Справа № 227/4833/16-а
Суддя: Левченко А. М.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

25.01.2017 227/4833/16-а

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Левченко А.М.,
секретаря Черкасовій О.В.,
за участю представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області адміністративну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Добропільської районної державної адміністратації Донецької області до ОСОБА_2 про стягнення переплати з отримувача коштів тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитини або місце проживання їх невідоме, -
В С Т А Н О В И В :
22 грудня 2016 року до суду надійшов вказаний адміністративний позов, в якому позивач просив стягнути з відповідача суму переплати виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитини або місце проживання їх невідоме, у розмірі 2328,56 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. В обґрунтування своїх вимог послався на те, що у результаті неповідомлення відповідачем істотних обставин, що впливають на отримання соціальної допомоги, а саме відомостей про смерть батька, який є платником аліментів, за період з 01.12.2013 року по 31.08.2014 року утворилась переплата в сумі 3472,20 грн. Відповідачем частково було повернуто переплату на загальну суму 1143,64 грн., в результаті чого станом на 16.12.2016 року сума переплати сум допомоги становить 2328,56 грн.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.
Пунктом 5 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненнями суб'єктів владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.
Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.
Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.
Логічний спосіб тлумачення частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України дозволяє суду дійти висновку, що і пункт 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судом саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.
За пунктом 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.
За змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.
Отримавши допомогу, громадянка ОСОБА_2 набула право власності на неї, та їй як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження.
Судом встановлено, що позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю ОСОБА_2 і, на переконання суду, не підпадає під дію пункту 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, висловленою в постановах Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року (справи № 21-1884а15, № 21-2209а15), які відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції та є обовязквоими для всії субєктів владних повноважень.
Оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України є підстави для закриття провадження у справі.
Дану справу належить розглядати у порядку цивільного судочинства.
Керуючись, ст.ст. 11, 50, 94, 128, 158-163, КАС України, суд,
Провадження в адміністративній справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Добропільської районної державної адміністратації Донецької області до ОСОБА_2 про стягнення переплати з отримувача коштів тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитини або місце проживання їх невідоме закрити.
Роз'яснити позивачу право звернення з зазначеними позовними вимогами в порядку цивільного судочинства України.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення сторонами, у разі, якщо вони не брали участі у справі, - протягом пяти днів з моменту її отримання.

Суддя А.М. Левченко

25.01.17