Справа № 309/2828/16-а
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 р. № 876/8592/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Гуляка В.В., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Хустського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити дії ,-

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Хустського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, у якому просив визнати дії відповідача щодо припинення виплати пенсії як інваліду ІІІ групи загального захворювання неправомірними та зобовязати відповідача поновити виплату пенсії та виплатити заборгованість як інваліду ІІІ групи загального захворювання з 01 квітня 2015 року.

Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Постанова мотивована тим, що оскільки ОСОБА_1 обіймає посаду, яка давала право на призначення пенсії на умовах, визначених Законом України «Про державну службу», відповідач тимчасово припинивши виплату пенсії позивачу з 01 квітня 2015 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, зокрема на виконання приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02 березня 2015 року та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VІІІ від 24 грудня 2015 року.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з неповним зясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1, зокрема, покликається на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02 березня 2015 року, яким передбачено, що в разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Апелянт наголошує на тому, що неприйняттям спеціальних Законів до 1 червня 2015 року щодо призначення всіх пенсій автоматично скасовуються всі норми щодо пенсійного забезпечення зазначених осіб, тобто і норма ч.1 ст.47 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, зміни до якої були внесені Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015, не діє в частині невиплати пенсій працюючим пенсіонерам з 1 червня 2015 року.

В судове засідання сторони не зявились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 13 лютого 2003 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності як інвалід III-ї групи внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 18.03.2002 року ОСОБА_1 призначено на посаду спеціаліста І-ї категорії Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 міської ради, цього ж дня він прийняв присягу посадової особи органу місцевого самоврядування. Позивач продовжує працювати в Управлінні соціального захисту населення ОСОБА_2 міської ради на посаді службовця органу місцевого самоврядування.

З 01 квітня 2015 року позивачу було припинено виплату пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІII .

На звернення позивача ОСОБА_2 об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області листом від 29.03.2016 № 23/П-01 роз»яснило причини припинення виплати йому пенсії по інвалідності ІІІ-ї групи та повідомило про відсутність підстав для відновлення проведення таких виплат.

Позивач, вважаючи відмову Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відновлення виплати пенсії неправомірною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Так, відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Такими законами є: Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та спеціальні закони, норми яких застосовуються при призначенні пенсії окремим категоріям громадян.

Відповідачем з 01.04.2015 року було призупинено виплату пенсії позивачу, оскільки набрав чинності Закон України від 02.03.2015 № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, яким встановлено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам, тобто змінено ст. 47 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

З врахування внесених змін, вказана стаття Закону передбачає, що тимчасово з 01.04.2015 по 31.12.2015 у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) на посадах, які дають право на призначення пенсії, або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України Про статус народного депутата України, Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 01.01.2016 року пенсії виплачуються без врахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Згідно п. 2 Прикінцевих положень Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2016 року, ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" викладено у новій редакції, якою, зокрема, передбачено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються". Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

При цьому підставою для припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно зазначеним законам, при цьому не має значення чи набула особа таке право (тобто чи наявні підстави визначені законом для її призначення - вік, інвалідність, тощо) чи ні.

Оскільки ОСОБА_1, працює на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та Законом України «Про державну службу», на нього поширюється дія статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням змін, внесених Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII та Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Слід зазначити, що відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, розміри соціальних виплат залежать від фінансово-економічних можливостей держави.

Так, згідно висновку Конституційного Суду України зробленого у своєму рішенні від 25.01.2012 року № 3рп/2012, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Водночас одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність припинення ОСОБА_2 обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області виплати пенсії ОСОБА_1 та відсутність підстав для відновлення її виплати у звязку з прийнятими змінами в законодавстві, якими врегульовано відносини в сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2016 року у справі № 309/2828/16-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І. В. Глушко

Судді В.В. Гуляк

ОСОБА_3

Ухвала складена в повному обсязі 24.01.2017.