Справа № 823/2023/16
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року справа № 823/2023/16

15 год. 00 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі І.Ю.

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправними і скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2016 року до суду з позовною заявою звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_3, в якій просить:

1) визнати протиправною і скасувати постанову Управлінням Держпраці у Черкаській області №23-24-64/178-336 від 27.09.2016 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_3;

2) визнати протиправною і скасувати постанову Управлінням Держпраці у Черкаській області №23-24-64/178-337 від 27.09.2016 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

Позов мотивовано тим, що оскаржуване рішення прийняте за відсутності факту порушення вимог трудового законодавства. Зокрема, не враховано укладання цивільно-правового договору на виконання робіт з ОСОБА_4, факт трудових відносин з яким відповідач стверджує в оскаржуваній постанові. Крім того, наголошував, що заробітна плата працівників протягом вересня 2015 року січня 2016 року та травня-вересня 2016 року індексації не підлягала, а індексація за лютий-квітень 2016 року виплачена у травні 2016 року за рахунок збільшення розміру заробітної плати. Тому позивач просив задовольнити позов.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що оскаржуване рішення прийняте за виявлене порушення вимог трудового законодавства: не укладено трудовий договір з ОСОБА_4, який виконував роботи у позивача; невиплата у період з вересня 2015 року до серпня 2016 року індексації заробітної плати працівникам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Тому просив відмовити у задоволенні позову.

У судових засіданнях представники сторін підтримали правові позиції у спорі.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, повно та обєктивно дослідивши докази у справі у їх взаємозвязку та логічній послідовності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що у звязку зі зверненням до відповідача УПФУ в Черкаському районі Черкаської області щодо порушення вимог законодавства в частині неоформлення трудових відносин на підставі наказу від 26.08.2016 №221-Н та направлення від 26.08.2016 №1131 службова особа відповідача провела позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог трудового законодавства. За наслідками перевірки складено акт від 15.09.2016 №23-23-64/178 (далі акт перевірки).

В акті зафіксовано порушення позивачем вимог ч.ч.1, 3 ст.24, ч.6 ст.95, ч.ч.1-2 ст.115 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП). На його підставі відповідач прийняв оскаржувані постанови від 27.09.2016 №23-24-64/178-336 та №23-24-64/178-337 про накладення штрафів і припис №23-23-64/178-137 щодо необхідності забезпечення оформлення трудових відносин з найманими працівниками, провести індексацію заробітної плати та забезпечити виплату заробітної плати, не менше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 днів.

Суд зясував, що постанова №23-24-64/178-336 прийнята за не нарахування та невиплату позивачем його працівникам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 індексації заробітної плати за період з вересня 2015 року до серпня 2016 року, а 23-24-64/178-339 за фактичний допуск до роботи ОСОБА_7 без оформлення трудового договору, видання наказу про прийом на роботу та повідомлення державного органу з питань адміністрування єдиного внеску про прийняття вказаної особи на роботу.

Надаючи оцінку спірним рішенням, суд врахував таке.

Згідно з абз.5 ч.1 ст.18 Закону України від 05.10.2000 №2017-ІІІ Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

На підставі ч.2 ст.19 наведеного Закону державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Ч.1 ст.34 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР Про оплату праці (далі Закон №108/95-ВР) передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Ч.2 ст.2 Закону №108/95-ВР встановлена структура заробітної плати, яка складається з основної та додаткової.

На підставі ч.2 наведеної статті додаткова заробітна плата винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

З урахуванням викладеного, що також відображено у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013, суд дійшов висновку, що індексація заробітної плати є складовою належної працівникові заробітної плати.

Суд звернув увагу, що за наслідками перевірки позивача встановлено невиплату його працівникам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 індексації заробітної за період з вересня 2015 року до серпня 2016 року.

Абз.2 ч.1 ст.1 Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Відповідно до абз.7-8 п.4 Порядку №1078 у разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається із розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Згідно з положеннями п.5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

З наданих позивачем до матеріалів справи копій розрахунково-платіжних відомостей за вищевказаний період не вбачається виплата ОСОБА_5 та ОСОБА_6 індексації заробітної плати.

Суд врахував, що позивач не заперечує не нарахування та невиплату вищевказаним працівникам індексації заробітної плати у лютому-квітні 2016 року.

Доводи позивача, що індексація заробітної плати виплачена працівникам у травні 2016 року, суд не взяв до уваги, оскільки згідно з даними розрахункових листів у вказаному місяці був збільшений посадовий оклад працівників, а не здійснилась виплата індексації.

