Справа № 826/14095/16
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2017 року № 826/14095/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Оберемка Романа Анатолійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Оберемка Романа Анатолійовича (надалі - Уповноважена особа Фонду, відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд, відповідач 2) про:

визнання поважними причин пропуску позивачем строку на пред'явлення кредиторських вимог до Уповноваженої особи Фонду на суму невиплачених коштів за договором строкового банківського вкладу №2630/100/168890 «Ваш стабільний» від 24.03.2014р. у розмірі 229 493,77 грн.;

зобов'язання Уповноваженої особи Фонду внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів та включити кредиторські вимоги позивача за договором строкового банківського вкладу №2630/100/168890 «Ваш стабільний» від 24.03.2014р. у розмірі 229 493,77 грн. до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Міський комерційний банк» в порядку черговості;

зобов'язання Фонду затвердити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Міський комерційний банк» з включенням до нього вимог позивача за договором строкового банківського вкладу №2630/100/168890 «Ваш стабільний» від 24.03.2014р. у розмірі 229 493,77 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв'язку із важкою та довготривалою хворобою він знаходився на лікуванні на денному стаціонарі, а тому не міг знати про прийняте рішення щодо ліквідації банку та був позбавлений можливості звернутися до Уповноваженої особи Фонду із заявою про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Міський комерційний банк».

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, проте письмових заперечень, чи будь-яких документів на підтвердження своєї позиції суду не надав.

Представник відповідача 2 у судове засідання не прибув, у письмових запереченнях по суті заявлених позовних будь-яких пояснень не надав, лише зазначив суду, що виконавча дирекція Фонду складає загальний реєстр виключно на підставі переліку вкладників.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16.02.2016 у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 у справі №826/20410/14, щодо того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Однак, суд вважає за доцільне та необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України виходячи із нижче викладених мотивів.

Висновок Верховного Суду України у зазначеній постанові зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вищевказані спірні правовідносини, які врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку належить розглядати в порядку ГПК України.

Проте, проаналізувавши положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд приходить висновком, що ним регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку ГПК України.

Однак, суд звертає увагу на те, що в даній адміністративній справі вирішуються спірні відносини в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказаний Закон є спеціальним, яким в свою чергу врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України (статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Системний аналіз положень вищезазначеного Закону дає підстави суду дійти до висновку, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Зокрема, в силу положень статті 7 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в Господарському суді.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, здійснюється на підставі Постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким в свою чергу не передбачено порушення справи про банкрутство в Господарському суді, а тому в даному випадку застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до спірних правовідносин не підлягає і, як наслідок, відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі чи закриття провадження у справі з підстав непідсудності.

Суд вважає за необхідне окремо зазначити, що правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банка-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд. Отже, правовідносини між Фондом та вкладниками не породжують прав та обов'язків для банку.

Враховуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновку, що за своїм характером спір між уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і вкладниками банку щодо включення відповідних фізичних осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, є публічно-правовим.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

Між позивачем та ПАТ «Міський комерційний банк» укладений договір строкового банківського вкладу №2630/100/168890 «Ваш стабільний» від 24.03.2014, згідно якого банк прийняв від вкладника грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. на депозитний рахунок строком на 184 дні з виплатою процентів.

Позивач 18.09.2014 подав до ПАТ «Міський комерційний банк» заяву про повернення вкладу та нарахованих відсотків у зв'язку із закінченням 24.09.2014 строку дії договору №2630/100/168890 «Ваш стабільний» від 24.03.2014, проте банк грошові кошти на вимогу позивача після закінчення строку дії договору не повернув.

Згідно виписок по особовому рахунку позивача станом на 12.07.2016 залишок коштів за договором строкового банківського вкладу №2630/100/168890 «Ваш стабільний» від 24.03.2014 становить 229 493,77 грн., з яких 200 000,00 грн. - залишок від загальної суми вкладу, 29 493,77 грн. - нараховані відсотки.

Поряд з тим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 №732 «Про віднесення ПАТ «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.11.2014 року №124 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк», згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Міський комерційний банк».

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Міський комерційний банк» запроваджено строком на три місяці з 21.11.2014 по 20.02.2015.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №36 від 17.02.2015 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк» до 20.03.2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.03.2015 №64 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 17.03.2016 №356 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» на два роки до 19 березня 2018 року включно. Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Міський комерційний банк», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Оберемка Романа Анатолійовича на два роки до 19.03.2018 включно.

