Справа № 826/5015/16
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 січня 2017 року № 826/5015/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді Шулежка В.П., судді Іщука І.О., судді Погрібніченка І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Секвойя Девелопмент» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправними дій, визнання неправомірною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Секвойя Девелопмент» (далі - позивач) до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача зі складання протоколу, визнання неправомірною та скасування постанови від 16.06.2015 №34/15/10/26-29/1606/02/3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 03.06.2015 та винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

На підставі ч.4 ст.122 КАС України судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На підставі постанови про призначення позапланової перевірки, винесеної старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України підполковником міліції ОСОБА_1, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000501 від 05.11.2014 та наказу Держархбудінспекції від 15.05.2015 №397 у присутності представника ТОВ «Віа-Авто» за довіреністю ОСОБА_2, головним державним інспектором Інспекційного відділу №3 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві ОСОБА_3 проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ТОВ «Віа-Авто» під час виконання будівельних робіт на об'єкті «Будівництво житлових будинків з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом на Стратегічному шосе у Голосіївському районі м. Києва».

Перевіркою встановлено, що на Стратегічному шосе, 53 у Голосіївському районі м. Києва на замовлення ТОВ «Віа-Авто» () виконуються будівельні роботи із будівництва житлових будинків з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом, без документів, що надають право на виконання будівельних робіт, що є порушенням вимог ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Крім того, перевіркою встановлено, що частина першого поверху будинку, який знаходиться в стадії будівництва, експлуатується під «Офіс продажу» та «Відділ по роботі з інвесторами ЖК «Мозаіка», без прийняття його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, що є порушенням ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Під час перевірки представником замовника будівництва ТОВ «Віа-Авто» () за довіреністю ОСОБА_2 не надано підтверджуючих документів щодо здійснення на зазначеному об'єкті технічного та авторського нагляду. Враховуючи зазначене, на об'єкті будівництва житлових будинків з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом на Стратегічному шосе у Голосіївському районі м. Києва, замовником ТОВ «Віа-Авто» не забезпечено здійснення технічного нагляду та здійснення авторського нагляду, що є порушенням порядку здійснення технічного та авторського нагляду під час будівництва об'єкта архітектури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 №903.

Також замовником будівництва ТОВ «Віа-Авто» не надано підтверджуючих документів та інформації щодо проходження обов'язкової експертизи проекту «Будівництво житлових будинків з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом на Стратегічному шосе у Голосіївському районі м. Києва», що є порушенням вимог ч.4 ст.31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Головним державним інспектором інспекційного відділу №3 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві 03.06.2015 складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, який, у зв'язку з відмовою представника ТОВ «Віа-Авто» від підписання і отримання, направлений на адресу ТОВ «Віа-Авто» засобами поштового зв'язку.

16 червня 2015 року Інспекцією прийнято постанову №34/15/10/26-30/1606/02/3, якою за порушення абз.3 п.5 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» на ТОВ «Віа-Авто» накладено штраф у сумі 1096200,00грн.

На лист позивача про надання інформації ТОВ «Віа-Авто» надано відповідь від 11.02.2016 №11/02/16 стосовно того, що 18.05.2015 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві було проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, за результатом якої винесено постанови про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності.

Водночас, позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не мав права на проведення перевірки, посадовими особами відповідача неправомірно збільшено термін проведення перевірки, порушено порядок її проведення та не встановлено наявності у діях ТОВ «Віа-Авто» складу правопорушення.

Надаючи оцінку позовним вимогам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Звідси, поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 15.12.2015 у справі №800/206/15. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.01.2016 у справі № К/800/38720/15.

Відповідно до ч.1 ст.2, п.п. 6, 8 ч.1 ст.3, ч.1 ст.6 КАС України предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси юридичних осіб, тобто суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.03.2013 у справі №21-438а12.

Разом з тим, оскаржувані протиправними дій відповідача зі складання протоколу та постанова від 16.06.2015 №34/15/10/26-29/1606/02/3 не могли спричинити порушення прав та законних інтересів позивача у публічно-правовій сфері, оскільки позивач не є учасником публічно-правових відносин при вчиненні відповідачем таких дій та прийнятті оскаржуваного рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.04.2012 у справі №21-1115во10.

Згідно з ч.2 ст.2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких умов, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем у рамках публічно-правових відносин з позивачем не порушено права останнього.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження порушення відповідачем прав та інтересів позивача.

За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Секвойя Девелопмент» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя І.О. Іщук

Суддя І.М. Погрібніченко