Справа № 817/1376/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2017 р.Р і в н е 817/1376/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункової фірми "Камаз-Транс-Сервіс"

до Головного управління ДФС у Рівненській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та наказу , -
В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс", звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Головного управління ДФС у Рівненській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.08.2016 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Мито на товари, що ввозяться на територію України СГ" на суму 24255,79 грн., з яких: 19404,63 грн. - за податковим зобов'язанням; 4851,16 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України СГ" на суму 4851,16 грн., з яких: 3880,93 грн. - за податковим зобов'язанням; 970,23 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; та визнання неправомірним та скасування наказу від 01.08.2016 №474 про проведення документальної невиїзної перевірки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за відсутності обгрунтованої підозри щодо допущення позивачем порушення законодавства України, відповідачем протиправно винесено спірний наказ про проведення позапланової невиїзної перевірки позивача при відсутності законних підстав, як і протиправно, на підставі необґрунтованих висновків щодо зобов'язання позивача сплатити суму ввізного мита та податку на додану вартість внаслідок відчуження транспортного засобу, ввезеного на митну територію України в якості внеску до статутного капіталу підприємства з іноземними інвестиціями, прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення. При цьому позивач покликався до статті 18 Закону України "Про режим іноземного інвестування" від 19.03.1996 №93/96-ВР, відповідно до якої оподаткування митом майна, що ввозиться в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного капіталу підприємства з іноземними інвестиціями, здійснюється у порядку, встановленому Митним кодексом України, за статтею 287 якого відповідні товари звільняються від сплати ввізного мита, і лише при відчуженні таких товарів раніше трьох років з часу зарахування їх на баланс підприємства з іноземними інвестиціями ввізне мито сплачується на загальних підставах. З таких підстав проси суд позов задовільнити та скасувати спірні податкові повідомлення-рішення та наказ.

Відповідач проти позову заперечував, представник відповідача подала суду письмові заперечення на позовну заяву (а.с.51-52), у яких зазначила, що вимоги пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання ринку автомобілів в Україні" від 07.12.2000 №2134-ІІІ поширюються на підприємства з іноземними інвестиціями у разі відчуження майна, яке ввезене в Україну без сплати мита як внесок іноземного інвестора до статутного капіталу підприємства. Таким чином, представник відповідача стверджувала, що внаслідок продажу автомобіля позивача, який був ввезений на територію України як внесок іноземного інвестора до статутного капіталу підприємства з іноземними інвестиціями, який в силу положень статті 18 Закону України " Про режим іноземного інвестування" від 19.03.1996 №93/96-ВР в редакції на момент митного оформлення транспортного засобу був звільнений від обкладенням митом, наразі підлягає оподаткуванню у загальному порядку, тому просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується доказами в матеріалах справи (а.с.57).

До початку судового розгляду представник позивача подав через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) клопотання, у якому просив суд розглянути справу без участі представника позивача за наявними в матеріалах справи доказах. Зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача до суду не прибув, про причини не повідомив.

З урахуванням вимог частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 01.08.2016 №474 "Про проведення документальної невиїзної перевірки" (а.с.21) посадовою особою відповідача проведено документальну невиїзну позапланову перевірку дотримання ТОВ Госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару за імпортною митною декларацією №204000019/2009/001926 від 23.11.2009, за результатами якої складено акт перевірки від 15.08.2016 №185/6/17-00-14-07-06/003567150 (а.с.10-17).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог законодавства України в галузі митної справи у зв'язку з відчуженням ввезеного на митну територію України майна іноземного інвестора, що призвело до порушення вимог пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання ринку автомобілів в Україні" від 07.12.2000 №2134-ІІІ; пункту 2 частини 3 статті 75, статті 278, частини 2 статті 287 Митного кодексу України та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України у частині повноти сплати ввізного мита та частини податку на додану вартість з імпортованих товарів увезених як внесок до статутного фонду підприємства з іноземними інвестиціями при відчуженні даних товарів на митній території України, в результаті чого було занижено податкові зобов'язання на суму 23285 грн. 56 коп., з яких: 19404 грн. 63 коп. - ввізне мито; 3880 грн. 93 коп. - податок на додану вартість з імпортованих товарів.

Так, у ході проведеної перевірки контролюючим органом було встановлено, що позивачем не було сплачено ввізне мито та частина податку на додану вартість з імпортованих товарів, а саме: сідлового тягача марки RENAULT MAGNUM 440.19Е, для перевезення напівпричепів, шасі НОМЕР_1, що був у використанні, 2004 року випуску, дизель, місць для сидіння - 2, потужність - 324KW, номер двигуна - НОМЕР_2, тип двигуна Е ТЕСН В+J01, об'єм двигуна 11939 см3, колір - білий, фірма виробник RENAULT TRUCKS, FR, торгівельна марка "RENAULT", увезеного у листопаді 2009 року як внесок до статутного фонду підприємства з іноземними інвестиціями при відчуженні даного автомобіля фізичній особі ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 17.09.2015 №8.

На підставі акту перевірки від 15.08.2016 №185/6/17-00-14-07-06/003567150 Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими визначено суми податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежами: Мито на товари, що ввозяться на територію України СГ - 24255 грн. 79 коп., Податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України СГ - 4851 грн 16 коп.

Вказуючи на протиправність податкових повідомлень-рішень від 30.08.2016 №, № позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинах суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про режим іноземного інвестування" від 19.03.1996 №93/96-ВР в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, майно, що ввозиться в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного капіталу підприємств з іноземними інвестиціями (крім товарів для реалізації або власного споживання), звільняється від обкладення митом.

За обставинами справи, на підставі митної декларації типу ІМ40 №204000019/2029/001926 від 23.11.2009 та доданих документів позивачем було ввезено на митну територію України транспортний засіб: сідловий тягач марки RENAULT MAGNUM 440.19Е, для перевезення напівпричепів, шасі НОМЕР_1, що був у використанні, 2004 року випуску, дизель, місць для сидіння - 2, потужність - 324KW, номер двигуна - НОМЕР_2, тип двигуна Е ТЕСН В+J01, об'єм двигуна 11939 см3, колір - білий, фірма виробник RENAULT TRUCKS, FR, торгівельна марка "RENAULT", митне оформлення якого проведено із звільненням від оподаткування ввізним митом як внесок до статутного фонду підприємства з іноземною інвестицією.

Так, згідно митної декларації №204000019/2029/001926 від 23.11.2009 митна вартість згідно графи 45 склала - 194046,27 грн.; код за УКТ ЗЕД згідно графи 33 - ; ставка ввізного мита - 10%; спосіб сплати ввізного мита - 11 - "Подання векселя при митному оформленні майна, увезеного як внесок до статутного фонду підприємства з іноземними інвестиціями". Загальна сума пільги зі сплати ввізного мита шляхом подання векселя при митному оформленні майна, увезеного як внесок до статутного фонду підприємства з іноземними інвестиціями склала 19404,63 грн.

Як вбачається з інформаційного повідомлення про внесення іноземної інвестиції, яке міститься в матеріалах справи, що зареєстровано за №1356-3-1-568/09 від 14.12.2009 у головному управлінні економіки та інвестиційної політики Рівненської ОДА, фірма VERMELL COMMERCIAL LTD придбала частку Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункової фірми "Камаз-Транс-Сервіс" на суму 15000 євро, що становить 178133,06 грн., внісши рухоме майно: сідловий тягач RENAULT MAGNUM, бувший у використанні 2004 року випуску вартістю 15000 євро, тим самим здійснивши іноземну інвестицію, яку зараховано на баланс Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункової фірми "Камаз-Транс-Сервіс", що засвідчено відміткою ДПІ м.Рівного від 11.12.2009.

Таким чином, пільга зі сплати ввізного мита при ввезенні автомобіля марки RENAULT MAGNUM на територію України за імпортною митною декларацією №204000019/2029/001926 від 23.11.2009 була отримана позивачем на підставі положень статті 18 Закону України від 19.03.1996 №93/96-ВР "Про режим іноземного інвестування" (в редакції на момент митного оформлення) як щодо майна, що ввозиться як внесок іноземного інвестора.