Як зазначає позивач, у червні 2016 року із засобів масової інформації він дізнався про ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк».

Позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду із заявою від 18.07.2016 про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму невиплачених коштів за договором строкового банківського вкладу №2630/100/168890 «Ваш стабільний» від 24.03.2014 у розмірі 229 493,77 грн.

Проте, листом від 12.08.2016 відповідач 1 повідомив позивача про відсутність правових підстав для включення його до реєстру, оскільки останній не подав у період з 26.03.2016 по 24.04.2016 відповідну заяву на підставі ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон 4452-VI).

Згідно із положеннями статті 2 цього Закону, вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною першою статті 3 Закону №4452-VI встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до статті 44 Закону №4452 Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законам України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно положень статті 45 зазначеного Закону Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити: 1) найменування та інші реквізити банку, що ліквідується; 2) дату та номер рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) дату та номер рішення виконавчої дирекції Фонду про призначення уповноваженої особи Фонду; 4) прізвище, ім'я та по батькові уповноваженої особи Фонду; 5) інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів (частина 4).

Частиною 5 статті 45 Закону №4452 передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Згідно положень статті 48 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Уповноважена особа Фонду може здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та/або нормативно-правовими актами Фонду, які є необхідними для завершення процедури ліквідації банку.

Згідно статті 49 Закону № 4452 Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Відповідно до п.2.6 Положення Про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №2 (далі - Положення) Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку з дня свого призначення здійснює такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Згідно п. 4.31 Положення у разі необхідності Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів; документів, які відповідно до законодавства України підтверджують правонаступництво юридичної особи внаслідок реорганізації, за вимогами кредиторів, яких включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів; письмової відмови кредитора від вимог; клопотання уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку про виправлення помилки, допущеної нею чи попередньою уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку під час акцептування вимог кредиторів.

Фонд за потреби має право вимагати від Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку додаткову інформацію щодо внесення змін до реєстру вимог.

З огляду на викладене, Уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями щодо внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів надання відповідних пропозицій щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог.

Враховуючи, що позивач звернувся до Уповноваженої особи з пропуском строку, визначеного статтею 49 Закону № 4452, отже при невключенні позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Міський комерційний банк» відповідач діяв відповідно до згадуваної норми Закону №4452.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, заяви про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів приймались Уповноваженою особою Фонду в період з 24.03.2016 по 26.04.2015.

Проте, як підтверджується наявними матеріалами справи, у період з 24.03.2015 по 26.04.2015 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в клініці «Лісод» («Медикс-рей Інтернешнл Груп») у зв'язку із лікуванням аденокарциноми шлунку та проходженням хіміотерапії, отже, на думку суду, позивачем пропущено строк заявлення вимог до Банку на суму невиплачених коштів за вкладом відповідно до укладеного з Банком договору з поважних причин.

Проте, обираючи спосіб захисту порушеного права, позивачем не враховано, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Суд зазначає, що при обранні судового захисту порушених прав позивачем при формуванні позовних вимог щодо визнання поважними причин пропуску строку заявлення вимог до ПАТ «Міський комерційний банк» на суму невиплачених коштів за вкладом по договору не враховано приписи Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим вимоги ОСОБА_1 у зазначеній частині не підлягають задоволенню.

Водночас, враховуючи вищезазначене, позовні вимоги позивача щодо зобов'язання Уповноваженої особи Фонду внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів та включити кредиторські вимоги позивача за договором строкового банківського вкладу №2630/100/168890 «Ваш стабільний» від 24.03.2014 у розмірі 229 493,77 грн. до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Міський комерційний банк» в порядку черговості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, Фонд в силу згадуваних норм законодавства зобов'язаний включити позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів на підставі поданої Уповноваженою особою Фонду інформації.

Отже, рішення про внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів приймається Фондом виключно на підставі додаткової інформації, поданої Уповноваженою особою Фонду.

На час вирішення справи відсутні спірні правовідносини безпосередньо між позивачем та Фондом щодо включення позивача до реєстру кредиторів ПАТ «Міський комерційний банк», що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх часткового задоволення.

Беручи до уваги положення частин 1 та 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частити вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Оберемка Романа Анатолійовича внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів та включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 за договором строкового банківського вкладу №2630/100/168890 «Ваш стабільний» від 24 березня 2014 року у розмірі 229 493,77 грн. до реєстру акцептованих вимог кредиторів публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» в порядку черговості.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 (РПОКПП НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк».

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко