Справа № 750/8388/16-а
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/8388/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Логвінова Т.В.
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Желтобрюх І.Л. та Мамчура Я.С.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання відновити виплату пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо припинення виплати раніше призначеної пенсії та зобов'язати відновити виплату пенсії з 01 серпня 2016 року.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2016 року вказаний адміністративний позов був задоволений.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що не допускав дискримінації по відношенню до позивача.

Під час судового засідання позивач заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте явку свого представника в судове засідання не забезпечив та про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представника відповідача в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити, постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2016 року - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Суд встановив, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та з листопада 2005 року отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до розпорядження Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 01 жовтня 2007 року ОСОБА_2 з 02 жовтня 2007 року призначений на посаду завідувача відділу ведення Державного реєстру виборців із присвоєнням 12 рангу посадової особи місцевого самоврядування.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області припинило виплату позивачу раніше призначеної пенсії у зв'язку з тим, що він перебуває на службі в органах місцевого самоврядування,

ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, у задоволенні якої було відмовлено листом від 26 серпня 2016 року № 1108/03/Н-12.

Не погоджуючись із такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що тимчасові обмеження щодо виплати пенсії особам, що працюють на певних посадах, суперечить ст.ст. 1, 14 Першого протоколу Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст. 22, 46, 58 Конституції України та основоположним принципам, закріпленим у Законі України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застрахованих осіб при отриманні пенсійних виплат.

Колегія суддів не погоджується із рішенням суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову з наступних підстав.

Як раніше зазначалося, ОСОБА_2 була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Положення ст. 54 вказаного Закону регулюють правовідносини щодо виплати пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку). Вказана норма права у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачала, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Як на підставу для задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є спеціальною нормою права, якою слід керуватися під час вирішення питання щодо припинення виплати пенсії.

Також позивач зазначає, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 є ветераном військової служби. У зв'язку з цим, на переконання позивача, обмеження щодо виплати пенсії, передбачені ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до нього не застосовуються.

Разом з тим, вказана норма права не регулює правовідносини, що виникли між сторонами даної справи.

Так, ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлює обмеження щодо виплати пенсії особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Як раніше зазначалося, ОСОБА_2 з 02 жовтня 2007 року був прийнятий на службу в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну службу», який набув чинності з 01 травня 2016 року, дія цього Закону не поширюється на депутатів місцевих рад, посадових осіб місцевого самоврядування.

Таким чином посилання позивача на ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є необґрунтованими.

Натомість на ОСОБА_2, як на посадову особу Новозаводської районної у м. Чернігові ради, поширюється дія Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Згідно з ч. 7 ст. 21 вказаного Закону тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

У матеріалах даної справи відсутні докази того, що позивач належить до інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій чи осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що припинивши виплату пенсії ОСОБА_2, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області діяло у повній відповідності до ч. 7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Підстави для задоволення адміністративного позову, зазначені у постанові суду від 02 листопада 2016 року, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають ч. 5 ст. 9 КАС України.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КАС України у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Разом з тим, повноваженнями, передбаченими ч. 5 ст. 9 КАС України, суд першої інстанції не скористався.

Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими були внесені зміни до ч. 7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та встановлені обмеження щодо виплати пенсій посадовим особам місцевого самоврядування є чинними та такими, що не відповідають Конституції України, у встановленому законом порядку, не визнані.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що адміністративний позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 02 листопада 2016 року, та є підставами для її скасування.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, надав неналежну оцінку дослідженим доказам та прийняв рішення, яке не відповідає вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити, постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2016 року - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2016 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді І.Л. Желтобрюх

Я.С. Мамчур

Постанова складена у повному обсязі 23 січня 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С