Крім того, згідно з поясненнями представника відповідача під час здійснення перевірки жодних доказів виплати індексації заробітної плати позивач ревізору не надав.

Абзацом другим ст.19 Конституції України встановлений обовязок державних органів, їх посадових та службових осіб діяти виключено в межах, порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

На підставі підп.6.1.-6.2. п.6 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390, перевірка складається з етапів: робота з документами, наданими суб'єктами господарювання на вимогу Інспектора та оформлення документів за результатами перевірки.

З аналізу наведених норм вбачається, що оформлення результатів перевірки здійснюється на підставі наданих суб'єктом господарювання документів.

Обовязок суб'єкта господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) надавати документи з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), передбачений також ч.1 ст.11 Закону України від 05.04.2007 №877-V Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Оскільки надані позивачем суду щомісячні розрахункові листи про нараховану та виплачену заробітну плату вищенаведеним особам підтверджують невиплату працівникам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 індексації, суд вважає підтвердженим факт допущення порушення, за яке відповідачем прийнято спірну постанову.

Абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП встановлено відповідальність у разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці у формі штрафу в десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Оскільки вказаних вимог закону відповідач дотримався, спірне рішення від 27.09.2016 №23-24-64/178-336 є правомірним та не підлягає скасуванню.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності ознак трудових правовідносин між позивачем та ОСОБА_4, суд врахував таке.

По-перше, трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч.1 ст.21 КЗпП).

Згідно з ч.3 ст.21 КЗпП особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Верховний Суд України у пункті 7 постанови Пленуму від 6 листопада 1992 року №9 Про практику розгляду судами трудових спорів розяснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

По-друге, частинами 1,3 ст.24 КЗпП встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

По-третє, частина перша ст.23 КЗпП передбачає, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Суд врахував, що заяви про прийняття на роботу ОСОБА_4 не подавав, наказ про прийняття його на роботу позивачем не приймався. Водночас позивач підписав з ОСОБА_4 договір від 13.09.2016, предметом якого є надання за плату послуг із завантаження, розвантаження та розпилювання деревини в обємі 20 куб.м., який під час перевірки був відсутній, а наданий лише до суду.

Ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлює, що договір, за яким одна сторона зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу є договором підряду. Договір підряду на підставі ч.2 цієї статті може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Зі змісту вказаної статті ЦК України випливає, що предметом договору підряду є як сама робота (виготовлення, обробка, переробка, ремонт речі або виконання іншої роботи), так і її результат. Тому найважливішою характеристикою предмета є якість. Вимоги до якості роботи встановлено в ст.857 цього Кодексу: а) робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру; б) виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові; в) результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

У договорі підряду може бути встановлено строки виконання роботи або її окремих етапів. Якщо у договорі не встановлено строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру, обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Дослідивши вищевказаний договір, суд встановив, що сторони не визначили конкретного порядку (який саме матеріал та куди підрядник зобовязується розвантажити, завантажити та яким чином розпилити) та місця виконання робіт. Не надано доказів ознайомлення підрядника з правилами техніки безпеки та допуску його на підприємство позивача. Вказані обставини дають підстави вважати договір підряду неукладеним.

Крім того, згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_7 він у позивача не працює, а прийшов на пилораму заробити кошти. Жодного посилання, що працює за договором підряду ОСОБА_4 не надав. У сукупності встановлені обставини свідчать про виконання ним трудової функції.

Абзацом другим ч.2 ст.265 КЗпП встановлено, що в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків відповідальність у формі штрафу в тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення, відповідальність несуть юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю.

Посилання позивача на рішення Черкаського районного суду від 08.12.2016, якими закрито провадження відносно ОСОБА_3 у звязку з відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст. 41 КУпАП, суд не взяв до уваги, оскільки у резолютивних частинах вказаних рішень суд наголосив на недоведеності вини ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення, у звязку з чим відсутній його склад. Разом з тим під час розгляду цієї справи суд у повній мірі встановив наявність порушення фізичною особою підприємцем ОСОБА_3О вимог трудового законодавства, що має наслідком застосування штрафних санкцій на підставі ст.265 КЗпП України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, а сплачений позивачем судовий збір поверненню.

Керуючись ст.ст.160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання протиправними і скасування постанов Управління Держпраці у Черкаській області від 27.09.2016 №23-24-64/178-336 та №23-24-64/178-337 відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити сторонам.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлений 24.01.2017