ" не має можливості здійснювати будь-які операції з рахунком в цьому банку, та додали копію листа від контрагента №636 від 06 квітня 2015 року про зміни керівника, адреси та банківських реквізитів, а також копію листа ТОВ "УКРФАВОРІТ" №741 від 27 липня 2015 року на адресу ПАТ "ВБР" про прохання повернути вказані кошти позивачу.

Крім того, 05 серпня 2015 року позивач отримав лист №4991 від ПАТ "ВБР" про те, що банк, на підставі постанови Правління Національного банку України від 27 листопада 2014 року №743, віднесено до категорії неплатоспроможних, і про те, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 листопада 2014 року №132 Про запровадження тимчасової адміністрації, внаслідок чого банк не має можливості повернути перераховані кошти ТОВ "Тін Імпекс". Цю ж інформацію TOB "УКРФАВОРІТ" надало листом №760 від 12 серпня 2015 року з додатком (Лист ПАТ "ВБР" №4922 від 05 серпня 2015 року).

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ПАТ "ВБР" знаходиться в стадії припинення.

Відповідно до пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Різниці, які виникають при формуванні резерву сумнівних боргів визначені ст. 139 ПК України.

Відповідно до пп. 139.2.1 п. 139.2 ст.139 ПК України, фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму витрат від списання дебіторської заборгованості, яка не відповідає ознакам, і визначеним пп. 14.1.11 цього Кодексу, понад суму резерву сумнівних боргів; на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів і фінансової звітності.

Фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму коригування і (зменшення) резерву сумнівних боргів, на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (пп. 139.2.2 п. 139.2 ст. 139 ПК України).

Норми ПК України не дають визначення "резерв сумнівних боргів", а використовують термінологію, установлену нормами П(С)БО 10 "Дебіторська заборгованість". Згідно з п. 7, резерв сумнівних боргів створюють під сумнівну дебіторську заборгованість, яка є фінансовим активом.

Відповідно до п. 4 П(С)БО 13 "Фінансові інструменти" фінансові активи - це, зокрема, грошові кошти та їх еквіваленти, контракти, які дозволяють отримати грошові кошти або інші фінансові активи від іншого підприємства.

Отже, резерв можна формувати тільки під грошову заборгованість, яка передбачає надходження грошових коштів, а не товарів. Тому по перерахованих авансах і не отриманих товарах (роботах, послугах) його не формують.

Відповідно до П(С)БО 10 "Дебіторська заборгованість" для визначення дебіторської заборгованості безнадійною, необхідне виконання принаймні однієї із умов, а саме чи: існує впевненість про її неповернення боржником; минув строк позовної давності.

Враховуючи викладене та те, що у ТОВ "Тін Імпекс" існувала впевненість про неповернення коштів TOB "СТАЛЬ-МАРКЕТ" у сумі 30 661,20 грн. у зв'язку з банкрутством вказаного контрагента та TOB "УКРФАВОРІТ" у сумі 500 000,00 гри., оскільки Фонд гарантування вкладів гарантує вклади лише фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців, отже така заборгованість відповідно до П(С)БО 10 була списана правомірно.

Дійсність вищевказаних фінансових операцій також підтверджується такими документами: договір №06-03/2015 від 06 березня 2015 року, платіжне доручення №689 від 06 березня 2015 року, рахунок на оплату №334 від 15 липня 2015 року, платіжне доручення №2047 від 15 липня 2015 року, платіжне доручення №2047 від 16 липня 2015 року та листами №88 від 23 липня 2015 року, №89 від 23 липня 2015 року, №740 від 27 липня 2015 року, №636 від 06 квітня 2015 року, №741 від 27 липня 2015 року, №4991 від 05 серпня 2015 року, №760 від 12 серпня 2015 року, №4922 від 05 серпня 2015 року.

Стосовно реальності взаємовідносин ТОВ "Тін Імпекс" із контрагентами TOB "БВА- ТРЕЙД", TOB "ШИВАДА", TOB "ЦЕНТР ПРОФЕШІНАЛ ГРУП" суд встановив наступне.

