Справа № 817/1062/16
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
ПОСТАНОВА

іменем України

"18" січня 2017 р. Справа № 817/1062/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

представників позивача Тарновецького Я.М., Городинської Т.В., Ханенко К.І.,

представника відповідача Старійчука А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю- фірма "ТТК-Вест" на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "27" вересня 2016 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю- фірма "ТТК-Вест" до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ТТК - Вест» (далі - ТОВ фірма «ТТК - Вест») звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області) (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 27.09.2016 року) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.07.2016 року:

№ про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 383141 грн. та за штрафними санкціями у сумі 95 785 грн.;

№ про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у сумі 57 853 грн. та за штрафними санкціями у сумі 8078 грн.;

№ про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 6992,76 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2016 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області № від 06.07.2016 року в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість за податковими зобов'язаннями в сумі 82204,21 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 20 551, 05 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Присуджено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю- фірма "ТТК-Вест" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області судовий збір у розмірі 1541,33 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю- фірма "ТТК-Вест" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю. В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

В судовому засіданні представники позивача доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача в засіданні суду заперечив проти доводів апеляційної скарги. Уважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що у період з 01.06.2016 року по 14.06.2016 року Головним управлінням ДФС у Рівненській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ фірми «ТТК - Вест» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016 року за результатами якої складено акт перевірки від 22.06.2016 року за №121/7-00-14-01/30647384.

Висновками акта перевірки від 22.06.2016 року №121/7-00-14-01/30647384 встановлено такі порушення:

п.п. 14.1.185 та 14.1.191 п.14.1 ст.14, п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 388 147 грн., тому числі по періодам: за березень 2013р. - 5006 грн., червень 2013р. - 8664 грн., вересень 2013 р. - 7752 грн., грудень 2013 р. - 250196 грн., березень 2014 р. - 2800 грн., червень 2014 р. - 3565 грн., вересень 2014 р. - 4456 грн., липень 2015 р. - 8042 грн., серпень 2015 р. - 12960 грн., вересень 2015 р. - 31221 грн., жовтень 2015 р. - 238 грн., листопад 2015 р. - 11709 грн., грудень 2015 р. - 19055 грн., березень 2016 р. - 22483 грн.;

п.44.1, п.44.2 ст.44,пп.134.1.1. п.134.1ст.134, пп.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього на суму 57853 грн., в т.ч.: за 2013 рік в сумі 13670 грн., за 2014 рік на суму 13732 грн., за 2015 рік на суму 25542 грн., за І квартал 2016 р. на суму 4909 грн.;

п.2.1, п.3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 р. №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за №40/10320 за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа) який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 402,46 грн. та видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів в розмірі 27 161,16 грн.

На підставі виявлених порушень ГУ ДФС у Рівненській області винесено податкові повідомлення-рішення від 06.07.2016 року:

№ про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 383 141 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 95 785 грн.;

№ про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у сумі 57 853 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 8078 грн.;

№ про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 7587,76 грн.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 06.07.2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 57853 грн. та за штрафними санкціями у сумі 8078 грн. , а також податкового повідомлення- рішення від 06.07.2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 85967 грн. основного платежу та 21491,75 грн. штрафних (фінансових) санкцій колегія суддів зазначає таке.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що позивачем були завищені витрати на збут на суму 148234 грн. та завищений податковий кредит на суму 63484 грн. по придбаному та списаному паливу для легкових автомобілів.

Колегія суддів не погоджується з таким висовкому суду першої інстанції з огляду на таке.

Проведеною вибірковою перевіркою відображеного показника у рядку 06 Декларацій «Інші витрати» за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. в сумі 5123673 грн. на підставі таких документів: узагальнений перелік документів (додаток 4 до акта про результати планової виїзної перевірки), встановлено завищення задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 06 Декларацій «Інші витрати» (у частині віднесення витрат на збут) на суму 148 234 грн., в т.ч.: за 2013р. на суму 71945 грн., за 2014 рік на суму 76289 грн.

В ході перевірки встановлено списання ПММ на легковий автотранспорт, що відображено по бухгалтерському обліку по рахунках: Д-т 93 «Витрати на збут» - К-т 203 «Паливно-мастильні матеріали». До перевірки та в судове засідання надано акти списання, шляхові листи, відомості про отримання ПММ, використання, залишки ПММ по автотранспортних засобах. Всього за період, що підлягав перевірці було списано ПММ на суму 2583286 грн., в т.ч. на автотранспортні засоби по яких відсутні нотаріально посвідчені договори, по договорах про використання автотранспорту на безоплатній основі на суму 317406 грн.

