Справа № 806/2562/16
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року м.Житомир справа № 806/2562/16

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

за участю: секретар судового засідання Добровольска Н.А.,

позивач ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Народного депутата Верховної Ради України Висоцького Сергія Віталійовича про зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди та шкоди завданої здоров'ю, честі та гідності в розмірі 200000,00 грн,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Народного депутата Верховної Ради України Висоцького Сергія Віталійовича про зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди та шкоди завданої здоров'ю, честі та гідності в розмірі 200000,00грн.

В судовому засіданні Позивач свої позовні вимоги підтримав і пояснив, що є інвалідом 2-ї групи, якому протипоказані нервово-емоційні навантаження. З набранням чинності змін щодо електронного звернення з жовтня місяця 2015року систематично звертався із електронними зверненнями з різного роду питань до народних депутатів, в тому числі до Висоцького С.В., отримання яких підтверджено Відділом з питань звернень громадян Апарату Верховної ради України. Як пояснив Позивач, на шість своїх звернень він не отримав відповідей. Таке принизливе відношення народного депутата Висоцького С.В. до його звернень завдали Позивачу моральної шкоди та шкоди його здоров'ю.

Представник Відповідача в судове засідання не прибув, направив суду письмові заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи за відсутності Відповідача та його представника. Як зазначено в письмових запереченнях представника Відповідача, зі змісту вказаних звернень Позивача не можна зрозуміти суті порушених прав Позивача. Такі звернення містять лише оціночні судження та загальну інформацію і за своєю суттю їх не можна розцінювати ні як пропозиції (зауваження), ні як заяви (клопотання), ні як скарги, а тому їх не можна розглядати відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян". Представник Відповідача також зазначив про відсутність обґрунтувань підстав щодо заподіяння Позивачу моральних страждань та втрат немайнового характеру.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення Позивача, письмові заперечення представника Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Як встановлено в ході судового засідання та підтверджено Позивачем, народному депутату Верховної Ради України Висоцькому С.В. відповідно до бази даних автоматизованої системи "Листи та звернення громадян" Апарату Верховної ради України були направлені шість звернень, а саме:

- звернення від 30.10.2015року про внесення змін до чинного законодавства України із пропозиціями про надання допомоги дітям - сиротам, які потребують дорогої операції за кордоном та в Україні, дітям, батьки яких не можуть оплатити операції (а.с.34-35);

- звернення від 06.11.2015року щодо бездіяльності посадових осіб міністерства та установ охорони здоров'я ( неналежного розгляду МОЗ України фактів корупції та зловживань службовим становищем головним лікарем 2-ї ЦМЛ м.Житомира та ряду керівників охорони здоров'я міста і області) (а.с.36-37);

- звернення від 22.11.2015року щодо внесення змін до чинного законодавства України ( пропозиції щодо розгляду парламентом законів у сфері охорони здоров'я, оплати праці, судової системи, звернень громадян, житлового та виборчого законодавства, які сприяють демократії та європейським цінностям) (а.с.38-39);

- звернення від 28.03.2016року щодо внесення змін до чинного законодавства України ( пропозиції про доопрацювання законодавства щодо розгляду звернень громадян в частині проведення особистого прийому першими особами держави, необхідності перегляду та прийняття низки законів щодо сплати судового збору, діяльності "ОСББ", реалізації виборчого права) (а.с.40-41);

- звернення від 19.09.2016року щодо бездіяльності Адміністрації Президента України при розгляді численних звернень Позивача та незабезпечення його особистого прийому (а.с.5);

- звернення від 25.09.2016року щодо бездіяльності Адміністрації Президента України та Уповноваженого Верховної ради України з прав людини при розгляді його звернень (а.с.6).

Надходження вказаних електронних звернень Позивача та їх передача для розгляду Відповідачу підтверджується дослідженими судом копій таких звернень та повідомленнями Відділу звернень громадян Апарату Верховної ради України від 22.09.201року та від 13.12.2016року (а.с.7,42).

Вказані спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку розгляду народними депутатами України звернень громадян (виборців) регулюються правовими нормами Закону України "Про звернення громадян" від 2 жовтня 1996 року N 393/96-ВР (надалі - Закон N 393/96-ВР) та Закону України "Про статус народного депутата України" від 17 листопада 1992 року N 2790-XII (надалі - Закон N 2790-XII), що були чинні на день виникнення спору.

Безспірно, Позивачу як громадянину України надано Конституцією України право вносити в органи державної влади пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Як встановлено судом, зазначені всі шість письмових звернень Позивача відповідали вимогам ст.5 Закону N 393/96-ВР і надсилалися до Верховної ради України з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку, як електронні звернення.

За приписами Закону N 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Суд вважає частково безпідставними доводи представника Відповідача, наведені в письмових запереченнях, про те, що всі зазначені звернення Позивача містять лише оціночні судження та загальну інформацію і за своєю суттю їх не можна розцінювати ні як пропозиції (зауваження), ні як заяви (клопотання), ні як скарги, а тому їх не можна розглядати відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян".

Як зазначено в ст.8 Закону N 393/96-ВР, визнається анонімнимними і не підлягають розгляду та вирішенню письмові звернення без зазначення місця проживання, не підписані автором (авторами), а також такі, з яких неможливо встановити авторство.

Не розглядаються також повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

В розумінні вимог N 393/96-ВР окремі недоречності щодо стилістичного викладення змісту звернень громадян не можуть слугувати підставою для відмови в їх розгляду.

