Справа № 815/7022/16
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7022/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одеса справу за адміністративним позовом громадянки Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС України в Одеській області), за результатом розгляду якого позивач просить суд: скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Вєтнаму ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати Головне управління ДМС України в Одеській області поновити (здійснити обмін) посвідки на постійне місце проживання НОМЕР_1 від 28.10.2010 року, виданої громадянці В'єтнаму ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з визнанням зазначеної посвідки недійсною.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив наступне.

01.12.2016 року ГУ ДМС України в Одеській області на підставі п. 6 розділу IV ст. 12 Закону країни «Про імміграцію» прийнято Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідка на постійне місце проживання серія НОМЕР_1, ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області 28.10.2010р., дійсно - безстроково.

Позивач вважає, що рішення ГУ ДМС України в Одеській області про скасування їй дозволу на імміграцію країну від 01.12.2016 року є незаконним, оскільки порушує законне право позивача на подальше проживання в Україні з 2010 року на підставі отриманого дозволу та документування 16.11.2004 року посвідкою на постійне проживання в країні. При прийнятті даного рішення позивача до ГУ ДМС України в Одеській області не викликали для надання пояснень при розгляді та вирішенні питання про скасування дозволу на імміграцію.

25.01.2017 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечувала з підстав викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов, згідно яких ГУ ДМС України в Одеській області вважає, що вимоги адміністративного позову не підлягають задоволенню. Представник відповідача зазначає, що 10.09.2010 року до ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області звернулася із заявою щодо надання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянка В'єтнаму ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка провінції Куанг Бінь, яка прибула на територію України в 2010 році по паспортному документу № 1168673 виданим 01.04.2008 року Посольством Республіки В'єтнам в Україні терміном дії до 01.04.2018 року.

Громадянка СРВ прибула в Україну на постійне місце проживання оскільки її брат ОСОБА_3 Там, ІНФОРМАЦІЯ_4 є громадянином України та має паспорт серії НОМЕР_2 виданий 17.08.2009 року Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області.

28.10.2010 року після розгляду матеріалів, керуючись п.4 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» громадянці СРВ було надано дозвіл на імміграцію та документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області.

30.09.2016 року з Управління ДМС України в Херсонській області надійшов лист за № 1/3-17709 стосовно громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 Там, якому на підставі ст. 21 ЗУ «Про громадянство» скасовано рішення про набуття громадянства України та визнано недійсним паспорт серії НОМЕР_2 від 17.08.2009 виданий УМВС України в Херсонській області на ім'я ОСОБА_3 Там.

04.08.2016 року до ГУДМС України в Одеській області надійшла заява щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку із досягненням 25-ти річного віку громадянкою Вєтнаму ОСОБА_4.

В ході перевірки матеріалів первинної справи стало відомо, що дозвіл на імміграцію в Україну було надано в порушення вимог ЗУ «Про імміграцію», у зв'язку з чим Управлінням підготовлено проект висновку про його скасування та направлено для узгодження до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України.

15.11.2016 року до Управління надійшов лист про розгляд матеріалів щодо скасування дозволу на імміграцію, з якого вбачається, що у Департаменті у справах іноземців та осіб без громадянства опрацьовано та підтримано проект скасування висновку про скасування дозволу на імміграцію громадянки СРВ ОСОБА_4.

Враховуючи вищевикладене, дозвіл на імміграцію в Україну громадянці СРВ ОСОБА_4 було скасовано відповідно до п.1 ст. 12 ЗУ «Про імміграцію», як такий, що був виданий на підставі свідомо неправдивих відомостей, подроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, що відповідає приписам ч. 6 ст. 128 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

10.09.2010 року ОСОБА_4, громадянка Соціалістичної республіки Вєтнам, звернулася із заявою до ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки позивач прибула в Україну на постійне проживання до брата ОСОБА_3 Там - гр. України. До заяви було надано: копію паспорта позивача, копію паспорта громадянина України брата позивача ОСОБА_3 Там, довідку з місця проживання, копії свідоцтв про народження, довідку про несудимість.

Згідно посвідченої державним нотаріусом заяви, ОСОБА_3 Там надав згоду на реєстрацію (прописку), імміграцію та взяв на себе витрати по забезпеченню перебування на території України, громадянки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_1

29.09.2010 року Відділ у справах імміграції та реєстрації фізичних осіб звернувся з листом № 22/3121 до Начальника НЦБ Інтерполу ГУ МВС Українив Одеській області, щодо перевірки за обліками Генерального секретаріату Інтерполу, анкети - заяви та копії національних паспортів іноземних громадян, у тому числі ОСОБА_4.

25.10.2010 року Відділом у справах імміграції та реєстрації фізичних осіб отримано відповідь № 1/488-Інтерпол, згідно якої відомості стосовно вказаних у запитах громадян на 25.10.2010 року у базах даних е-ASF I-24/7 Генерального секретаріату МОКП-Інтерпол відсутні.

Згідно висновку від 25.10.2010 року про розгляд заяви гр.. Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_4, оформлення поданих позивачем документів відповідає вимогам законодавства України, виконання умов щодо надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні підтверджується документально.

28.10.2010 року позивач отримала дозвіл на імміграцію в Україну та її було документовано посвідкою НОМЕР_1 від 28.10.2010 року № 328463 на постійне проживання, дійсна - безстроково.

У 2016 році позивач звернулася до ГУ ДМС в Одеській області з приводу обміну посвідки на постійне місце проживання в Україні у зв'язку із досягненням 45-ти річного віку.