У періоді, що підлягав перевірці, ТОВ "Тін Імпекс" мав господарські взаємовідносини з: TOB "БВА-ТРЕИД" на основі Договору надання послуг по переробці давальницької сировини №13-07/15 від 06 липня 2015 року і Договору №14-07/15 від 06 липня 2015 року, з TOB "ШИВАДА" на основі Договору №12-11/15 від 12 листопада 2015 року, з TOB "ЦЕНТР ПРОФЕШІНАЛ ГРУП на основі Договору надання послуг по переробці давальницької сировини №19-08/15 від 19 серпня 2015 року і Договору №19/1-08/15 від 19 серпня 2015 року.

Позивач укладаючи зазначені вище договори, мав намір отримати товар з метою отримання доходу від використання його в господарській діяльності. Як зазначалось вище, основним видом діяльності ТОВ "Тін Імпекс" є виготовлення сплавів алюмінію вторинного різних марок (ліцензія серії AB № 470044). Тому специфіка виробничої діяльності позивача передбачає закупівлю як у юридичних, так і у фізичних осіб сировини, яка у подальшому використовується для виробництва необхідних сплавів, які у свою чергу реалізовуються на території України та за її межами.

Сировиною для виготовлення сплавів є брухт та відходи алюмінію, вироби і сплави з кольорових металів та ін.

Реальність здійснення господарських операцій ТОВ "Тін Імпекс" з даними контрагентами підтверджуються копіями належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, на підставі яких було сформовано податковий кредит і віднесено суми до витрат, а саме: договорів, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, документів, що підтверджують факт транспортування товару. Податкові накладні по кожній з поставок було у встановлений термін складено та зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог ст.201 ПК України.

Також на підтвердження використання отриманого товару у власній господарській діяльності позивачем надано: аналізи субконто за перевіряємий період, у яких вказані детальні взаєморозрахунки з контрагентом згідно вищевказаних договорів; оборотно-сальдові відомості по рахунку 201 (група "Вироби") за перевіряємий період, у яких відображений придбаний у вказаних контрагентів та використані в процесі виробництва товар згідно вищезгаданих договорів; оборотно-сальдові відомості по рахунку 201 (група "Супутні") за перевіряємий період, оборотно-сальдова відомість по рахунку 26 за перевіряємий період, де відображена готова продукція, отримана внаслідок використання даних товарів.

Згідно з Договорами по наданню послуг по переробці давальницької сировини на підтвердження здійснення господарських операцій позивачем надано: оборотно-сальдові відомості по рахунку 0221 за перевіряємий період, де відображено рух давальницької сировини від замовника до складу; оборотно-сальдові відомості по рахунку 0222 за перевіряємий період, де відображено рух давальницької сировини від складу до виробництва.

Крім того, ТОВ "Тін Імпекс" надав суду витяг з Журналу приймання і піротехнічного контролю сировини, у якому відображені дані про якісний і кількісний склад сировини, його транспортування та прийом відповідальною особою на склад підприємства.

Усі розрахунки за отриманий товар від зазначених вище контрагентів проведено у безготівковій формі, що також підтверджується матеріалами справи.

Крім того, позивач має у наявності виробничі, складські площі, відповідний штат працівників, дозвільні документи - ліцензію на право здійснення заготівлі, переробки, металургійної переробки металобрухту кольорових металів від 13 квітня 2010 року АВ№470044, власні та орендовані основні фонди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору. Згідно з ч.1 ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно п.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено судом, одержана від зазначених вище контрагентів сировина, використовувалась товариством для виготовлення необхідних сплавів і реалізовується на внутрішньому та зовнішньому ринках, що підтверджується наявними договорами, актами прийому-передачі, документами про перевезення і т.д. Тобто, придбані позивачем товари підлягали виключно використанню у господарській діяльності останнього, тому вищевказані документи мають силу первинних, а дані правочини не можуть бути самостійно, в позасудовому порядку, визнані недійсними податковим органом.

В силу приписів статей 207 і 208 Господарського кодексу України, ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, одного лише висновку органу державної податкової служби про нікчемність вчиненого платником податків правочину або про так звану "нереальність" здійсненої платником податків господарської операції є недостатньо для судження іншого додаткового органу про вчинення контрагентом такого платника порушення закону, оскільки податкові органи не наділені законодавцем виключною прерогативою на визнання правочинів такими, що суперечать закону. Тобто, враховуючи положення ст.20 ПК України, згідно з якою органам державної податкової служби України не надано повноважень щодо визнання тих чи інших угод (правочинів) недійсними та/або нікчемними, всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлена судом.