До перевірки надано договори про використання автотранспорту, які укладені між ТОВ - фірмою «ТТК-Вест» та працівниками товариства. Автомобілі передаються у користування підприємству для потреб підприємства. За використання автомобіля працівника для потреб підприємства останній щомісячно проводить працівнику компенсаційні виплати у вигляді відшкодування пальним згідно шляхових листів. Термін дії на рік, але за згодою сторін може бути скорочений та продовжений.

До витрат на збут віднесено витрати всього на суму 3 17406 грн.

Списання ПММ ТОВ «ТТК-Вест» здійснено згідно актів на списання ПММ на підставі шляхових листів.

По бухгалтерському обліку відображено наступними проводками: Д-т 93 «Витрати на збут» К-т 203 «Паливно мастильні матеріали». Д-т 79 «Фінансовий результат» к-т 93 «Витрати на збут».

Обґрунтовуючи безпідставність даних висновків податкового органу позивач вказує, що відповідач безпідставно поширив на договори використання автотранспорту приписи ст.799 Цивільного кодексу України, оскільки дані договори по своїй правові природі не є договорами найму (оренди) транспортних засобів, так як згідно їх умов право володіння та користування автомобілем не переходило до позивача.

З матеріалів справи убачається, що трудова функція окремих працівників позивача пов'язана з необхідністю систематичних службових поїздок з використанням для цих поїздок легкових автомобілів, що перебувають в їх приватній власності. В зв'язку з цим кожен такий працівник, з однієї сторони, та позивач, з іншої сторони, домовились в письмовому вигляді зафіксувати відносини щодо використання працівником власного автомобіля в інтересах позивача (для виробничих (службових) потреб, що знайшло відображення у заявах працівників, дозволах та наказах адміністрації, а також підписаних договорах про використання працівником власного автотранспорту для службових витрат.

Товариство не отримало права володіння та/або користування легковими автомобілями, а тому відсутні підстави стверджувати, що мала місце оренда таких автомобілів.

Позивач не набув права своїм рішенням (розпорядженням, наказом тощо) закріплювати за легковими автомобілями працівників будь-яких водіїв чи забороняти використання такого автомобіля його законним володільцем. Легкові автомобілі використовувалися особисто власниками таких легкових автомобілів.

Чинне законодавство не містить заборони щодо використання фізичною особою власного майна, а в даному випадку легкового автомобіля, в інтересах третіх осіб.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції щодо визнання укладених договорів "Про використання автотранспорту" договорами найму, а внаслідок цього - нікчемними в силу закону не відповідає обставинам справи.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п. п. 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України).

Підставою для списання палива на виробничі цілі - є умови наказів про порядок використання автомобіля, належного працівникові у службових цілях, дозволів та заяв, договорів на використання автотранспорту (а не угоди найму), накладні, податкові накладні та подорожні листи, внаслідок чого, вартість придбаного палива була правомірно віднесена позивачем до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

Разом з тим, правилами ведення податкового обліку, встановленого чинним законодавством, передбачено вказівки на обов'язковість будь-яких видів документів чи їх форми в підтвердження віднесення певних затрат платника податку до валових витрат. За таких умов, платник податку має право підтверджувати свої витрати будь-якими документами, що містять дані про здійснену господарську операцію, при умові їх відповідності вимогам до первинних документів, встановлених законодавством.

Враховуючи наведене, з метою документального підтвердження кількості (обсягу) використаного палива ТОВ "ТТК-Вест" вирішило використовувати форму подорожнього листа службового автомобіля, типова форма якого затверджена наказом Держкомстату України від 17.02.1998 р. №74.

Сам факт витрат та їх розмір підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а саме: подорожніми листами та актами списання палива, що в повній мірі були пред'явлені позивачем під час податкової перевірки та під час розгляду у суді першої інстанції.

З огляду на наведене, позивач правомірно відніс до валових витрат суми вартості палива, списаного при використанні працівниками ТОВ "ТТК-Вест" власних автомобілів у виробничих потребах у відповідності до п.п.138.10.3 п. 138.10 ст.138 Податкового кодексу України, а суми сплаченого ПДВ включив до складу податкового кредиту у відповідності до п.198.3 ст.198 ПК України.

Згідно із ст. 173 Господарського кодексу України, господарськими визнається зобов'язання, шо виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінського-господарського характеру па користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України, витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:

а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції;

б) витрати на ремонт тари;

в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів;

ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;

д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);

е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування;

ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства;

з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до Положення (стандартів) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 року №87, Витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг): витрати пакувальних матеріалів для затарювання готової продукції на складах готової продукції; витрати на ремонт тари; оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг); витрати на передпродажну підготовку товарів; витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, пов'язаних зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг (операційна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; витрати на страхування призначеної для подальшої реалізації готової продукції (товарів), що зберігається на складі підприємства; витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів (філій, представництв) підприємства; інші витрати, пов'язані зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг.

