Справа № 379/116/17
Суддя: Бойко М. Г.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 379/116/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017 року м. Тараща

Суддя Таращанського районного суду Київської області Бойко М.Г., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області про визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади та зобовязання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 24 січня 2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади та зобовязання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивує тим, що він 13.06.2001 року отримав експертний висновок №104/У, який встановив звязок його захворювань, які привели до втрати працездатності, з дією іонізуючого випромінювання під час ліквідації Чорнобильської катастрофи. Він перебуває на обліку в УПФУ у Таращанському районі Київської області, є інвалідом ЧАЕС II групи і має право на отримання державної пенсії в розмірі не меншому ніж 8,75 мінімальних пенсій за віком, тобто в розмірі, визначеному редакціє Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №796-ХІІ від 28.02.1991 року на час виникнення у нього права на державну пенсію, як інваліда ЧАЕС. Проте станом на сьогодення відповідач нараховує та сплачує належні йому пенсії в розмірах значно менших, що є порушенням статей 22, 46 Конституції України.

01.12.2016 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою з вимогою негайно поновити його конституційні права, визначені статтями 22 та 46 Конституції України для чого здійснити перерахунок належної йому пенсії, як ліквідатору наслідків Чорнобильської катастрофи розмірі не меншому ніж 8,75 мінімальних пенсій за віком та здійснити всі передбачені законодавством України заходи для того, щоб він своєчасно і в повному розмірі отримував належну йому державну пенсію, як ліквідатор наслідків Чорнобильської катастрофи в розмірі, визначеному редакціє Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №796-ХІІ від 28.02.1991 року на час виникнення у нього права на державну пенсію, як інваліда ЧАЕС. Але 02.12.2016 року він отримав від відповідача немотивовану відмову № 48/Ш-01. В звязку з цим просить визнати протиправним порушення з боку УПФ відносно нього вимог статей 22 та 46 Конституції України, якими відповідач відповідно до п. 2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах зобов'язаний керуватися у своїй діяльності, а також підпунктів 7 та 8 пункту 4 цього положення, згідно яких відповідач призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, для чого забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок державного бюджету України та зобовязати УПФ негайно поновити його конституційні права, визначені статтями 22 та 46 Конституції України, отримувати державні пенсії як ліквідатору наслідків Чорнобильської катастрофи в розмірі не меншому ніж 8,75 мінімальних пенсій за віком з розрахунку 80 % втрати професійної працездатності, для чого зобовязати відповідача негайно здійснити відповідний перерахунок та забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій за рахунок державного бюджету України, допустити негайне виконання постанови суду.

Перевіривши матеріали позову, зясовано, що позов подано до належного суду фізичною особою, яка наділена адміністративною процесуальною правосубєктністю, подана позовна заява відповідає вимогам ст. 106 КАС України, її належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, однак позов подано поза межами строку, встановленого законом для звернення до адміністративного суду, у звязку з наступним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду субєкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Згідно ст. 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обовязки громадян доводяться до відома населення у порядку, встановленому законом. Тобто всі нормативні акти оприлюднюються та є загальнодоступними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або окремі їх положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Рішення Конституційного Суду також оприлюднюється у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Всупереч вказаним нормам позивачем не надано жодних доказів на підтвердження поважності ним пропуску строку звернення до суду для захисту своїх порушених прав. Будь-які обєктивні чи субєктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю порушуються його права та законні інтереси.

Приймаючи рішення щодо наявності або відсутності підстав для поновлення строку судом враховано, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. В матеріалах поданого позову докази таких обставин відсутні.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії» рішення від 22.10.1996 р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 р.).

Таким чином, позивач мав можливість ознайомитись з нормативно-правовими актами, знати про порушення своїх прав та своєчасно звернутися до суду за їх захистом.

З урахуванням того, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 24 січня 2017 року, до відповідача управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області звернувся 01 грудня 2016 року із заявою про поновлення його конституційних прав, зазначивши в ній, що УПФ, встановивши його право, як інваліда 2-ої групи на отримання соціального захисту державної пенсії у розмірі, визначеному ст.ст. 49-54 Закону України №796-ХІІ (8,75 мінімальних пенсій за віком) з листопада 2011 року свавільно зменшувало цей розмір при змінах в Законах України, які вже не мали юридичної сили зменшувати цей розмір, тобто знаючи, що його право порушене із вказаного вище часу (з листопада 2011 року) з заявою про поновлення строку для звернення до адміністративного суду не звертався, враховуючи викладене та відсутність підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд вважає, що даний адміністративний позов про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади та зобовязання вчинити певні дії слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 100, 155, 186 КАС України , -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області про визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади та зобовязання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Таращанський районний суд шляхом подачі в пятиденний строк з дня отримання копії ухвали, з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ:_______________