В подальшому вказаний автомобіль марки RENAULT MAGNUM був відчужений позивачем фізичній особі ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2015 №8, про що продавцем виписано податкову накладну від 17.09.2015 №529 на суму 55400 грн. (в т.ч. ПДВ 9233,33 грн.).

Відповідно до частини п'ятої статті 18 Закону України "Про режим іноземного інвестування" від 19.03.1996 №93/96-ВР якщо протягом трьох років з часу зарахування іноземної інвестиції на баланс підприємства з іноземними інвестиціями майно, що було ввезене в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного капіталу зазначеного підприємства, відчужується, у тому числі у зв'язку з припиненням діяльності цього підприємства (крім вивезення іноземної інвестиції за кордон), підприємство з іноземними інвестиціями сплачує ввізне мито, яке обчислюється виходячи з митної вартості цього майна, перерахованої у валюту України за офіційним курсом валюти України, визначеним Національним банком України на день здійснення відчуження майна.

Разом із тим на час ввезення позивачем автомобіля марки RENAULT MAGNUM 440.19Е, 2004 року випуску (бувшого у використанні) на митну територію України (листопад 2009 року) діяли положення Закону України "Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження" від 17.02.2000 №1457-III, який спрямований на захист конкуренції між суб'єктами підприємницької діяльності, створеними без залучення коштів або майна (майнових чи немайнових прав) іноземного походження, та суб'єктами підприємницької діяльності, створеними за участю іноземного капіталу, забезпечення державного захисту вітчизняного виробника та конституційних прав і свобод громадян України.

Офіційне тлумачення положень частини першої статті 5 Закону України "Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження" від 17.02.2000 №1457-III та частини першої статті 19 Закону України "Про інвестиційну діяльність" у рішенні від 29 січня 2002 року №1-рп/2002 надав Конституційний Суд України, який дійшов таких висновків.

З дня набуття чинності частиною першою статті 5 Закону України "Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження" спеціальне законодавство та державні гарантії захисту іноземних інвестицій, які діяли на момент реєстрації інвестицій і підлягали застосуванню на вимогу іноземного інвестора на підставі гарантій від зміни законодавства, застосовуються у межах, передбачених статтею 3 цього Закону та статтею 19 Закону України "Про інвестиційну діяльність".

Положення частини першої статті 5 Закону України "Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження" від 17.02.2000 №1457-III у взаємозв'язку з іншими положеннями цього Закону є підставою як для відмови у наданні, так і для припинення раніше наданих пільг у сфері валютного і митного регулювання та справляння податків, зборів (обов'язкових платежів) підприємствам з іноземними інвестиціями, їх дочірнім підприємствам, а також філіям, відділенням, іншим відокремленим підрозділам, включаючи постійні представництва нерезидентів, незалежно від часу внесення іноземних інвестицій та їх реєстрації.

Статтею 18 Закону України "Про режим іноземного інвестування" передбачено надання пільг із сплати мита, якими у спірних правовідносинах скористався позивач при ввезенні автомобіля як внеску іноземного інвестора до статутного капіталу підприємств з іноземними інвестиціями.

У той же час, Закон України "Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження", яким припинено надання пільг для підприємств з іноземними інвестиціями у сфері валютного і митного регулювання та справляння податків, зборів (обов'язкових платежів), є таким, що набрав чинності пізніше, а отже, таким, що підлягає пріоритетному застосуванню до спірних правовідносин.

Таких висновків дотримується Вищий адміністративний суд України у постанові від 21 вересня 2016 року К/800/14913/15.

Згідно з положенням пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання ринку автомобілів в Україні" від 07.12.2000 №2134-ІІІ, автомобіль, що був попередньо ввезений в Україну без сплати (повної або часткової) передбачених законодавством податків та зборів, на підставі пільг, наданих законодавством, може бути відчужений або переданий у володіння, або (та) у користування, або (та) у розпорядження тільки після сплати у повному обсязі всіх податків та зборів, передбачених законодавством України на день ввезення автомобіля на митну територію України.