З урахуванням наведеного податкове повідомлення-рішення від 06.07.2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у сумі 57853 грн. та за штрафними (фігагсовими) санкціями у сумі 8078 грн. , а також податкове повідомлення- рішення від 06.07.2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 85 967 грн. основного платежу та 21 491,75 грн. штрафних (фінансових) санкцій є протиправними та підлягають скасуванню.

Судом також встановлено, що ТОВ фірма «ТТК - Вест» здійснювало списання протермінової молочної продукції (сметана, йогурти, сиркова маса, ряжанка, молоко, масло, кефір), яка не підлягає подальшому використанню в господарській діяльності, а саме згідно наступних актів списання:

акт на списання №РМ-000007 від 31.03.2013 на суму 16 098,21 грн.;

акт на списання №РМ-000008 від 30.06.2013 на суму 25456,25 грн.;

акт на списання №РМ-000009 від 30.09.2013 на суму 20002,00 грн.;

акт на списання №РМ-000010 від 31.12.2013 на суму 12289,71 грн.;

акт на списання №36 від 31.12.2014 на суму 223417,13 грн.;

акт на списання №58 від 31.03.2015 на суму 12950,54 грн.;

акт на списання №59 від 30.06.2015 на суму 37946,09 грн.;

акт на списання №60 від 31.08.2015 на суму 21358,23 грн.;

акт на списання №25 від 30.09.2015 на суму 39166,62 грн.;

акт на списання №61 від 31.10.2015 на суму 1190,91 грн.;

акт на списання №56 від 30.11.2015 на суму 58543,49 грн.

акт на списання №57 від 31.12.2015 на суму 57458,08 грн.;

акт на списання №33 від 31.03.2016 на суму 85143,76 грн.

Відповідач вказує, що вказана продукція не брала участі в господарській діяльності позивача, а тому у відповідності до вимог п.189.1 ст.189 Податкового кодексу України позивач зобов'язаний був нарахувати податкові зобов'язання з ПДВ на списану протерміновану молочну продукцію, яка не використовувалась в господарській діяльності.

З такими висновками податкового органу колегія суддів не погоджується з врахуванням такого.

Згідно п.189.1 ст.189 Податкового кодексу України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Підстави здійснення коригування податкових зобов'язань з ПДВ та податкового кредиту визначені у ст.192 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст.192 Податкового кодексу України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку.

Норма пункту 192.1 цієї статті не поширюється на випадки, коли постачальник товарів/послуг не є платником податку на кінець звітного (податкового) періоду, в якому був проведений такий перерахунок.

Зменшення суми податкових зобов'язань платника податку - постачальника в разі зміни суми компенсації вартості товарів/послуг, наданих особам, що не були платниками цього податку на дату такого постачання, дозволяється лише при поверненні раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачу повної грошової компенсації їх вартості, у тому числі при перегляді цін, пов'язаних з гарантійною заміною товарів або низькоякісних товарів відповідно до закону або договору.

Результат перерахунку податкових зобов'язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до п.140.3 ст.140 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до витрат не включається сума фактичних втрат товарів, крім втрат у межах норм природного убутку чи технічних (виробничих) втрат та витрат із розбалансування природного газу в газорозподільних мережах, що не перевищують розмір, визначений Кабінетом Міністрів України, або іншим органом, визначеним законодавством України.

Судом встановлено, що згідно наказу №5а про облікову політику на підприємстві від 01.04.2011 року, позивачем було встановлено норму природного убутку продовольчих товарів в межах 1 % від вартості придбання.

Згідно наказу №1 про облікову політику підприємства та про організацію бухгалтерського обліку від 01.01.2015 року позивачем було встановлено норму природного убутку продовольчих товарів в межах 1,5 % від вартості придбання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивачем списувався товар в межах норм природного убутку товарів, при придбанні яких був сформований податковий кредит та які втратили товарний вигляд, то податкові зобов'язання платником ПДВ не нараховуються та податковий кредит не коригується, а тому податкове повідомлення-рішення від 06.07.2016 року за № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі 82 204,21 грн. основного платежу та 20 551,05 грн. штрафних (фінансових) санкцій є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо заниження позивачем податкового зобов'язання з ПДВ за грудень 2013 року в сумі 242459 грн., то як слідує з матеріалів справи підставою для визначення вказаного податкового зобов'язання є висновки акту перевірки про безоплатну передачу позивачем орендодавцю- ПП «Протектор» невід'ємних поліпшень орендованого майна, здійснених позивачем в період оренди. Податкові зобов'язання, визначені відповідачем на залишкову вартість проведених поліпшень, у звітному періоді підписання акту передачі позивачем орендованого майна орендодавцю.

