Справа № 752/12340/15-а
Суддя: Шумко А. В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/27/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 жовтня 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Шумко А.В.,

за участі секретаря Рожок В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

позивач в липні 2015р. пред»явила в Голосіївському районному суді м.Києва адміністративний позов до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії.

Зазначала, що на підставі указу Президента України №48196 від 27.06.1996р. та наказу начальника управління юстиції у м.Києві №11017 від 02.08.1996р. вона була звільнена з посади виконуючого обов'язки заступника голови Печерського районного суду м.Києва у зв»язку з виходом у відставку на підставі ст.15 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992р. Ії стаж роботи судді становить 21 рік.

Відповідно до ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992р., що діяв на час виходу її у відставку, вона має право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 82% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Жодні зміни або доповнення, які б обмежували її право, як судді у відставці, на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, встановленому ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992р., до нього не вносились.

Вона перебуває на обліку у відповідача і отримує щомісячне довічне грошове утримання в розмірі близько 4800 грн.

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 05.12.2014р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015р. дії Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва щодо відмови у здійсненні перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання з 05.03.2014р. визнані протиправними. Зобов»язано відповідача здійснити перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру 82% заробітної плати працюючого на відповідній посаді діючого судді і виплатити одноразово нараховану частину щомісячного довічного грошового утримання за період з 05.03.2014р. по день прийняття судом рішення, з урахуванням здійснених платежів.

Після вступу в законну силу 05.03.2015р. зазначеної постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 05.12.2014р., відповідач при виплаті в квітні 2015р. щомісячного довічного грошового утримання мав здійснити його перерахунок, починаючи з 05.12.2014р. і в подальшому здійснювати його нарахування у вказаному вище розмірі.

Проте відповідач в травні 2015р. виконав постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 05.12.2014р. та здійснив належне їй перерахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання лише станом на 05.12.2014р.

Надалі вона, як і раніше, отримує щомісячне довічне грошове утримання в сумі 4555 грн, а відповідачем не виконується Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-РП/2013 в справі №1-2/2013 щодо відповідності Конституції України змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці та постанова Голосіївського районного суду м.Києва від 05.12.2014р.

02.06.2015р. вона звернулася до відповідача із заявою (надіслала поштою) про здійснення з 05.12.2014р. перерахунку і нарахування їй щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 82% заробітку працюючого судді в подальшому, а також просила направити їй довідку про розмір виплаченого їй щомісячного довічного грошового утримання за період з 05.12.2014р. по 01.06.2015р. Проте відповідач перерахунок не провів, відповідь на заяву не надав.

Вона 03.06.2015р. зверталася в суд з даним позовом, проте позов було повернуто судом у зв»язку із відсутністю в додатках довідки про фактично отримане нею утримання (довідка про розмір виплаченого щомісячного довічного грошового утримання).

Просила: визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва щодо відмови у здійсненні перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання з 25 грудня 2014 року; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру 82% грошового утримання заступника голови районного суду м.Києва і виплатити одноразово нараховану частину щомісячного довічного грошового утримання за період з 05.12.2014р. по день виконання рішення із врахуванням здійснених платежів; зобов'язати відповідача нараховувати і виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82 % грошового утримання заступника голови районного суду м.Києва до зміни розміру грошового утримання працюючого на день такої зміни заступника голови районного суду м.Києва, що буде підставою для подальшого виплачування на підставі наданих довідок Територіального управління Державної судової адміністрації в м.Києві.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити із зазначених в позовній заяві підстав.

Під час розгляду справи до участі в справі в якості правонаступника відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва - допущено Правобережне об»єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Посилалась на те, що згідно ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, значеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Проте позивач всупереч вимогам законодавства та п.3 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №22-1, 25.11.2005р. затвердженою Постановою Пенсійного фонду України, 09.06.2015 року звернулася до Управління Пенсійного Фонду України в Голосіївському районі м.Києва (далі - «Порядок» шляхом направлення листа з вимогою провести перерахунок та направити довідку про нараховане та фактично виплачене довічне грошове утримання за період з 05.12.2014 року по 01.06.2015 року. Звернення ОСОБА_2 від 09.06.2015 року було розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян» та 01.07.2015 року відповідь направлено на її адресу.

Також, заперечуючи проти позовних вимог, посилалась на те, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення судді у відставці врегульовано ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453/VІ від 07.07.2010 (в редакції Закону України №3668-VI від 08.07.2011). Згідно ч.1 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 року, жінками - пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених ст.37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно ч.5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (тобто 894,00 грн. х 10 = 8940,00грн).