Належними та допустимими в розумінні ст. 124 Конституції України, ст. 70 КАС України доказами вчинення платником податків нікчемного правочину можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250 ГК України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч.З ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Проте, в Акті перевірки відповідач робить висновок про те, що по операціям з постачання товарів від даних контрагентів лише оформлялись окремі первинні документи з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди, посилаючись на ряд аналогічних зауважень, а саме:

З приводу посилання відповідача в Акті перевірки на неможливість встановити походження товару по ланцюгу постачання, слід зазначити, що документом, який вказує на походження товару є видаткова (прибуткова) накладна. Жодних інших документів стосовно походження товару позивач не вправі вимагати від свого постачальника і не має такої необхідності, оскільки у випадку недобросовісного ведення своєї господарської діяльності і, як наслідок, порушення норм податкового законодавства зі сторони такого постачальника, це мало би призвести до несприятливих наслідків саме для нього. Крім того, необхідно враховувати, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" Позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак згідно норм ПК України позивач та його контрагенти є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

До того ж, про неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання, у випадку неправомірних дій іншого зазначено в практиці Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейського Суду з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

Неодноразово відповідач в Акті перевірки вказує про відсутність звітності зі сторони контрагентів позивача, з приводу чого слід наголосити, що обов'язок відстежувати, контролювати і забезпечувати дотримання постачальниками норм податкового законодавства стосовно їх звітності та фінансово-господарської діяльності на суб'єктів підприємницької діяльності не покладено.

За таких обставин позивач не може нести відповідальність ні за відсутність звітності зі сторони контрагентів, ні за можливу недостовірну інформацію, висвітлену в ній, за умови необізнаності щодо цього.

Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Чинне законодавство, зокрема Податковий кодекс України, не встановлює обов'язку покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, якщо такий податок не буде сплачено продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця у складі ціни товару. Сума податку на додану вартість, включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару має сплачувати цей податок до бюджету.

Окрім того, в Акті перевірки, на підставі якого прийняті податкові повідомлення- рішення, що оскаржуються, наявні посилання на матеріали кримінальних проваджень стосовно постачальників контрагентів ТОВ "Тін Імпекс"; інформацію та відомості податкових органів стосовно контрагентів позивача.

Проте вони є безпідставним, оскільки з огляду на презумпцію невинуватості на недоведеність будь-яких незаконних дій у встановленому законом судовому порядку (тобто злочинність дій не встановлена вироком суду), не може бути жодною підставою для твердження про будь-які порушення податкового законодавства зі сторони контрагентів позивача та, тим паче, самого позивача.

Тому, дані посилання не можуть бути підставою для висновку про неправомірність віднесення сум до валових витрат та визнання податкового кредиту непідтвердженим.

Крім того, відповідач в Акті перевірки посилається на відомості, отримані від Вінницької ОДПІ по TOB "БВА-ТРЕЙД", де зазначено про відсутність достатньої кількості трудових ресурсів, автотранспорту, IT- ресурсів, а також даних щодо основних фондів.

Суд вважає дані висновки необґрунтованими, оскільки відповідачем не доведено наявність будь-яких нормативів кількості працюючих, необхідної для укладання і виконання господарських договорів з посиланням на відповідні нормативно правові акти, та не надано належних та допустимих доказів здійснення перевірки наявності основних засобів, проте відповідач посилається на їх відсутність. А тому, можна зробити висновок, що це лише припущення, яке не має під собою жодного доказового підґрунтя, що також у свою чергу не може тягнути за собою визнання первинних бухгалтерських документів такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України, та не вказують на недійсність господарської операції, а отже, не мають значення для вирішення спору.

Щодо взаєморозрахунків між ФОП Локоть і TOB "БВА-ТРЕЙД" та звітності останнього, як вже було зазначено вище позивач не зобов'язаний відстежувати, контролювати і забезпечувати дотримання контрагентами норм податкового законодавства стосовно їх звітності та фінансово-господарської діяльності, оскільки такі функції на суб'єктів підприємницької діяльності не покладено.