Відмовляючи у задоволенні позову у названій частині суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди припинив свою силу і позивач повернув орендодавцю орендоване майно разом із здійсненими поліпшеннями. Залишкова вартість переданих позивачем орендодавцю поліпшень утворила обєкт оподаткування податком на додану вартість.

Однак, колегія суддів не погоджується з обумовленими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що 30.12.2011 року між ТОВ фірма «ТТК-Вест» (Орендар) укладено договір №10 оренди приміщення, споруди (іншого об'єкта нерухомості) з Приватним підприємством «Протектор» (Орендодавець), відповідно до якого позивачу передано в тимчасове володіння та користування за плату нежитлові приміщення, загальною площею 500,0 кв. м, за адресою: м. Рівне, вул. Крейдяна, 19 Б. Приміщення надано Орендарю для розташування офісів та складських приміщень. Термін оренди названого майна складає 2 роки з моменту передачі об'єкта, що орендується фактично. При цьому, договір оренди передбачає право орендаря на проведення поліпшень орендованого майна.

Назване нежитлове приміщення передано позивачу 01 січня 2012 року за актом здачі - приймання майна. В ході оренди позивачем здійснено за власний рахунок ремонтні роботи з поліпшення орендованого майна. Здійснені поліпшення позивач відобразив на рахунках бухгалтерського обліку дебет рахуку 152"Придбання (виготовлення) основних засобів" та в подальшому здійснював амортизаційні відрахування та відображення у бухгалтерському обліку дебет 93 "витрати на збут", кредит 131 "знос основних засобів".

В період дії договору оренди, ТОВ фірма «ТТК-Вест» підписало з Приватним підприємством «Протектор» акт прийому- передачі №10 від 31 грудня 2013 року про повернення орендованого приміщення.

Однак, відповідно до листа ПП «Протектор» від 02.01.2014 р. №02/01-14 у зв'язку фактичним продовженням користуватися орендованими приміщенням позивачем, сторони анулювали обумовлений акт прийому - передачі від 31.12.2013 року.

Окрім зазначеного, обставини щодо фактичної оренди позивачем орендованого майна та проведених ним поліпшень у своїй господарській діяльності у період з 01 січня 2012 року по час розгляду даної справи підтверджуються довідкою Приватного підприємства «Протектор» №01/01 від 17.01.2017року відповідно до якої позивач здійснює оренду вказаного майна з 01.01.2012року по даний час. При цьому, як слідує з матеріалів справи здійснені позивачем поліпшення обліковуються на рахунках бухгалтерського обліку позивача дебет рахуку 152"Придбання (виготовлення) основних засобів" та здійснюються амортизаційні відрахування та відображення у бухгалтерському обліку дебет 93 "витрати на збут", кредит 131 "знос основних засобів" і на даний час.

За таких обставин, наявними у справі доказами не підтверджуються обставини щодо безоплатної передачі позивачем у власність орендодавця- ПП «Протектор» невід'ємних поліпшень орендованого майна, здійснених позивачем в період оренди. Відтак, поліпшення орендованого майна самостійного об'єкту оподаткування ПДВ не створює, оскільки орендоване майно перебуває в оренді у позивача, а здійснені ним поліпшення використовуються у його господарській діяльності.

Відтак наявними у справі доказами не підтверджуються обставини щодо порушення пощивачем п.189.1 ст. 189, п. "г" ст. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України

Таким чином висновок суду першої інстанції щодо заниження позивачем ПДВ на суму 242 459 грн. не відповідає фактичним обставинам справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 06.07.2016 року за № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі 242 459 грн. основного платежу та 60 614,75 грн. штрафних (фінансових) санкцій є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 06.07.2016 року № про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 6992,76 грн., суд зазначає таке.

Як встановлено судом, TOB - фірма «ТТК -Вест» у перевіреному періоді проводило розрахункові операції за готівкові кошти через зареєстрований в ДГП м. Рівному 05.05.2009 р. реєстратор розрахункових операцій «Марія-301 МТМ» фіскальний №, заводський № ВЖ . До РРО в ДПІ у м. Рівне зареєстровані книги обліку розрахункових операцій №/103/4 від 06.04.2012, №171600837/5, №171600837/6 від 29.08.2014, №171600837/7 від 27.03.2015, №171600837/8 від 30.10.2015.