Метою вказаного Закону є стимулювання виробництва автомобілів в Україні та недопущення випадків ухилення від оподаткування при їх ввезенні чи продажу. Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання ринку автомобілів в Україні" від 07.12.2000 №2134-ІІІ та Закон України "Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження" від 17.02.2000 №1457-III взаємопов'язані щодо припинення податкових пільг для підприємств з іноземними інвестиціями, зокрема при ввезені в Україну автомобілів.

Згідно з положеннями статей 3, 11 Митного кодексу України безпосереднє здійснення митної справи, що, зокрема, включає митне регулювання, пов'язане із встановленням та справлянням податків і зборів, покладається на митні органи України.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що підприємства з іноземними інвестиціями не звільнені від обов'язку сплати податків і зборів при відчуженні автомобілів, які були попередньо ввезені в Україну без сплати передбачених законодавством податків та зборів, контроль за сплатою яких здійснюють митні органи.

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 29 січня 2002 року №1-рп/2002, застосування до підприємств з іноземними інвестиціями національного режиму валютного регулювання та справляння податків, зборів (обов'язкових платежів) відповідає взятим Україною за зазначеними договорами міжнародним зобов'язанням.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18.02.2014.

За таких обставин, суд вказує на обґрунтованість висновків контролюючого органу щодо наявності підстав для донарахування позивачеві податкових зобов'язань із сплати податку на додану вартість та ввізного мита та, відповідно, на правомірність податкових повідомлень-рішень від 30.08.2016 №, №, якими позивачеві визначено основне податкове зобов'язання та застосовано штрафні санкції.

За таких обставин у задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Щодо скасування спірного наказу на проведення перевірки позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 336 Митного кодексу України митний контроль здійснюється посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Згідно статті 345 Митного кодексу України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться органами доходів і зборів з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 345 Митного кодексу України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо:

- правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

- обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування тощо.

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов'язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України (частина 6 статті 345).

Відповідно до статті 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів.

Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

Представником відповідача повідомлено, що письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки за вих.№ 1839/10/17-00-14-07-12 від 01.08.2016 з доданням копій наказу на проведення перевірки від 01.08.2016 №474 та програми перевірки направлялись позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Вказані обставини не заперечувались представником позивача у ході судового розгляду, однак підставою для оспорювання наказу на проведення документальної невиїзної перевірки слугувало твердження позивача про відсутність підстав для її призначення, а саме, обгрунтованих сумнівів відповідача, що під час пропуску автомобіля марки RENAULT MAGNUM через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

У ході судового розгляду з'ясовано, що документальна невиїзна позапланова перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункової фірми "Камаз-Транс-Сервіс" проведена відповідачем у зв'язку із реєстрацією 28.09.2015 у Єдиному реєстрі податкових накладних за реєстраційним № податкової накладної від 17.09.2015 №529, виписаної Товариством з обмеженою відповідальністю госпрозрахунковою фірмою "Камаз-Транс-Сервіс" на суму 55400 грн. (в т.ч. 9233,33 грн. ПДВ) у зв'язку із відчуженням автомобіля марки RENAULT MAGNUM на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2015.

Вказані обставини щодо реєстрації податкової накладної від 17.09.2015 №529 у Єдиному реєстрі податкових накладних не заперечувались представником позивача у суді.

З урахуванням встановлених судом обставин та наведених вище норм законодавства, суд дійшов висновку, що у відповідача були підстави для проведення документальної невиїзної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункової фірми "Камаз-Транс-Сервіс", а тому позовна вимога про визнання неправомірним та скасування наказу "Про проведення документальної невиїзної перевірки" від 01.08.2016 є необґрунтованою, тому в задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач-суб'єкт владних повноважень діяв обґрунтовано, у межах наданих повноважень та з дотриманням приписів закону.

За наведених обставин, позов задоволенню не підлягає.

Підстави для вирішення судом питання розподілу судових витрат відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.