Крім того, Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1 «Про затвердження порядку подання документів для призначення і виплати довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за №200/14891) взагалі не передбачено перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці у разі зміни розміру заробітної плати працюючих суддів.

Просила у позові відмовити повністю.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з таких мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що позивач на підставі указу Президента України №48196 від 27.06.1996р. та наказу начальника управління юстиції у м.Києві №11017 від 02.08.1996р. звільнена з посади виконуючого обов'язки заступника голови Печерського районного суду м.Києва у зв'язку з виходом у відставку на підставі ст.15 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992р.

Стаж роботи позивачки на посаді судді становить 21 рік.

Відповідно до ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992р., що діяв на час виходу позивачки у відставку, вона має право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 82% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, їй було призначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82% заробітної плати працюючого на відповідній посаді діючого судді.

Наразі позивачка перебуває на обліку в Правобережному об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві, яке є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва.

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 05.12.2014р. (справа №752/17526/14-а провадження №2-а/752/746/14) задоволено частково позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва про визнання дій протиправними, зобов»язання вчинити дії. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України України в Голосіївському районі м.Києва щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячно довічного грошового утримання ОСОБА_1 з 05.03.2014р. Зобов»язано Управління Пенсійного фонду України України в Голосіївському районі м.Кисіза здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру 82% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді і виплатити одноразово нараховану частину щомісячного довічного грошового утримання за період з 05 березня 2014 року по день прийняття судом рішення із врахуванням здійснених платежів.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2016р. зазначену постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 05.12.2014р. залишено без змін.

В травні 2015р. відповідач виконав постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 05.12.2014р., здійснив належне ОСОБА_1 перерахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання станом на 05.12.2014р., що не заперечується сторонами.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, відповідач, в порушення вказаної постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 05.12.2014р. у справі №752/17526/14-а, яка, відповідно до ст.124 Конституції є обов»язковою до виконання, щодо визнання відмови Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва у здійсненні перерахунку щомісячно довічного грошового утримання ОСОБА_1 протиправними, з 05.12.2014р. нараховує та виплачує позивачці довічне грошове утримання в раніше призначеному розмірі (відповідно 4 733,35грн та 4 555 грн), що стверджується довідками про розмір призначеної та фактично виплаченої пенсії по особовому рахунку позивачки а.с. 32, 36), тобто, надалі вчиняє дії, що визнані постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 05.12.2014р. у справі №752/17526/14-а неправомірними.

Проте, згідно довідки №164 від 06.04.2015р. ТУ ДСАУ у м.Києві про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суддівська винагорода працюючого на відповідній посаді заступника голови суду відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 03.08.2014 р. по 31.03.2015 р. складала 18 270,00 грн.

Позивачка 03.06.2015р. надіслала поштою відповідачу заяву про здійснення з 05.12.2014р. перерахунку щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 82% заробітку працюючого на відповідній посаді судді з 05.12.2014р. і нарахування утримання в такому розмірі в подальшому, згідно законодавства України та Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013р., яке є обов'язковим для виконання всіма установами, а також просила направити їй довідку про розмір виплаченого їй щомісячного довічного грошового утримання за період з 05.12.2014р. по 01.06.2015р. помісячно. Проте відповідач перерахунок не провів.

Не отримавши відповіді на вказану заяву, позивачка повторно звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва із заявою від 20.07.2015р., в якій просила здійснити з 05.12.2014р. перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 82% заробітку працюючого на відповідній посаді судді з 05.12.2014р. і нараховувати утримання в такому розмірі в подальшому, згідно законодавства України та Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013р., яке є обов'язковим для виконання всіма установами; направити їй довідку про розмір виплаченого їй щомісячного довічного грошового утримання за період з 05.12.2014р. по 01.06.2015р. помісячно.

29.07.2015р. позивачкою було отримано лист відповідача №239/12/11-188 від 01.07.2015р., в якому Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва повідомило про відсутність підстав для проведення позивачці перерахунку суми довічного грошового утримання судді у відставці. В обґрунтування відмови в проведенні перерахунку зазначив, що відповідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213, з 01.06.2015р. пенсії в порядку та на умовах, визначених, в т.ч. Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються; послався на те, що ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено здійснення перерахунку раніше призначеного довічного грошового утримання в разі зміни розмірі грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України, а здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям судів загальної юрисдикції, зокрема, місцевих судів, Законом не передбачено. Також зазначив, що відповідно Порядку подання документів для призначення щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженим постановою правління ПФУ від 25.01.2008р. за №3-1, зареєстрованою Міністерством юстиції України 12.03.2008р. за №200/1489, на органи Пенсійного фонду покладено лише функції призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, проведення перерахунків через зміну грошового забезпечення не передбачено.

Наведені в листі Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва №239/12/11-188 від 01.07.2015р. підстави для відмови в перерахунку пенсії позивачки суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно пункту п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Отже, пункт п.5 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону стосувався призначення пенсій/щомісячного довічного грошового утримання, право на які визначено вказаними в ньому законами, а не перерахунку вже призначених пенсій/щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 1 Конституції України визначено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України закріплений принцип незворотності законів та інших нормативно-правових актів, які погіршують становище особи.

Положеннями статті 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення статті 126 Конституції України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Рішенням від 03.06.2013 року №3-рп/2013 Конституційний Суд України визнав частину третю, перше, друге, третє речення частини п»ятої ст.138 Закону №2453-УІ у редакції закону №3668-УІ від 8 липня 2011 року такими, що не відповідають Конституції України.

В цьому рішенні Конституційний Суд України зазначив, що частина третя статті 138 Закону №2453-УІ до внесених Законом №3668-УI змін передбачала: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання». Однак Законом №3668-УІ змінено визначений Законом №2453-УІ порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-УІ звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. Таким чином, частина третя ст.138 Закону №2433-УІ не узгоджується з Конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить статті 126 Конституції України.

Ухвалюючи зазначене рішення Конституційний Суд України врахував попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 01.12.2004 року №19-рп/2004, від 11.10.2005 року №8-рп/2005, від 22.05.2008 року №10-рп/2008 про те, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід»ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім справедливим судом.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Зазначене також узгоджується і з міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з пункту 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17.11.2010 року №(2010)12: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв»язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Такий підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також в інших міжнародних документах, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені Резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 15-го пленарного засідання Економічної та Соціальної Ради ООН «Процедури ефективного здійснення основних принципів незалежності судових органів».

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки особливою формою матеріального забезпечення суддів, відмінною від пенсії, але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Починаючи з 1992 року Україна понад 20 років на конституційному (пункти 2, 9 частини 5 статті 126 Конституції України) та законодавчому (статті 43 Закону України № 2862-ХII від 15.12.1992 року «Про статут суддів», статті 138 Закону України від 07.07.2010 року № 2453 VI «Про судоустрій і статус суддів» та статті 141 цього Закону, у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

З моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 частина третя статті 138 Закону №2453-УІ у редакції Закону №3668-УІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-УІ в редакції до змін, внесених Законом № 3668-УІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання», дія статті 2 Закону №3668-УІ не поширюється на Закон № 2453-УІ дія абзацу другого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-УІ не поширюється на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

Крім того, частиною 3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-ІІІ передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно частини 5 статті 141 зазначеного Закону, довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

За таких обставин посилання відповідача в листі №239/12/11-188 від 01.07.2015р., в якому Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва на відсутність підстав та повноважень для проведення позивачці перерахунку суми довічного грошового утримання судді у відставці є неправомірним.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016р. у справі №1-8/2016 за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус судів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці), визнано такими що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-УІІІ;

абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-УІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-УІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-УІІІ;

пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-УIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного і грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнано неконституційними, такими, що втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що при зменшенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді з 80 до 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а також при виключенні положення, згідно з яким за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання судді збільшується на два відсотки від розміру його заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, відбулося зниження рівня матеріального забезпечення судді у відставці і як наслідок - гарантій незалежності такого судді, що може впливати на здійснення справедливого правосуддя та реалізацію права кожного на захист судом. Виключення положення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку зі збільшенням грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, також знижує гарантії незалежності суддів. Таку ж правову позицію Конституційний Суд України висловив у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (пункти 5, 7 мотивувальної частини) при розгляді питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону № 2453.

Таким чином, положення частини третьої статті 141 Закону № 2453 у редакції Закону № 213 звужує зміст та обсяг гарантій незалежності судді, а тому суперечить частині першій статті 55, частині першій статті 126 Основного Закону України.

Також Конституційний Суд України зазначив, що він уже розглядав питання про недопустимість визначення в законі максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, зокрема у рішеннях від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013. У цих рішеннях Конституційний Суд України наголошував, що закріплення в законі максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів обмежує гарантії їх незалежності.