За наслідками перевірки встановлено незабезпечення ТОВ-фірма «ТТК-Вест» зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій протягом установлених строків їх зберігання та ненадання їх при здійсненні перевірки, а саме не збережено та не надано наступну Книгу обліку розрахункових операцій: № /5, яка використовувалась з червня 2013р. по серпень 2014р.

Таким чином, встановлено порушення вимог п.6 ст.3 Закону України від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (із змінами та доповненнями) не забезпечено зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій протягом трьох років після їх закінчення.

Також в ході перевірки встановлено проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості, а саме: згідно пред'явлених контрольних стрічок встановлено, що розрахункові операції за реалізований товар на підприємстві проводились через належним чином зареєстрований реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості, розрахункові документи (фіскальні чеки) видавалися як «накладна», із зазначенням загальної суми проданих товарів.

Таким чином, встановлено порушення вимог п.11 ст.3 Закону України від 06.07.1995 р. № 265 95-ВР „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (із змінами та доповненнями), проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попередньою програмування найменування, цін товарів (послуг)та обліку їх кількості.

Перевіркою достовірності підтвердних документів (розрахункових документів), що додаються до авансових звітів про використання коштів на відрядження та інші потреби, встановлено проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера) який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 402,46грн., (відповідно до первинних бухгалтерських документів, а саме: касових звітів, авансових звітів).

В ході вибіркової перевірки встановлено видачу готівкових коштів в розмірі 27161,16 гри. під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів а саме:

- по підзвітній особі ОСОБА_8, згідно картки рахунку 3721, касової книги та видаткових касових ордерів встановлено видачу готівкових коштів під звіт за період з 25.11.15р. по 31.03.16р. на загальну суму 801,38 грн. без повного звітування щодо раніше виданих коштів;

- по підзвітній особі ОСОБА_7 13.05.2015р.. згідно картки рахунку 3721, касової книги та видаткових касових ордерів встановлено видачу готівкових коштів під звіт за період з 25.05.15р. по 31.03.16р. на загальну суму 8259,66 грн. без повного звітування щодо раніше виданих коштів;

- по підзвітній особі ОСОБА_9 згідно картки рахунку 3721, касової книги та видаткових касових ордерів встановлено видачу готівкових коштів під звіт за період з 31.08.13р. по 31.03.16р. на загальну суму 18100,12 грн. без повного звітування щодо раніше виданих коштів.

Згідно вимог п.2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджено постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 № 637, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за №40/10320:

- видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України;

- видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми;

- звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Позивач визнав факт відсутності під час перевірки зазначених вище фіскальних чеків. Позивач вказує, що зазначені вище фіскальні чеки були надані позивачу підзвітними особами, проте з вини позивача були втрачені.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем було порушено вимоги п.2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за № 40/10320, а саме видачу готівкових коштів підзвіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів на загальну суму 27161,16 грн., оскільки станом на момент проведення перевірки розрахункові документи, що підтверджували б факт звітування підзвітних осіб про раніше видані кошті відсутні. Даний факт сам визнаний позивачем. Доказів того, що такі звіти були надані вказаними особами у відповідному порядку, проте втрачені позивачем - не надано суду.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 06.07.2016 року № про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 6992,76 грн. є правомірним, а тому не підлягає скасуванню.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи та зазначених норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування у повному обсязі податкових повідомлень - рішень від 06.07.2016 року:

№ про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 383 141 грн. та за штрафними ( фінансовими) санкціями у сумі 95 785 грн.;

№ про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у сумі 57 853 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 8078 грн.;

В решті позову, а саме в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.07.2016 року № про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 6992,76 грн. слід відмовити.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової - про часткове задоволення позовних вимог з наведених вище мотивів та встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю- фірма "ТТК-Вест" задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "27" вересня 2016 р. скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма "ТТК-Вест" задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 06.07.2016 року:

№ про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 383141 грн. та за штрафними ( фінансовими) санкціями у сумі 95 785 грн.;

№ про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у сумі 57853 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 8078 грн.;

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю- фірма "ТТК-Вест" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області сплачений судовий збір у розмірі 17180,00 грн.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "23" січня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з обмеженою відповідальністю- фірма "ТТК-Вест" вул.Крейдяна,19 Б,м.Рівне,33013

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області вул.Відінська,12,м.Рівне,33023

4-представник позивача Терновецький Я.М. АДРЕСА_1

5-представник позивача Гординська Т.В. АДРЕСА_2 - ,