Справа № 826/2941/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 січня 2017 року № 826/2941/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів: Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД»
до третя особа:Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у м.Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві Міністерство фінансів України
провизнання незаконними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у м.Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві, третя особа: Міністерство фінансів України, в якому просить:

1) рішення (лист) ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві від 12.08.2015 р. вих. № 14848/10/26-55-15-02 визнати незаконним та скасувати;

2) рішення ГУ ДФС у м.Києві від 16.10.2015 р. вих. № 15728/10/26-15-15-03-11 визнати незаконним та скасувати;

3) рішення (лист) ДФС України від 21.12.2015 р. № 27343/6/99-99-15-02-01-15 визнати незаконним та скасувати;

4) зобов'язати ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві включити відомості з поданої ТОВ «Нікея-ЛТД» податкової декларації з податку на прибуток підприємств, додатків та доповнень до неї за податковий період календарне півріччя перше півріччя 2015 р. до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних фіскальної служби України.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю винесених відповідачами рішень щодо розгляду скарг позивача та неприйняттям його податкової звітності.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх повністю. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві протиправно не включила відомості з податкової декларації з податку на прибуток підприємств, додатків та доповнення до неї позивача за податковий період перше календарне півріччя 2015 р. до електронних баз даних органів ДФС, ухилилась від вчинення дій внаслідок задоволення за законом скарг позивача в межах наданих їй владних повноважень.

Представник відповідачів 1, 2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки посилання позивача на необґрунтованість та протиправність змісту рішення ДФС України від 21.12.2015 р. № 27343/6/99-99-15-02-01-15 є безпідставним, оскільки в даному випадку предметом дослідження є дотримання суб'єктом владних повноважень конкретних юридичних норм при прийнятті спірного рішення.

Представник відповідача 3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з огляду на їх необґрунтованість. Враховуючи, що позивачем подано податкову декларацію за перше півріччя 2015 р., відповідно невизнання поданої позивачем податкової декларації «як податкової звітності» є правомірним.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Пояснень по суті заявлених позовних вимог не надав.

Зважаючи на неявку в судове засідання представника третьої особи, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

10.08.2015 р. ТОВ «Нікея-Лтд» подало до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за перше півріччя 2015 року, додаток ІД до рядка 03, додаток ІВ до рядка 06.4, додаток АМ до рядка 06.4.27 додатка ІВ до рядка 06.4, додаток ЗП до рядка 13 цієї податкової декларації та лист від 10.08.2015 р. вих. № 189 «Доповнення до податкової декларації з податку на прибуток підприємства за звітний період календарне півріччя 2015 року (включно із додатками)».

14.09.2015 р. позивач одержав від ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві лист від 12.08.2015 р. вих. № 14848/10/26-55-15-02 «Про подання звітності з податку на прибуток» зі змісту якого вбачається, що подана позивачем податкову звітність з податку на додану вартість за І півріччя 2015 р. не визнано.

Не погоджуючись із вказаним вище рішенням, позивач звернувся із скаргою до Головного управління ДФС у м.Києві.

За результатами розгляду скарги позивача, Головним управлінням ДФС у м.Києві прийнято рішення від 16.10.2015 р. № 15728/10/26-15-15-03-11, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а письмове повідомлення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві - без змін.

За результатами повторного адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 21.12.2015 р. № 24343/6/99-99-15-02-01-15, яким письмове повідомлення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві та рішення ГУ ДФС у м.Києві про результати розгляду скарги від 16.10.2015 р. № 15728/10/26-15-15-03-11 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

В подальшому, позивачем було подано скаргу до Міністерства фінансів України, яка була перенаправлена до Державної фіскальної служби України.

В свою чергу, Державна фіскальна служба України, розглянувши лист Міністерства фінансів України від 11.12.2015 р. № 31-11130-09-10/37919 (вх. ДФС від 16.12.2015 р. № 2338/4) щодо скарги ТОВ «Нікея-Лтд» на перегляд та скасування рішення контролюючого органу від 30.11.2015 р. № 312, надіслала позивачу лист від 31.12.2015 р. № 3531/4/99-99-15-02-01-13, яким повідомила, що за результатами розгляду аналогічної скарги ТОВ «Нікея-Лтд» було прийнято рішення від 21.12.2015 р. № 27343/6/99-99-15-02-01-15 та направлено платнику у встановленому порядку.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва із позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, з 1 січня 2011 року регулюються Податковим кодексом України.

Так, Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. п. 56.1 - 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку (п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України).

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті (п. 56.9 цієї ж статті).

Отже, наведеними положеннями встановлено порядок адміністративного оскарження рішень, прийнятих контролюючими органами та строки розгляду поданої платником скарги.

Судом встановлено, що ГУ ДФС у м.Києві та Державною фіскальною службою було дотримано строків розгляду скарг позивача, передбачених п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України.

Щодо посилання позивача на те, що Міністерством фінансів України не було прийнято рішення у встановлений п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України строк у зв'язку із чим скарга позивача в силу ч. 3 п. 59.9 ст. 59 Податкового кодексу України є задоволеною автоматично, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із п. 56.10 ст. 56 Податкового кодексу України, яка кореспондує п. 3 розділу ІІ Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 жовтня 2015 року N 916, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2015 р. за N 1617/28062, рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року N 446/2011 Міністерство фінансів України (Мінфін України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінфін України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної фінансової, бюджетної, а також податкової і митної політики (крім адміністрування податків, зборів, митних платежів та реалізації податкової і митної політики), політики у сфері державного фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку, випуску і проведення лотерей, організації та контролю за виготовленням цінних паперів, документів суворої звітності, видобутку, виробництва, використання та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, їх обігу та обліку, у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. N 236 Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Виходячи із аналізу наведених положень, слід дійти висновку, що оскільки на Міністерство фінансів України не покладено, як на центральний орган виконавчої влади, обов'язок щодо формування та забезпечення реалізації державної податкової політики в частині адміністрування податків, зборів, митних платежів та реалізації податкової і митної політики, відповідно таким органом є Державна фіскальна служба України, а тому його рішення за результатом розгляду скарги є остаточним та може бути оскаржено лише в судовому порядку.

