Справа № 308/11849/16-а
Суддя: Сарай А. І.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2017 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Струтинська Н.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора патрульної поліції третьої роти батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Бабидорич Руслана Федоровича про визнання дій неправомірними та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції третьої роти батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Бабидорич Р.Ф. про визнання дій неправомірними та скасування постанови.

В позові зазначає, що 5 серпня 2016 року інспектором патрульної поліції 3-ї роти батальйону УПП рядовим поліції Бабидорич Р.Ф. було винесено постанову ДР № 073844 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн. Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом, здійснив рух транспортного засобу та порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 в'їзд заборонено чим порушив п, п. 8.4 «В» ПДР України.

Дану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектор Бабидорич Р.Ф. зупинив водія ОСОБА_2 05.08.2016 р. о 18 год. 05 хв. за адресою Слов'янська набережна 5, та звинуватив його в тому, що він порушив вимоги дорожнього знаку 3.21, за тією ж адресою Слов'янська набережна 5. Інспектор виніс постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Посилаючись на положення ст.ст. 258, 276, 283 КУпАП, а також Рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 р. № 5-рп/2015, вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, в даному випадку, за адресою: м. Ужгород, вул. О. Кошового 2, де розташоване Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві. Проте, інспектор поліції положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу. Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, інспектор суттєво порушив права ОСОБА_2

Разом з тим, посилаючись на положення ст.ст. 245, 268 КУпАП, позивач зазначає, що після висловлення звинувачень, не ознайомивши ОСОБА_2 з його правами та ст. 63 Конституції України, працівник поліції відійшов від його автомобіля до стовпа, де виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, що є грубим порушенням норм закону.

Своїми діями інспектор поліції грубо порушив вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП, незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, не дав йому можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП, проігнорував вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП.

Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи суть яких полягає в наступному: 5 серпня 2016 року, близько 18 год. 05хв., керуючи автомобілем, в рухався по Слов'янській набережній в м. Ужгород, в напрямку від Боздоського парку до готелю «Ужгород» і був зупинений велопатрулем, працівником поліції Бабидоричем Р.Ф., який звинуватив його у порушенні ПДР, а саме не виконання вимог 3.21 дорожнього знаку і повідомив, що відносно нього буде складено постанову.

Позивач висловив своє заперечення і пояснив, що знак встановлений таким чином, що він його не побачив. Після чого він встановив, що тимчасові дорожні знаки 1.37, 3.21, (4.2 (рух праворуч) ДСТУ 4100-2002 згідно ДСТУ 4100-2014 є відмінений, замінений на інший), були встановлені безпосередньо перед місцем проведення дорожніх робіт з порушеннями Закону України «Про дорожній рух», § 8 ПДР Регулювання дорожнього руху, а саме п. 8.2 та п. 8.2.1 та вимог п. 10.1.3, 10.2.4, 10.2.9, 10.3.4 Національного стандарту України «Знаки дорожні» Загальні технічні умови. Правила застосування ДСТУ 4100-2014, та з іншими порушеннями ПДР і правилами застосування. Автотранспорт, який виїжджав з вул. Липової в м. Ужгород та повертав на неї ліворуч з зустрічного напрямку, на розі якої були встановлені вищевказані знаки, а також автотранспорт, який рухався попереду від Боздоського парку до готелю «Ужгород» в м. Ужгород, повністю закривав їх від учасників дорожнього руху, які рухалися по Слов'янській набережній у напрямку від Боздоського парку до готелю «Ужгород» позаду, в тому числі і від нього, що унеможливлювало вчасно відреагувати.

Також зауважує, що знак 4.2 (рух праворуч) (ДСТУ 4100-2002 ) зі сторони готелю «Ужгород» у напрямку до Боздоського парку теж встановлений з порушеннями ПДР ЗУ «Про дорожній рух» і, згідно ДСТУ 4100-2014 є відмінений, замінений на інший.

Відповідач, як представник поліції, не розібравшись чому дорожні знаки, що обмежують рух на даній ділянці вулиці встановлені з порушенням чинного законодавства, чим створюють небезпеку для учасників дорожнього руху, свідомо виніс незаконну постанову про адміністративне правопорушення з порушенням усіх процесуальних дій.

