Справа № 126/2979/16-а
Суддя: Рудь О. Г.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

Справа № 126/2979/16-а

Провадження № 2-а/126/6/2017

"12" січня 2017 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,-

встановив:

09.11.2016 року ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, в якому просить визнати незаконним та скасувати протокол № 26 ОСОБА_5 об"єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 14.09.2016 року, яким припинено виплату пенсії по втраті годувальника. Зобов"язати Бершадське об"єднане управління ПФУ Вінницької області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_6 період з 28.05.1998 року по 31.08.1998 року та з 01.06.1999 року по 31.08.1999 року та вирішити питання про призначення пенсії по втраті годувальника згідно чинного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 квітня 2016 року помер у віці 33 років ОСОБА_6. У померлого була на утриманні малолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У квітні 2016 року вона, в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4 звернулася до Управління Пенсійного фонду України у ОСОБА_5 районі, для призначення дитині пенсії по втраті годувальника, яку з квітня місяця почали нараховувати.

14 вересня 2016 року комісія по рішенню питань повязаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсії в ОСОБА_5 обєднаному управлінні пенсійного фонду України Вінницької області винесла протокол за № 26, яким постановила припинити виплату на її імя на користь її доньки ОСОБА_4 пенсії по втраті годувальника, в звязку із відсутністю страхового стажу.

Вважає, що дане рішення є незаконним, необгрунтованим та безпідставним прийнятим з порушенням вимог Закону, а саме суперечить ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 N 22-1 Затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону. До заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах "б"-"в" пункту 7 цього Порядку. Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім'ї, яким право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності. Для осіб, які визнані інвалідами з дитинства після досягнення 18-річного віку, додається висновок МСЕК про час настання інвалідності. 19.05.2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_5 обєднаного управління ПФУ Вінницької області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника своїй дочці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті її батька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ст. 32 цього Закону, для осіб які визначені інвалідами II- III групи у віці від 32 до досягнення особою 33 років включно, страховий стаж необхідний для призначення пенсії по інвалідності, складає 5 років. Загальний стаж померлого годувальника ОСОБА_6 складає 4 роки 7 місяців 12 днів. Згідно архівної довідки № 931 від 18.05.2016 року, виданої КП "ОСОБА_5 трудовий архів" зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_6 період з 28.05.1998 року по 31.08.1998 року та з 01.06.1999 року по 31.08.1999 року нема підстав в зв'язку з тим, що за вказаний період роботи відсутнє нарахування заробітної плати, що підтверджено актом зустрічної перевірки № 302 від 08.09.2016 року проведеної управлінням. Тому просить в позові відмовити.

Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному об'ємі з наступних підстав.

При вирішенні даної справи суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 09 квітня 2016 року помер у віці 33 років ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії І-ЖД 455187 від 09.04.2016 року.

У померлого була на утриманні малолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії І-АМ 141227 від 09.07.2009 року.

В квітні 2016 року позивачка, в інтересах малолітньої ОСОБА_4 звернулася до Управління Пенсійного фонду України у ОСОБА_5 районі, для призначення дитині пенсії по втраті годувальника, яку з квітня місяця почали нараховувати, що підтверджується довідкою за № 2051/01-20 від 18.10.2016 року виданою ОСОБА_5 районним УПФУ.

14 вересня 2016 року комісія по рішенню питань повязаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсії в ОСОБА_5 обєднаному управлінні пенсійного фонду України Вінницької області винесла протокол за № 26, яким постановила припинити виплату на імя ОСОБА_3 на користь її доньки ОСОБА_4 пенсії по втраті годувальника з 01.10.2016 року через відсутність страхового стажу.

Зі змісту протоколу вбачається що, так як пенсія у звязку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій ст. 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Відповідно до ст. 32 цього Закону, для осіб які визнані інвалідами ІІ-ІІІ групи у віці від 32 до досягнення особою 33 років включно, страховий стаж необхідний для призначення пенсії по інвалідності, складає 5 років. Загальний стаж померлого ОСОБА_6 складає лише 4 роки 7 місяців 12 днів. Стаж роботи з 28.05.1998 року по 31.08.1998 року та з 01.06.1999 року по 31.08.1999 року згідно архівної довідки № 931 від 18.05.2016 року виданої КП «ОСОБА_5 трудовий архів» зарахувати до страхового стажу роботи нема підстав, в звязку з тим, що за вказаний період роботи відсутнє нарахування заробітної плати, що підтверджено актом зустрічної перевірки № 302 від 08.09.2016 року.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

За ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

Статтею 58 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» саме на Пенсійний фонд покладено керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Таким чином, відповідач у справі - орган владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладені владні управлінські функції у сфері пенсійного забезпечення.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначається виключно законами про пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно положень статті 36 вказаного Закону пенсія у звязку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Як зазначено в п.1 ч.1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають право громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону та інші особи, передбачені цим законом.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.9 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" визначено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається пенсія у зв"язку з втратою годувальника.