Конституційний Суд України вважає, що положення першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону № 2453 в редакціях Закону № 213, Закону № 911 щодо встановлення максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці суперечать частині першій статті 126 Основного Закону України.

У пункті 4 зазначеного рішення, Конституційний Суд України, керуючись частиною другою статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», вказав такий порядок виконання цього рішення: - частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції У країни, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону У країни «Про судоустрій 1 статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»; - абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п»ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів У країни щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»; - не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно зазначеної вище довідки №164 від 06.04.2015р. ТУ ДСАУ у м.Києві про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суддівська винагорода працюючого на відповідній посаді заступника голови суду відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 03.08.2014 р. по 31.03.2015 р. складала 18 270,00 грн.

Таким чином нарахування та виплата позивачці довічного грошового утримання у розмірі, меншому, ніж 82 % суддівської винагороди заступника голови районного суду м.Києва є необґрунтованим та таким, що не відповідає зазначеним вище нормам законодавства України та наведеним рішенням Конституційного Суду України.

Суд не бере до уваги заперечення відповідача проти позову про те, що позивачкою порушено порядок звернення з приводу перерахунку пенсії, оскільки вказана відповідь Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва у листі №239/12/11-188 від 01.07.2015р. містить відмову по суті порушеного в заявах ОСОБА_1 питання та не вказує на порушення позивачкою «Порядку» звернення до Управління з приводу перерахунку пенсії та розгляд її заяви в порядку Закону «Про звернення громадян». Крім того, визначене Законом право на перерахунок довічного грошового утримання не може бути обмежене зазначеним «Порядком», який є підзаконним актом.

За наведених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог на наявність підстав для їх задоволення, необхідність визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 05 грудня 2014 року, зобов'язати Правобережне об»єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1, виходячи з розміру 82 % суддівської винагороди заступника голови районного суду м.Києва і виплатити одноразово нараховану частину щомісячного довічного грошового утримання за період з 06 грудня 2014 року до 18 жовтня 2016р. (день постановлення судового рішення в даний справі), з урахуванням здійснених платежів.

Оскільки відповідач вдруге порушує право позивачки на перерахунок довічного грошового утримання, за захистом якого позивачка змушена вдруге звертатися до суду, а також з метою гарантування дотримання і захисту права позивача на виплату щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному вище розмірі від порушень з боку відповідача, як суб»єкта владних повноважень, про що зазначено реченні 2 частини 2 статті 162 КАС України, суд вважає зобов'язати відповідача нараховувати і виплачувати позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82% суддівської винагороди заступника голови районного суду м.Києва до зміни розміру суддівської винагороди працюючого заступника голови районного суду м.Києва, яке в подальшому виплачувати на підставі наданих ОСОБА_1 довідок Територіального управління Державної судової адміністрації в м.Києві про розмір суддівської винагороди працюючого заступника голови районного суду м.Києва.

На підставі наведеного, ст.ст. 1, 19, 22, 58, 126 Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, Закону України № 192-VIIІ «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року, рішень Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 19-рп/2004, від 22.09.2005 року №5-рп/2005, від 11.10.2005 року № 8-рп/2005, від 03.06.2013 року №3-рп/2013, від 08.06.2016р. №1-8/2016, керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163, 167, 185, 186 КАС України, -

п о с т а н о в и в:

позов ОСОБА_1 до Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 05 грудня 2014 року.

Зобов'язати Правобережне об»єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1, виходячи з розміру 82 % суддівської винагороди заступника голови районного суду м.Києва і виплатити одноразово нараховану частину щомісячного довічного грошового утримання за період з 06 грудня 2014 року до 18 жовтня 2016р., з урахуванням здійснених платежів.

Зобов'язати Правобережне об»єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві з 18 жовтня 2016р. нараховувати і виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82 % суддівської винагороди заступника голови районного суду м.Києва до зміни розміру суддівської винагороди працюючого заступника голови районного суду м.Києва, яке в подальшому виплачувати на підставі наданих ОСОБА_5 довідок Територіального управління Державної судової адміністрації в м.Києві про розмір суддівської винагороди працюючого заступника голови районного суду м.Києва.

Присудити ОСОБА_1 судові витрати в сумі 75 (сімдесят п»ять) грн 00 коп за рахунок Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Постанова, відповідно до ч.1 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову, відповідно ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, до адміністративного суду апеляційної інстанції через Голосіївський районний суд м.Києва з одночасним надсиланням особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: А.В. Шумко