Відповідач ставить під сумнів економічну доцільність та обґрунтованість придбання позивачем у TOB "БВА-ТРЕЙД" товару за вказаною ціною, з приводу чого суд зазначає, що закупівля даної сировини з метою здійснення своєї ліцензійної діяльності, згідно з зазначеним вище договором та керуючись ч.1 ст.6 ЦК України (сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості), повністю узгоджується, є логічною та відповідає основним видам діяльності позивача. Дана сировина (профіль алюмінієвий будівельний, катанка, лігатура) у подальшому використовувалась для виробництва необхідних сплавів згідно з отриманими замовленнями. Вартість давальницької сировини, що вказана у видаткових накладних на переробку, не завжди відповідає реальності, вона може бути завищеною з метою посилення відповідальності у випадках ризиків різного характеру у процесі переробки та зберігання давальницької сировини, а часто може взагалі не вказуватися, оскільки це комерційна таємниця. А тому, щоб визначити реальну собівартість товару, потрібно провести перевірку TOB "БВА-ТРЕИД" і на підставі результатів такої перевірки робити аналіз ціни придбаного Позивачем у TOB "БВА- ТРЕЙД" товару.

В Акті перевірки відповідач посилається на те, що в окремих бухгалтерських документах TOB "БВА-ТРЕЙД" за період з 09 по 14 липня 2015 року вказується прізвище та підпис ОСОБА_5, яка нібито не мала не це права, оскільки згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з 16 липня 2015 року вона була призначена на посаду директора цього підприємства. Проте, це спростовується наданою позивачем довіреністю від 06 липня 2015 року, виданою діючим на той час директором TOB "БВА-ТРЕЙД" на ім'я ОСОБА_5, яка на той час займала посаду заступника директора TOB "БВА-ТРЕЙД", згідно з якою їй довірено представництво інтересів підприємства з правом підпису договорів та первинних бухгалтерських документів яка була видана на її ім'я у період документального оформлення зміни засновника та директора даного підприємства.

Стосовно пояснення отриманого від Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, відібраного у ОСОБА_5 та результатів досудових розслідувань щодо невстановлених слідством осіб слід зазначити, що посилання податкового органу в акті перевірки, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення, на даний документ є безпідставним, оскільки з огляду на презумпцію невинуватості на недоведеність будь-яких незаконних дій у встановленому законом судовому порядку (тобто злочинність дій не встановлена вироком суду), не може бути жодною підставою для твердження про будь-які порушення податкового законодавства позивачем та його контрагентами.

Такими документами можуть бути тільки висновки почеркознавчої експертизи про те, що підписи в первинних бухгалтерських документах від імені ОСОБА_5 виконані не нею, а іншою особою, вирок або рішення суду, які набрали законної сили, з яких буде вбачатися, що дана особа не має жодного відношення до TOB "БВА-ТРЕЙД".

Крім того, суд встановив, що в ході судового оскарження позивачем податкових повідомлень-рішень від 28 квітня 2016 року № і № (справа № 822/882/16), ОСОБА_5 за ініціативою позивача була залучена в якості свідка, де вказала про те, що дійсно являється засновником та директором TOB "БВА-ТРЕИД".

А тому, усі вказані обставини, у тому числі і покази ОСОБА_5, було досліджено та належно оцінено у ході судового розгляду по справі №822/882/16 за адміністративним позовом ТОВ "Тін Імпекс" до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області.

Крім того, суд звертає увагу на те, що за результатами позапланової документальної виїзної перевірки позивача (акт перевірки від 11 квітня 2016 № 0016/22-01-14-08/30190273) ГУ ДФС у Хмельницькій області було прийнято податкові повідомлення-рішення від 28 квітня 2016 року № і № , в основу яких також було покладено непідтвердження реальності господарських операцій з TOB "БВА-ТРЕЙД" і TOB "ЦЕНТР ПРОФЕШІНАЛ ГРУП" за квітень, липень-серпень 2015 року по тим самим господарським договорам. Дані ППР були оскаржені TOB "Тін Імпекс" у судовому порядку і, як наслідок, визнані протиправними та скасовані у повному обсязі (справа № 822/882/16) на підтвердження зазначеного позивачем надано рішення Хмельницького окружного адміністративного суду та Вінницького апеляційного адміністративного суду.

