Справа № 199/6563/16-а(2а/199/175/16)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"18" січня 2017 р.справа № 199/6563/16-а(2а/199/175/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську

на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 р. у справі №199/6563/16 (2а/199/175/16)

за позовом ОСОБА_1

до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську

про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з адміністративним позовом до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську (далі-відповідач), в якому просила визнати протиправним дії відповідача щодо відмови у поновленні їй пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 01.05.2016 року та зобовязати Лівобережне обєднане УПФУ м.Дніпропетровська відновити з 01.05.2016 року ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виплатити недоотриману суму пенсії та виплачувати її постійно (а.с. 2-4).

На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що дії відповідача по припиненню виплати їй пенсії є протиправними та такими, що порушують її конституційне право на соціальний захист, в тому числі і на пенсійне забезпечення.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.10.2016р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську щодо відмови у поновленні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 01.05.2016 року.

Зобовязано відповідача відновити з 01.05.2016 року позивачу виплату пенсії за віком, згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виплатити недоотриману суму пенсії та виплачувати її постійно.

Стягнуто з Державного бюджету України (УДКУ в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська) на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с. 18 зв. стор. арк.) (суддя Руденко В.В.).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 21-25).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на те, що ОСОБА_1, на даний момент продовжує працювати на посаді начальника управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради, виплату пенсії припинено на виконання вимог статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», зі змінами, внесеними Законом України від 24.12.2015 року №911-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», які набрали чинності з 01.01.2016 року.

12.01.2017 року від позивача на адресу суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а отже задоволенню не підлягають. Просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін (а.с. 64-65).

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та з підстав зазначених у ній просив суд задовольнити її.

Позив в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду від 17.01.2016 року без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, представника відповідача, позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення скасуванню з прийняттям нового рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що з 21.08.2015 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Лівобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що підтверджується пенсійним посвідченням (а.с. 5).

Після призначення пенсії позивач продовжує працювати на посаді начальника управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, яка згідно зі ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні» відноситься до посадових осіб місцевого самоврядування.

Призначена пенсія позивачу з моменту призначення, а саме з 21.08.2015 року, не виплачувалась.

Для захисту своїх прав та законних інтересів позивач звернулась до суду з позовом про відновлення та виплати їй пенсії.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.12.2015 року по справі № 199/8828/15-а (2-а/199/166/15) позов задоволено. Позивачу була відновлена виплата пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 21.08.2015 року (а.с. 8-9).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, з 01.05.2016 року ОСОБА_2 припинено виплату пенсії.

26.08.2016 року позивач звернулась з письмовою заявою до Лівобережного обєднаного УПФУ в м.Дніпропетровську з приводу виконання рішення суду, перегляду пенсійної справи і вирішення питання щодо виплати пенсії, поверненні недоотриманої пенсії з 01.05.2016 року та продовженні її виплати в подальшому.

Листом від 05.09.2016 року №2514/02/33 Лівобережне обєднане УПФУ в м.Дніпропетровську позивачу повідомлено, що їй було припинено виплату пенсії у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 року, а також, що після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього закону поновлюється (а.с. 7).

Позивач, не погоджуючись із вказаними діями, звернувся до суду з даним позовом.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені і знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дія цього закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

З 01.01.2016 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24.12.2015 року.

Положеннями вказаного вище Закону України внесені зміни до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а саме частину 7 статті 21 Закону викладено в наступній редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються».

З аналізу вказаної статті вбачається застереження щодо виплати будь-якого виду пенсії у період служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» дія Закону України "Про державну службу" поширювалась на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Водночас, з 01.05.2016 року набрав законної сили новий Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, у відповідності до прикінцевих положень Закону визнано таким, що втратили чинність: 1) Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу; 2) Постанова Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року "Про введення в дію Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 491); 3) Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 2012 р., № 26, ст. 273; 2014 р., № 1, ст. 2, № 12, ст. 178, № 22, ст. 798; 2015 р., № 4, ст. 17).

Отже, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон, який, у відповідності до п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» поширював свою дію на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні».

Крім того, з 01 травня 2016 року Закон України «Про державну службу» не регламентує правовий статус посадової особи органу місцевого самоврядування, а посадові особи державної служби та посадові особи органів місцевого самоврядування є різними за своїм суб'єктним складом та розгалуженими за своїм статусом.

Суд зазначає, що для відокремлення суб'єктного складу посадовців органу місцевого самоврядування слід звернути увагу на ч.1 ст.2 ЗУ "Про службу в органах місцевого самоврядування», якою визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Колегія суддів звертає увагу, що саме із отриманням статусу посадової особи органу місцевого самоврядування законодавець пов'язує факт припинення виплати пенсії, про що прямо зазначено в п. 7 ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Таким чином, єдиною підставою для припинення виплати пенсії є перебування особи на роботі у органах місцевого самоврядування. Таке обмеження щодо виплати пенсії законодавець передбачив на період роботи пенсіонера на відповідній посаді та за відповідних умов, виплата пенсії поновлюється після звільнення з роботи, що є єдиною підставою для поновлення виплати пенсії згідно чинного законодавства.

Відтак, враховуючи те, що на теперішній час позивач продовжує працювати начальником управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, тобто є посадовою особою органу місцевого самоврядування, на яку поширюється дія Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», остання не має правових підстав на отримання пенсії.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. №911 VIII обмеження щодо виплати пенсії у період служби в органах місцевого самоврядування продовжено до 31 грудня 2016 року.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог колегія суддів виходить з того, що обмеження на виплату пенсії працюючим пенсіонерам, встановлені ч.7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», поширюються саме на осіб, які займають посади, на які, в свою чергу, поширюється дія Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а не на осіб, які займають посади, що дають право на пенсію відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» чи Закону України «Про державну службу».

Також, слід зазначити, що Закон України від 24.12.2015 р. №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» набрав чинності та станом на час звернення позивача до Управління та до суду не скасований та не визнаний у встановленому порядку таким, що не відповідає Конституції.

Отже, з аналізу норм чинного законодавства колегія суддів приходить до висновку, що підстави для поновлення пенсії позивачу, яка є посадовою особою органу місцевого самоврядування, та на яку, в свою чергу, поширюється дія Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» до звільнення з посади, відсутні.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку про те, що внаслідок порушення норм матеріального права, суд першої інстанції невірно вирішив справу за суттю вимог, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську- задовольнити.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року у справі № 199/6563/16 (2а/199/175/16) - скасувати.

В задоволенні позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу - з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний тест постанови складено 24.01.2017 року.

Головуючий суддя: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов