Справа № 711/9480/16-а
Суддя: Степаненко О. М.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 711/9480/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Степаненко О.М.,

за участю секретаря - Чубенко К.М.,

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивує тим, що він є пенсіонером і як колишній працівник міліції перебуває на обліку як пільговик в Департаменті соціальної політики Черкаської міської ради.

Він та члени його сім'ї, які проживають з ним, на підставі ст. 22 ЗУ «Про міліцію» мають право на 50-відсоткову знижку по сплаті за користування житлом та комунальних послуг, за паливо в межах норм, встановлених законом.

Департамент соціальної політики Черкаської міської ради листом за №3784/28-5/04 від 05.10.2016 повідомив його про припинення права на пільги у зв'язку з втратою чинності ЗУ «Про міліцію» на підставі ЗУ «Про Національну поліцію» №580-VIIІ від 02.07.2015.

Вважає, що втрата чинності ЗУ «Про міліцію» не є підставою для позбавлення його вказаних пільг.

Вважає, що відповідач неправомірно припинив компенсаційні виплати. Просив визнати дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо позбавлення його пільг та їх бездіяльність щодо їх поновлення протиправними. Зобов'язати відповідача поновити йому пільги з 50-відсоткової знижки плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо в межах норм, встановлених законодавством. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь суму сплаченого судового збору у розмірі 551, 21 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позові, просили їх задоволити.

Представник відповідача за довіреністю Тараненко К.О. проти задоволення клопотань та задоволення адміністративного позову заперечувала, пояснила, що ЗУ «Про міліцію», яким були передбачені пільги на 50-відсоткову знижку плати за користування житлом та комунальними послугами тощо 07.11.2015 втратив чинність у зв'язку із введенням в дію ЗУ «Про Національну поліцію». Проте ЗУ «Про Національну поліцію» не містить норм, які б передбачали такі пільги. Зазначила, що підстав для зупинення провадження відповідно до п. 3 ст. 156 КАС України немає.

Суд, заслухавши доводи позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративного позову, заявлених клопотань, вважає, що у задоволенні позову необхідно повністю відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є працівником міліції, який звільнений від служби за вислугою років .

На підставі довідки від 01.03.2011 №126/10439 ОСОБА_1, як пенсіонеру МВС, і членам його сім'ї надано право на пільги, передбачені ст. 22 ЗУ «Про міліцію».

04.10.2016 позивач звернувся до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з заявою про відновлення з дня скасування належні йому пільги відповідно до ст. 22 ЗУ «Про міліцію».

05.10.2016 Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради листом було повідомлено позивача, що дію пільги на житлово-комунальні послуги та послуги зв'язку з 01.07.2015 припинено в зв'язку з втратою чинності ЗУ «Про міліцію» та введенням в дію ЗУ «Про Національну поліцію», яким не передбачені такі пільги.

Позивач не погодившись із такими діями відповідача звернувся до суду з позовом.

Судом встановлено, що правовий і соціальний захист працівників міліції та їх пенсійне забезпечення врегульовано ЗУ "Про міліцію" від 20.12.1990.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ЗУ «Про міліцію», в редакції, чинній на час призначення позивачу спірної пільги, працівникам міліції та членам їх сімей надавалась 50-відсоткова знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Згідно ч. 6 ст. 22 ЗУ «Про міліцію» за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.

Пунктом 12 розділу ІІ ЗУ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року в ст. 22 ЗУ «Про міліцію» частини шосту та сьому викладено у такій редакції: «За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Пільги, передбачені частинами четвертою, п'ятою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року внесені зміни в Закон України "Про міліцію" і частина сьома статті 22 викладена у новій редакції, згідно якої пільги, передбачені частинами четвертою, п'ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вказаного Закону від 28.12.2014 Кабінетом Міністрів України 04.06.2015 прийнято постанову №389, яка набрала чинності 01.07.2015 та якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Вказаним Порядком визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, а також послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім'ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами.