На момент вчинення правовідносин усі зазначені вище контрагенти були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі, мали статус платника ПДВ, надали весь пакет документів, необхідних для укладання господарських договорів. На підтвердження цього позивач надає витяги з ЄДРПОУ, де відображені дані щодо статусу та місцезнаходження кожного з підприємств станом на момент укладання правочину з позивачем та фактичного здійснення операцій.

Отже, суд приходить до висновку, що в акті не надано доказів фактичного нездійснення господарських операцій чи доказів, які б свідчили про відсутність реальності господарських операцій за вищезазначеними договорами.

Крім цього, реальність проведення операцій документально підтверджується підтверджується товарно-транспортними накладними №74 від 08 липня 2015 року, №1 від 09 липня 2015 року, №2 від 10 липня 2015 року, №77 від 14 липня 2015 року, видатковими накладними № 74 від 08 липня 2015 року, №75 від 09 липня 2015 року, №76 від 09 липня 2015 року, №77 від 14 липня 2015 року, наказами про направлення у службове відрядження №85 від 09 липня 2015 року, №85/1 від 10 липня 2015 року, звітами про використання коштів №163 від 09 липня 2015 року, №183 від 10 липня 2015 року, посвідченнями про відрядження, актами надання послуг з переробки №3 від 13 липня 2015 року, №4 від 22 липня 2015 року, №5 від 27 липня 2015 року, звітами про продукцію, що вироблена з сировини замовника №3 від 13 липня 2015 року, №4 від 22 липня 2015 року, №5 від 27 липня 2015 року та звітами про перероблену сировину №3 від 13 липня 2015 року, №4 від 22 липня 2015 року, №5 від 27 липня 2015 року.

Стосовно TOB "ШИВАДА", відповідач в Акті перевірки вказує на ряд недоліків товарно-транспортних накладних а саме: не конкретизовано пункт навантаження, допущено помилку у графі "відомості про вантаж". Проте, не зазначення чи неповне зазначення у товарно-транспортній накладній певних реквізитів є формальними порушеннями порядку заповнення такої накладної і не можуть бути підставою для нарахування грошового зобов'язання, оскільки ТТН не є підставою для нарахування податкового кредиту або віднесення сум до витрат підприємства. За таких обставин, зважаючи, що товарно- транспортна накладна - це документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, недоліки заповнення товарно-транспортної накладної не мають значення для вирішення спору щодо наявності у позивача права на формування податкового кредиту чи віднесення сум до валових витрат за наявності належним чином зареєстрованої податкової накладної та наявності інших первинних документів, які підтверджують реальність виконання господарської операції. А стосовно відсутності даних про вантажно-розвантажувальні роботи, то такі дані вказуються лише у випадках погодинної оплати за такі роботи. Працівники (вантажники) ТОВ "Тін Імпекс" виконують вантажно-розвантажувальні роботи відповідно до місячної ставки, а тому дана графа у ТТН не заповнюється.

На підтвердження виконання умов Договору №12-11/15 від 12 листопада 2015 року у кладеного з TOB "ШИВАДА" позивачем надано: видаткові накладні №242 від 13 листопада 2015 року, №243 від 16 листопада 2015 року, №244 від 17 листопада 2015 року, № 245 від 18 листопада 2015 року, товарно-транспортними накладними №242 від 13 листопада 2015 року, №243 від 16 листопада 2015 року, №244 від 17 листопада 2015 року, № 245 від 18 листопада 2015 року, наказами про направлення у службове відрядження №201 від 13 листопада 2015 року, №202 від 16 листопада 2015 року, №203 від 17 листопада 2015 року, №204 від 18 листопада 2015 року, звітом про використання коштів, виданих на відрядження та посвідченнями про відрядження.

Щодо приймання TOB "Тін Імпекс" побутового металобрухту від фізичної особи ОСОБА_4 суд встановив наступне.

Згідно з ч.8 ст.4 Закону України "Про металобрухт" приймання побутового металобрухту від фізичних осіб дозволяється лише при пред'явленні ними документа, який засвідчує особу, та обов'язково оформляється актом приймання. В акті приймання побутового металобрухту від фізичних осіб зазначаються дані документа, який засвідчує особу, та опис металобрухту.