Крім того, відповідач, вважаючи що позивачем вчинено адміністративне правопорушення, склав постанову відносно нього, однак такі ж постанови не були складені і відносно інших учасників дорожнього руху, які проїжджали по даному відрізку вулиці під встановлені з порушеннями дорожні знаки, про що він відповідачу неодноразово наголошував і запитував, що доказом чого є файл відео на компакт-диску, який долучений позивачем до позову. Такими діями відповідач порушив ст. 24 Конституції України згідно якої, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Таким чином, в діях інспектора поліції встановлені наступні порушення: не роз'яснив права відповідно до ст. 63 Конституції України; незаконно склав та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справі; позбавив ОСОБА_2 можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП; порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок, встановлений ст.ст. 278, 279 КУпАП.

Так, відповідач повинен був оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, однак, всупереч цього виніс незаконну постанову щодо порушення ПДР ОСОБА_2

На підставі викладеного просить: визнати дії інспектора патрульної поліції третьої роти батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгород та Мукачеві, Бабидорича Р.Ф., щодо складання постанови та розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, на місці зупинки транспортного засобу 05.08.2016 р. по Слов'янській набережній в м. Ужгороді - неправомірними та незаконними; постанову серії ДР № 073844 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складену 05.08.2016 р. інспектором патрульної поліції третьої роти батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгород та Мукачеві Бабидорич Р.Ф., про притягнення його, ОСОБА_2, до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП - скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить позов задовольнити.

Відповідач інспектор інспектора роти № 3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП рядового поліції Бабидорич Р.Ф. в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому суд в порядку ст. 128 КАС України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДР № 073844 від 5 серпня 2016 року, винесеною інспектором роти № 3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП рядовим поліції Бабидорич Р.Ф., до ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з вказаною постановою позивач керуючи транспортним засобом «Volkswagen Tiguan», н/з НОМЕР_1, 5 серпня 2016 року, о 18 год. 10 хв., в м. Ужгород, Слов'янська набережна 5, здійснив рух транспортного засобу та порушив вимогу дорожнього знаку 3.21 «В'їзд заборонено», чим порушив п.п. 8.4 «В» ПДР України.

Вважаючи, що вказана постанова не відповідає вимогам законодавства, позивач ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктами 8.1, 8.2 Правил дорожнього руху визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Розділ 33 Правил дорожнього руху містить перелік дорожніх знаків.

Так, у п. 3 вказаного розділу передбачені заборонні знаки, зокрема, у п. 3.21 ПДР України, зазначено наступне: «В'їзд заборонено». Забороняється в'їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в'їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в'їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9; запобігання в'їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин в їх сукупності.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач визнає факт порушення ним дорожнього знаку 3.21 (В'їзд заборонено). Однак, посилається на те, що знак був встановлений таким чином, що він його не побачив, безпосередньо перед місцем проведення дорожніх робіт з порушеннями Закону України «Про дорожній рух» та автотранспорт, який виїжджав з вул. Липової в м. Ужгород та повертав на неї ліворуч з зустрічного напрямку, на розі якої були встановлений вищевказаний знак, а також автотранспорт, який рухався попереду від Боздоського парку до готелю «Ужгород» в м. Ужгород, повністю закривав їх від учасників дорожнього руху, які рухалися по Слов'янській набережній у напрямку від Боздоського парку до готелю «Ужгород» позаду, в тому числі і від нього, що унеможливлювало вчасно відреагувати.

На підтвердження вказаних доводів позивач послався на показання технічних засобів, що мають функції фото- і відеозапису, які ним використовувалися на місці зупинки транспортного засобу, що містяться на долученому позивачем до позову компакт-диску, і які було досліджено судом в судовому засіданні.

Працівником поліції, яким винесено оскаржувану постанову, дані обставини були залишені поза увагою, не з'ясовано, чи дійсно такі обставини мали місце.