Згідно п. 2 цього Порядку дія останнього поширювалась на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із ЗУ «Про міліцію».

Таким чином, у період з часу призначення ОСОБА_1 пільг та до 01.07.2015 чинним законодавством встановлювалось право певного кола осіб відповідно до ЗУ «Про міліцію» на отримання 50-відсоткової знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. Механізм реалізації вказаного права підзаконними нормативно-правовими актами не встановлювався. З набранням чинності ЗУ №76-VIII внесено зміни до ЗУ «Про міліцію», за змістом яких право на отримання працівниками міліції та членами їх сімей, а також працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, 50-відсоткової знижки плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо збережено, за змістом і колом осіб не звужено. Між тим, законодавцем встановлено умову, за наявності якої вказана пільга призначається, а саме: якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу. Кабінетом Міністрів України на виконання зазначеної норми закону затверджено механізм реалізації права на отримання зазначеного виду пільг, яким врегульовано в тому числі види доходів, які враховуються до складу сукупного доходу сім'ї пільговика.

Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 27.01.2016 до пункту 2 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї було внесено зміни та слова "Про міліцію" (звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків, непрацездатні члени сімей, які перебували на їх утриманні), виключено.

З 07.11.2015 у зв'язку з набуттям чинності ЗУ «Про Національну поліцію» втратив чинність ЗУ «Про міліцію», відповідно до ст. 22 якого позивач мав право на 50-відсоткову знижку по сплаті за користування житлом та комунальними послугами, за паливо.

Згідно абзаців 2 та 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Суд зазначає, що ЗУ «Про Національну поліцію» не містить норм, які б передбачали пільги, а саме 50-відсоткова знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг не тільки для колишніх міліціонерів, а й для тих, які виходять на пенсію після вступу цьогозакону в силу.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є ЗУ «Про Національну поліцію» то пріоритетними в даному випадку є положення саме цього Закону.

Рішенням від 26.12.2011 № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25.01.2012

№ 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистих прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль та міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Суд враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому зазначено, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосовано й у рішеннях від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Аналогічні висновки прийняті у рішеннях Вищого адміністративного суду України (ухвала від 02.11.2016 справа №К/800/9539/16, постанова від 05.07.2016 справа №К/800/8109/16).

Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для надання позивачу пільг на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки вказані пільги не передбачені чинним законодавством, зокрема Законом України «Про Національну поліцію», а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, та задоволенню не підлягають.

Крім того, в ході судового розгляду позивачем ОСОБА_1 було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 3 ст. 156 КАС України з одночасним клопотанням про звернення суду до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо відповідності Конституції окремих положень ЗУ «Про Національну поліцію» в частині соціального захисту колишніх працівників міліції.

Статтею 156 КАС України визначено підстави та строки для обов'язкового зупинення провадження у справі та для випадків, коли суд має право зупинити провадження у справі, строки зупинення провадження та порядок поновлення зупиненого провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі наявності причин за обґрунтованим клопотанням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - до терміну, встановленого судом.

За приписами ч. 5 ст. 9 КАС України у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Наведена норма не є імперативною і покладає на суд обов'язок звернутися до Верховного Суду України для вирішення вищевказаного питання лише в разі виникнення сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону Конституції України.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996

№ 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що у разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст. 150 Конституції України може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції України законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції на будь-якій стадії розгляду справи.

Отже, підстави для звернення до Верховного Суду України з одночасним зупиненням провадження по справі відсутні, так як судом встановлені юридичні норми діючого національного законодавства, які підлягають застосуванню до правовідносин, зазначених у позовній заяві.

Керуючись статтями 2, 11, 12, 17, 19, 69-72, 122, 159-162, 181, 185-187, 254, 267 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання бездіяльності щодо поновлення пільг протиправними та зобов'язання відповідача поновити йому пільги щодо оплати за користування житлом, комунальними послугами, за поливо в межах норм, встановлених законодавством, відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. З урахуванням застосування судом частини третьої статті 160 КАС апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: О. М. Степаненко