Позивач здійснив приймання побутового металобрухту, а саме брухту алюмінію від фізичної особи ОСОБА_4 Даною фізичною особою був пред'явлений документ, який засвідчує особу останньої, а саме паспорт громадянина України. При прийманні металобрухту позивач належним чином оформив акт приймання побутового металобрухту за №368 від 31 грудня 2015 року. Розрахунки позивача з даною фізичною особою підтверджуються видатковим касовим ордером № 48 від 08 лютого 2016 року.

Заява ОСОБА_4 від 30 травня 2016 року на адресу ГУ ДФС у Хмельницькій області та звернення на Урядову гарячу лінію ГУ ДФС у м. Києві про те, що дана фізична особа не мала жодних відносин з позивачем не можуть нести доказовий характер вини позивача, оскільки з огляду на презумпцію невинуватості на недоведеність будь-яких незаконних дій у встановленому законом судовому порядку (тобто злочинність дій не встановлена вироком суду), не може бути жодною підставою для твердження про будь-які порушення податкового законодавства позивачем.

Висновок відповідача про те, що позивачем занижено фінансовий результат до оподаткування за рахунок завищення задекларованих показників рядка 2050 Звіту про фінансові результати форми №2-м за 1 квартал 2016 року "Собівартість реалізованої продукції" по операціях з фізичною особою ОСОБА_4, які не підтверджені належним чином оформленими документами, та не підтверджено зв'язок цих витрат з веденням господарської діяльності підприємства, варто наголосити, що це лише припущення, яке не має під собою жодного доказового підґрунтя, що також у свою чергу не може тягнути за собою визнання первинних бухгалтерських документів такими, що не відповідають вимогам законодавства України.

Крім цього, зі слів представника позивача операції з фізичною особою ОСОБА_4 Були здійснені на підставі пред'явлення паспорта громадянина України (копія міститься в матеріалах справи), оскільки на позивача не покладено обов'язку встановлення достовірності пред'явленого документа, а працівники TOB "Тін Імпекс" не є експертами з вказаного питання, тому суд вважає, що при здійсненні даної господарської операції позивач вжив усіх заходів та провів дану операцію дотримуючись норм діючого законодавства.

Реальність проведення операцій з фізичною особою ОСОБА_4 підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими касовими ордерами від 03 лютого 2015 року та 08 лютого 2016 року, актом з приймання побутового металобрухту №368 від 31 грудня 2015 року, а також наявними в матеріалах справи доказами підтверджується подальше використання отриманої продукції в господарській діяльності.

Що стосується наданої для перевірки первинної бухгалтерської документації, суд зазначає наступне.

Згідно з абз.2 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

В силу п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс п.201.7 ст.201 ПК України).

Згідно з абз.1 п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Крім того, в силу п.201.8 ст.201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України

Відповідно до п. 138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст.198 ПК України Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

З огляду на викладене, договори із вищевказаними контрагентами були складені з метою їх реального виконання. позивач ставив за мету здійснення господарської діяльності, а не отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Так, суд встановив, що витрати позивача з придбання послуг були об'єктивно необхідні йому для забезпечення господарської діяльності, та підтверджені належним чином складеними первинними та іншими документами.

Крім того, слід зазначити, що за змістом ч. 2 ст. З Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи, які були видані за договорами за своєю формою та змістом відповідають вимогам, які актами чинного законодавства встановлені для первинних документів.

Таким чином, належно оформлені та вчасно зареєстровані у ЄРПН податкові накладні були достатньою законною підставою для позивача відобразити в бухгалтерському та податковому обліку підприємства операції з придбання та реалізації товарів та послуг.

До кола таких доказів, які б свідчили про порушення норм ПК України на які вказує відповідач у податкових повідомленнях-рішеннях, що оскаржуються, можуть бути віднесені такі, що набрали законної сили обвинувальний вирок суду відносно посадових осіб платника податків за вчинення злочинів, що передбачені ст.ст.191 або 212 Кримінального кодексу України (адже метою вчинення нікчемного правочину або викривлення дійсних показників господарських операцій в податковому обліку платника податків є намір платника податків на заволодіння державним майном або намір платника податків на ухилення від сплати податків, зборів), рішення адміністративного суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, рішення адміністративного суду про визнання правочину недійсним.

Доказами порушення правил віднесення сум до валових витрат та формування податкового кредиту є матеріали перевірки платника податків, проведених з дослідженням його первинних бухгалтерських документів, а не дані актів інших податкових органів.