З матеріалів справи не встановлено, що відповідачем була спростована та обставина, що під час руху дорожній знак міг бути закритим для водія ОСОБА_2 іншими транспортними засобами, а тому непомітним для нього.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об'єктивного дослідження справи, однак не зобов'язаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Таким чином, відповідачем всупереч вимогам ст. 71 КАС не доведено, що дорожній знак (3.21) був добре видимим для водія ОСОБА_2 і він мав можливість виконати його вимоги, а тому неможливо встановити наявність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Стаття 62 Конституції України визначає, що ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов'язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушення інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Як роз'яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як встановлено з матеріалів справи, при винесенні постанови інспектор не дав належної оцінки і не вжив всіх заходів для всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин вчинення адміністративного правопорушення, не прийняв до уваги усі пояснення водія ОСОБА_2 щодо відсутності його вини у вчиненні правопорушення.

Виходячи з викладеного, вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена, а отже, суд вважає, що за наведених обставин оскаржувана постанова не може залишатися в силі, а тому позов у частині вимог про скасування оскаржуваної постанови слід задовольнити.

Що стосується вимог позову в частині визнання неправомірними та незаконними дій інспектора поліції щодо складання постанови та розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача на місці зупинки транспортного засобу, суд вважає дані вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволенню, з огляду на наступне.

Справи про порушення правил дорожнього руху розглядаються органами Національної поліції (ст. 222 КУпАП). У переліку, який міститься в статті, передбачено і частину першу, другу і третю ст. 122 КУпАП.

Таким чином, справи щодо порушення вимог дорожніх знаків розглядаються органами Національної поліції, від імені яких розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 р. за № 1395, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 4 Інструкції встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених зокрема ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вказані норми є чинними на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду справи.

Виходячи зі скороченості провадження у справі, виконання особою, що розглядає справу порядку за ст. 279 КУпАП розпочинається з моменту зупинки транспортного засобу. Крім того, ст. 279 КУпАП передбачає розгляд справи у засіданні, де оголошується протокол про адміністративне правопорушення та вчиняються інші дії.

Тобто, за скороченою процедурою, виходячи з аналізу норм ст.ст. 258, 278, 279, 280 КУпАП, інспектор патрульної поліції після свого представлення оголошує яке порушення вчинене водієм, заслуховує пояснення особи, складає постанову, якщо приходить до висновку про наявність правопорушення. При цьому поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оскільки за приписами ч. 2 ст. 258 КУпАП України протокол про адміністративне правопорушення не складався, суд вважає, що відповідач відповідно до вимог ч. 4 ст. 258 КУпАП правомірно виніс постанову на місці зупинки транспортного засобу позивача.

Згідно прохальної частини позову, а також відповідно до долученої до позову заяви з додатками, позивач просив поновити йому строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що не погоджуючись із оскаржуваною постановою, він подав до суду 15.08.2016 р. позовну заяву про її скасування, що підтверджується позовною заявою із відміткою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.08.2016 р. про її отримання. 21.10.2016 р. він звернувся із заявою до Ужгородського міськрайонного суду про надання йому інформації про рух справи, провадження по якій відкрито за його позовною заявою, що підтверджується його заявою від 21.10.2016 р. Однак, із Ужгородського міськрайонного суду він отримав листа про те, що відповідно до ухвали суду від 29.08.2016 р. в справі № 308/8413/16-а адміністративний позов ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій та скасування постанови суд ухвалив вважати неподаним та повернути позивачу. Однак, жодних ухвал із суду він не отримував, оскільки у цей період знаходився за межами України.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Bellet v. Fгаnсе, в якому зазначено, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Таким чином, в розумінні Європейського суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу до правосуддя, яке полягає в тому, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У відповідності до ст. 102 КАС України суд вважає за можливе поновити позивачу ОСОБА_2 строк звернення до суду з позовом, оскільки такий останнім пропущено з поважних причин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 70, 71, 102, 159-163, 171-2 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк звернення до суду.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора роти № 3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП рядового поліції Бабидорич Р.Ф. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДР № 073844 від 5 серпня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122 ч. 1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) гривень

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення постанови, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуюча Сарай А.І.