Відповідно до вимог ст. 32 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" для призначення пенсії за годувальника, який помер у віці від 32 до досягнення особою 33 років, його страховий стаж на день смерті повинен становити не менше 5 років.

Зі змісту ч.1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов"язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

В судовому засіданні встановлено, що загальний стаж померлого ОСОБА_6, який взятий до уваги відповідачем складає 4 роки 7 місяців 12 днів. Стаж роботи з 28.05.1998 року по 31.08.1998 року та з 01.06.1999 року по 31.08.1999 року зарахувати до страхового стажу роботи нема підстав, в звязку з тим, що за вказаний період роботи відсутнє нарахування заробітної плати, що підтверджено актом зустрічної перевірки відповідача № 302 від 08.09.2016 року.

Згідно архівної довідки за № 391 від 18.05.2016 року виданої КП «ОСОБА_5 трудовий архів» ОСОБА_6 був прийнятий на роботу до особового складу ОСОБА_5 шляхово-будівельної дільниці на підставі наказу № 14 від 03 червня 1998 року з 28 травня 1998 року різноробочим, звільнений з роботи з 31 серпня 1998 року за власним бажанням, що підтверджується копією наказу № 18 від 01 вересня 1998 року. Через рік він знову був прийнятий на роботу з 01 червня 1999 року різноробочим та звільнений з роботи з 31 серпня 1999 року за власним бажанням, що підтверджується копіями наказів № 26 від 05 червня 1999 року; № 35 від 01 вересня 1999 року.

Відповідно до Законодавства України, а саме ст.ст. 5,15 ЗУ «Про оплату праці», ст. 97 Кодексу законів про працю України, ст. 14 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за організацію роботи по виплаті заробітної плати та відрахувань з неї на пенсійне страхування відповідає роботодавець.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законодавством, у разі: ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків; неведення страхувальником бухгалтерського обліку чи відсутності в нього відповідних первинних документів; якщо сума страхових внесків, нарахована страхувальником, не підтверджується документами.

Обчислення територіальними органами Пенсійного фонду сум страхових внесків за минулі періоди провадиться виходячи з розміру страхового внеску, що діяв на день нарахування виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відсутність документів про нарахування заробітної плати на які зсилається відповідач у протоколі не є підставою для не зарахування страхового стажу.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування» облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходження страхових внесків ведуть органи Пенсійного фонду.

Статтею 64 вказаного закону передбачено, що територіальні органи Пенсійного Фонду мають право отримувати від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб-підприємців відомості, пов"язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України.

В суда немає сумнівів, що померлий ОСОБА_6 виконував свою роботу, отримував за неї заробітну плату, приймався та звільнявся з роботи відповідно чинного законодавства, тому вважає, що його вини у неналежному наданню даних про нарахування заробітної плати в ОСОБА_5 трудовий архів не має. Зберігання даних про заробітну плату працівників, внесення працівників в книгу розрахунків з робітниками та службовцями на підприємстві для подальшого направлення до ОСОБА_5 трудового архіву лежить на роботодавцю.

Суд наголошує на тому, що та обставина, що роботодавець не надав належних даних про нарахування заробітної плати ОСОБА_6 в ОСОБА_5 трудовий архів, а також відсутність з боку відповідача контролю персоніфікованого обліку надходження страхових внесків роботодавця не може позбавити малолітню дитину позивачки її конституційного права на соціальний захист, зокрема на отримання пенсії в зв"язку з втратою годувальника.

Таким чином, суд вважає, що в страховий стаж померлого підлягає зарахуванню період з 28.05.1998 року по 31.08.1998 року та з 01.06.1999 року по 31.08.1999 року, так як зібрані по справі письмові докази свідчать про те, що останній у цей період дійсно працював в ОСОБА_5 шляхово-будівельній дільниці різноробочим, та з його заробітку утримувались та перераховувались в органи Пенсійного фонду страхові внески на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що відповідач не довів правомірність оскаржуваних позивачем дій, а позовні вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відшкодування судових витрат по адміністративному позову регулюється Главою 7 КАС України де зазначено з чого вони складаються, чим підтверджуються та як розподіляються.

На підставі ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

В матеріалах справи наявна квитанція про сплату судового збору в сумі 1102 гривні 40 копійок, а також квитанції про сплату витрат на правову допомогу в сумі 2000 гривні, а тому ці судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_3.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати протокол № 26 засідання комісії по вирішенню питань, пов'язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсій ОСОБА_5 обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 14.09.2016 року щодо припинення виплати ОСОБА_3 пенсії по втраті годувальника.

Зобов'язати Бершадське обєднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_6 період з 28.05.1998 року по 31.08.1998 року та з 01.06.1999 року по 31.08.1999 року.

Призначити ОСОБА_3 пенсію по втраті годувальника відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення" з часу припинення виплати пенсії тобто з 01.10.2016 року.

Постанову в межах виплати пенсії за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_5 обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 3102 грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена сторонами до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Бершадський районний суд протягом 10 днів з моменту оголошення даної постанови.

Суддя О. Г. Рудь