Одночасно суд погоджується з доводами представника Відповідача, що звернення Позивача щодо бездіяльності Адміністрації Президента України, Уповноваженого Верховної ради України з прав людини при розгляді численних звернень Позивача та незабезпечення його особистого прийому і щодо бездіяльності посадових осіб міністерства та установ охорони здоров'я м.Житомира та області ( звернення від 19.09.2016року, від 25.09.2016року і від 06.11.2015року) не входять до повноважень Відповідача як народного депутата України.

Алгоритм дій Відповідача, як народного депутата України, щодо розгляду звернень громадян (виборців) визначений правовими нормами Закону N 2790-XII.

Так, за приписами ст.24 Закону N 2790-XII народний депутат України розглядає звернення виборців відповідно до вимог та в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян". Народний депутат розглядає всі одержані ним пропозиції, заяви та скарги виборців, узагальнює їх, за необхідності вносить відповідні пропозиції до Верховної Ради України та її органів, а також до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

У разі необхідності народний депутат надсилає пропозиції, заяви та скарги громадян органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам, установам та організаціям, до повноважень яких входить розгляд звернень громадян чи вирішення порушених у них питань по суті. Про результати розгляду пропозицій, заяв та скарг громадян органи та посадові особи зобов'язані повідомити громадянина, від якого надійшло звернення, і народного депутата у терміни, встановлені Законом України "Про звернення громадян".

Тобто, законодавець чітко визначив обов'язок народного депутата щодо розгляду звернень саме виборців та визначив повноваження народного депутата щодо вирішення порушених у них питань по суті.

При цьому, законодавець зазначив, що такі повноваження народного депутата як "право законодавчої ініціативи", "запит депутата" та "звернення депутата" є виключними правами, а не обов'язками народного депутата України, а тому народного депутата неможливо зобов'язати ініціювати ті чи інші зміни до законодавчих актів, звернутися в установленому порядку із депутатським запитом чи депутатським зверненням.

Таким чином, системний аналіз правових норм Закону N393/96-ВР і Закону N2790-XII свідчить лише про обов'язок Відповідача направити звернення Позивача на розгляд органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам, установам та організаціям, до повноважень яких входить розгляд цих звернень чи вирішення порушених у них питань по суті, про що повідомити Позивача як заявника по таким зверненням.

Така позиція кореспондується із вимогами ч.3 ст.7 Закону N393/96-ВР, відповідно до яких, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Таким чином, в силу положень ст.24 Закону N 2790-XII та ч.3 ст.7 Закону N393/96-ВР зазначені звернення Позивача підлягали розгляду Відповідачем шляхом пересилання їх за належністю відповідному органу чи посадовій особі, або шляхом їх повернення Позивачу з наданням відповідних роз'яснень.

В судовому засіданні також встановлено та визнається Позивачем, що звернення Позивача від 30.10.2015року, від 22.11.2015року та від 28.03.2016року за своєю суттю є певними пропозиціями про внесення змін до чинного законодавства України у відповідних сферах.

Безспірно, в розумінні вимог ст.12 Закону N2790-XII народний депутат має право законодавчої ініціативи, яке реалізується у формі внесення до Верховної Ради України законопроекту, проекту постанови чи іншої законодавчої пропозиції.

В силу вказаних правових норм Відповідач, як народний депутат, не може бути зобов'язаний за вказаними звернення Позивача ініціювати ті чи інші зміни до законодавчих актів.

Разом з тим, в силу положень ст.24 Закону N 2790-XII та ч.3 ст.7 Закону N393/96-ВР Відповідач зобов'язаний повідомити Позивача про наявність або відсутність підстав для врахування пропозицій Позивача щодо внесення змін до чинного законодавства України у відповідних сферах, які зазначені в таких зверненнях.

Таким чином, в розумінні вимог Закону N393/96-ВР і Закону N2790-XII на даний час є нерозглянутим всі шість звернень Позивача. Вказане порушене право Позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов'язання народного депутата Верховної Ради України Висоцького Сергія Віталійовича розглянути звернення ОСОБА_1 від 30.10.2015року щодо внесення змін до чинного законодавства України, від 06.11.2015року щодо бездіяльності посадових осіб міністерства та установ охорони здоров'я, від 22.11.2015року щодо внесення змін до чинного законодавства України, від 28.03.2016року щодо внесення змін до чинного законодавства України, від 19.09.2016року щодо бездіяльності Адміністрації Президента України, від 25.09.2016року щодо бездіяльності Адміністрації Президента України та Уповноваженого Верховної ради України з прав людини.

Одночасно суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги Позивача про відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вибачитись за завдану шкоду.

В обґрунтування вказаних вимог Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів. Надана Позивачем довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 11.11.2016року не свідчить про те, що здоров'ю Позивача заподіяна шкода саме діями (бездіяльністю) Відповідача в результаті несвоєчасного ненадання відповіді на його звернення (а.с.8).

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.95р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, Позивач ні в позовній заяві ні в своїх поясненнях в судовому засіданні не зазначив в чому полягає завдана йому шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Більш того, Верховний суд зазначає, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави.

Керуючись статтями 2,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково, зобов'язати народного депутата Верховної Ради України Висоцького Сергія Віталійовича розглянути звернення ОСОБА_1 від 30.10.2015року щодо внесення змін до чинного законодавства України, від 06.11.2015року щодо бездіяльності посадових осіб міністерства та установ охорони здоров'я, від 22.11.2015року щодо внесення змін до чинного законодавства України, від 28.03.2016року щодо внесення змін до чинного законодавства України, від 19.09.2016року щодо бездіяльності Адміністрації Президента України, від 25.09.2016року щодо бездіяльності Адміністрації Президента України та Уповноваженого Верховної ради України з прав людини.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повний текст постанови виготовлено: 26 січня 2017 р.