Наведене свідчить про необґрунтованість доводів позивача щодо не розгляду його скарги Міністерством фінансів України у зв'язку із чим його скарга вважається автоматично задоволеною.

Водночас, суд вирішуючи справу приходить до наступних висновків.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з ст. 51 Податкового кодексу України податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку органу державної податкової служби за місцем свого обліку.

Пунктом 176.2 статті 176 Податкового кодексу України передбачено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Відповідно до п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Згідно з пунктом 46.5 статті 46 та пунктом 48.1 статті 48 Податкового кодексу України, податкова декларація складається за формою, що встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Під обов`язковими реквізитами в силу приписів пункту 48.2 статті 48 Податкового кодексу України розуміється інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Відповідно до п.48.3 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити:

тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

найменування контролюючого органу, до якого подається звітність;

дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);

ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

В окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період (пункт 48.4 статті 48 Податкового кодексу України).

Передбачений статтею 48 Податкового кодексу України перелік обов`язкових реквізитів декларації є вичерпним.

Як встановлено судом, позивачем 10.08.2015 було подано до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за перше півріччя 2015 року, додаток ІД до рядка 03, додаток ІВ до рядка 06.4, додаток АМ до рядка 06.4.27 додатка ІВ до рядка 06.4, додаток ЗП до рядка 13 цієї податкової декларації та лист від 10.08.2015 р. вих. № 189 «Доповнення до податкової декларації з податку на прибуток підприємства за звітний період календарне півріччя 2015 року (включно із додатками)».

Підставою для невизнання податкової звітності стало те, що позивач всупереч п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України подав податкову звітність з податку на прибуток за І півріччя 2015 р., тоді як податковим періодом з податку на прибуток є 2015 рік.

Відповідно до п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

З урахуванням наведеної вище норми, суд приходить до висновку, що відповідач 3, відмовляючи у прийнятті податкової звітності позивача, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки, перевіривши податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за податковий період: перше півріччя 2015 р. ТОВ «Нікея-Лтд», порушив заборону, передбачену п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України та надав оцінку відомостям, викладеним в податковій декларації, що має бути вчинено під час відповідної перевірки позивача, призначеної у відповідності до вимог Податкового кодексу України.

Пунктом 49.13 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови органом державної податкової служби (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.

З урахуванням наведеного, виходячи із положень ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги, що судом визнано протиправною відмову відповідача 3 у прийнятті податкової звітності ТОВ «Нікея-Лтд», а саме: податкової декларації з податку на прибуток підприємства за перше півріччя 2015 року, додатку ІД до рядка 03, додатку ІВ до рядка 06.4, додатку АМ до рядка 06.4.27 додатку ІВ до рядка 06.4, додатку ЗП до рядка 13 цієї податкової декларації та листа від 10.08.2015 р. вих. № 189 «Доповнення до податкової декларації з податку на прибуток підприємства за звітний період календарне півріччя 2015 року (включно із додатками)», суд, виходячи за меж позовних вимог, приходить до висновку, що відповідне рішення податкового органу не створило жодних правових наслідків для платника податків, а тому його податкову звітність слід вважати поданою у день його фактичного отримання органом державної податкової служби.

Окрім того, з огляду на досліджені норми права та встановлені обставини, беручи до уваги протиправність відмови відповідача 3, суд дійшов висновку, що висновки, викладені в рішеннях ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві від 12.08.2015 р. вих. № 14848/10/26-55-15-02, ГУ ДФС у м.Києві від 16.10.2015 р. вих. № 15728/10/26-15-15-03-11, ДФС України від 21.12.2015 р. № 27343/6/99-99-15-02-01-15 є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Водночас, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язати ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві включити відомості з поданої ТОВ «Нікея-ЛТД» податкової декларації з податку на прибуток підприємств, додатків та доповнень до неї за податковий період календарне півріччя перше півріччя 2015 р. до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних фіскальної служби України, оскільки суд вважає, що прийняте рішення, яким податкову декларацію з податку на прибуток підприємств, додатків та доповнень до неї за податковий період перше півріччя 2015 р., подані ТОВ «Нікея-ЛТД» до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві слід вважати поданою та зареєстрованою днем її фактичного отримання інспекцією, а саме: 10 серпня 2015 року, є належним та достатнім способом захисту прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що докази, надані відповідачами не спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-Лтд» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення-повідомлення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві від 12.08.2015 р. вих. № 14848/10/26-55-15-02.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у м.Києві від 16.10.2015 р. вих. № 15728/10/26-15-15-03-11.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення ДФС України від 21.12.2015 р. № 27343/6/99-99-15-02-01-15.

5. Вважати поданою та зареєстрованою податкову декларацію з податку на прибуток підприємств, додатків та доповнень до неї за податковий період перше півріччя 2015 р., подану ТОВ «Нікея-ЛТД» до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві днем її фактичного отримання інспекцією, а саме: 10 серпня 2015 року.

6. В іншій частині позовних вимог відмовити.

7. Судові витрати в сумі 1378,00 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-Лтд » за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві.

8. Судові витрати в сумі 1378,00 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-Лтд » за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м.Києві;

9. Судові витрати в сумі 1378,00 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-Лтд » за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.О. Іщук

Судді: І.М.Погрібніченко

В.П.Шулежко