При цьому, відповідачем не встановлено проведення позивачем збиткових операцій, не наведено жодних юридично вагомих документів щодо здійснення перевірок контрагентів позивача на предмет дотримання ним норм податкового законодавства, не надано доказів, які б вказували на відсутність реальності господарських операцій за договорами та наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договорів взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Відповідачем в акті не наведено доказів неможливості проведення господарських операцій з урахуванням характеристик послуг по виконанню робіт, просторових та часових факторів, економічних чинників, відсутності руху активів у процесі здійснення господарської операції, відсутності зміни стану та структури активів, зобов'язань чи власного капіталу сторін правочину, отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб, отримання позивачем робіт, послуг від іншої особи ніж сторона за правочином.

Крім того, усі придбані у контрагентів товари позивачем використано у власній діяльності, про що свідчать оборотно-сальдові відомості по рахунках 201 (група "Вироби", група "Супутні"), оборотно-сальдова відомість по рахунку 26 за перевіряємий період.

Безперечною є наявність у позивача фактичних можливостей для здійснення підприємницької діяльності, в т.ч. виробничого обладнання, приміщень, транспортних засобів та трудових ресурсів (чисельність працівників складає близько 100 осіб).

На момент здійснення відповідних господарських операцій, позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники ПДВ, установчі документи позивача та/або його контрагента не визнані в судовому порядку недійсними.

Згідно п. 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України № 984 від 22 грудня 2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 року за №34/18772, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. Проте, як встановлено судом, позивачем не доведено порушення позивачем норм ПК України, а саме п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134, абз.2 п.п.139.2.1 п.139.2 ст. 139, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201, на які вказує відповідач у податкових повідомленнях-рішеннях, що оскаржуються.

Податкові накладні, отримані з ЄРПН, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із зазначеного вище вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

Як встановлено судом в ході дослідження первинних документів позивача, договори із вищевказаними контрагентами були складені з метою їх реального виконання. позивач ставив за мету здійснення господарської діяльності, а не отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Усі витрати позивача з придбання товарів (послуг) були об'єктивно необхідні для забезпечення господарської діяльності, та підтверджені належним чином складеними первинними та іншими документами.

Виходячи з наведеного суд вважає, що платником податку TOB "Тін Імпекс" правомірно сформовано податковий кредит по ПДВ та витрати при визначенні податку на прибуток, доведений факт отримання товару (послуг), що підтверджує реальність господарських операцій.

З огляду на викладене вище, висновки перевірки та рішення про результати розгляду скарги ДФС України є необ'єктивними, не повними та перекручують питання правомірності формування податкового кредиту та витрат TOB "Тін Імпекс".

Таким чином, суд не встановив у діях позивача заниження податку на прибуток і завищення від'ємного значення по податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету.

Штрафні санкції на платника податків накладаються тільки за порушення податкового законодавства. Оскільки суд встановив, що позивач не допускав порушення податкового законодавства, а отже застосування до нього штрафних санкцій у загальній сумі 78 169,00 грн. є безпідставним.

Відповідно до вимог ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарської відповідальності учасника господарських відносин є вчинене таким суб'єктом господарське правопорушення. У силу частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним ужито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

В свою чергу ПК України, не ставить право платника податку на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість при придбанні товару в залежність від отримання документального підтвердження щодо належного виконання усіма постачальниками своїх податкових зобов'язань зі сплати ними сум податку, дотримання ними правил ведення податкового обліку господарських операцій.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операції з придбання товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Тому, порушення контрагентом позивача вимог податкового законодавства щодо відображення господарських операцій в податковому обліку спричиняє негативні наслідки саме для нього, а не для позивача.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд враховує, що чинне податкове законодавство не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від отримання податкової та/або господарської дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення платником податку вимог закону щодо формування податкового кредиту. Платник податку не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за неправомірну діяльність його контрагента.

З огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що первинними документами, що містяться в матеріалах справи підтверджується правомірність формування позивачем податкового кредиту, а відтак прийняті податкові повідомлення-рішення є протиправними та таким, що підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задоволити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області № від 07 грудня 2016 року та № від 07 грудня 2016 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тін Імпекс" 42342 (сорок дві тисячі триста сорок дві) грн. 18 коп. судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23 січня 2017 року

Суддя
"Згідно з оригіналом" Суддя П.І. Салюк