Відповідач 15.09.2016 року звернувся із запитом до УДМС України в Херсонській області щодо підтвердження або спростування факту видачі та законності документування громадянина України ОСОБА_3 Там, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 від 17.08.2009 року, виданий Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області.

30.09.2016 року листом № 1/3-17709 ДМС України в Херсонській області повідомило відповідача, що 14.01.2011 року керівництвом ВГІРФО УМВС України в Херсонській області прийнято рішення про скасування набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» громадянину ОСОБА_3 Там, ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідно до протесту прокуратури Херсонської області від 06.01.2011 року на рішення щодо оформлення нfбуття громадянства України. Паспорт серії НОМЕР_2 від 17.08.2009 виданий УМВС України в Херсонській області визнано недійсним та таким, що підлягає вилученню.

Відповідно до проекту висновку про скасування дозволу на імміграцію громадянина Вєтнаму ОСОБА_4, дозвіл на імміграцію в Україну позивача підлягає скасуванню згідно п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» (далі - Закон), як такий, що був надано на підставі свідомо неправдивих документів чи документів, що втратили чинність.

Згідно листа від 15.11.2016 року № 5/3-13547, Департамент у справах іноземців та осіб без громадянства розглянув проект висновку про скасування дозволу на імміграцію позивача та вважає за доцільне підтримати проект висновку про скасування дозволу на імміграцію.

01.12.2016 року відповідачем прийнято рішення № 328463 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_4.

До Державної прикордонної служби відповідачем було надіслано інформацію 01.12.2016 року щодо недійсності посвідки на постійне проживання серії ОД № 15443, орган видачі 5101.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачене Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Положеннями статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території. Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців та осіб без громадянства, визначається Законом України про імміграцію.

Відповідно до Закону, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно положень ст. 12 Закону, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 13 Закону, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до п.п. 21-24 «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 198321, дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі.

Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Доказів належного виконання вище наведених положень законодавства відповідачем не надано. Суд зазначає, що відповідачем порушено законні права позивача, оскільки ОСОБА_4 не було запрошено для надання пояснень відносно питання щодо скасування дозволу на імміграцію, відповідачем, згідно наданих матеріалів справи не досліджувалося питання, з яких саме підстав прийнято рішення про скасування набуття громадянства ОСОБА_3 Там, коли саме прийнято таке рішення, в чому саме полягав протест прокуратури Херсонської області від 06.01.2011 року. Відповідачем не надано доказів щодо наявності подання щодо започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію позивача.

На думку суду, відповідач помилково посилається, як на підставу для скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_4, на п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону: «з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність», оскільки на момент звернення у 2010 році позивачем із заявою до органів ДМС щодо надання дозволу на імміграцію, паспорт ОСОБА_3 Там був дійсним. Визнання в подальшому зазначеного паспорту недійсним, на думку суду, не є підставою для скасування дозволу позивачці на імміграцію.

Суд наголошує, що відповідачем по справі не доведено "Легітимної мети", а саме: "Обмеження повинно бути "необхідним у демократичному суспільстві": не є достатнім, щоб втручання, яке розглядається, належало до винятків, перелічених у пункті 2 статті 10, так само не є достатнім, щоб таке втручання виправдовувалося тим, що його предмет належить до якоїсь визначеної категорії або підпадає під дію правової норми, викладеної у формі загальних і безумовних понять: Суд має переконатися у тому, що втручання з огляду на факти і обставини конкретної справи, яку він розглядає, справді було необхідним. (Рішення у справі "Санді Таймс" проти Сполученого Королівства" від 26 березня 1979 р., п. 65.).

При визначенні питання "необхідності в демократичному суспільстві" держави користуються свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.

ЄСПЛ оцінює пропорційність обмежень, застосованих до свободи вираження поглядів, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти. Будь-яке непропорційне втручання не буде вважатись "необхідним у демократичному суспільстві".

Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми.

Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень.(Рішення у справі "Ляшко проти України" (Lyashko v. Ukraine) від 10 серпня 2006 р., Заява № 21040/02, п. 47).

Відповідач при прийнятті рішення діяв у межах повноважень, але не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, та не пропорційно, тобто необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення не був дотриманий

Судом встановлено, що у позивача 15.01.2014 року народилася дитина Лє Куанг Хинг на території України в м. Одеса, позивач бажає звернутися до територіального органу ДМС для отримання Лє Куанг Хинг громадянства України.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні своїх батьків, потребує їх допомоги, рішення про скасування дозволу на імміграцію позивача порушує й права її дитини.

Так, відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного із них та на піклування батьків.

Згідно ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства", діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за випадком, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Зокрема ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достойний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У Преамбулі Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що цей Закон визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний, загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері.

Згідно з судовою практикою ЕСПЛ: "для матері/батька і дитини головним елементом сімейного життя є можливість постійного спільного проживання" (постанова по справі "МакМайкл проти Сполученого Королевства" (McMichael v. United Kingdom) від 24.02.1995 р., Series A, № 307, р. 55, § 86).

З урахуванням європейських принципів суд приходить до висновку, що суб'єктом владних повноважень не доведено легітимної мети прийнятого рішення. При цьому, застосоване обмеження не було необхідним у демократичному суспільстві з огляду на обставини справи, які встановлені при розгляді справи.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 70, 71, 86, 128, 159-164, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити адміністративний позов громадянки Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії

Скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Вєтнаму ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Головне управління ДМС України в Одеській області поновити (здійснити обмін) посвідки на постійне місце проживання НОМЕР_1 від 28.10.2010 року, виданої громадянці В'єтнаму ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з визнанням зазначеної посвідки недійсною.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.В. Бжассо