Справа № 725/5463/16-а
Суддя: Піхало Н. В.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/5463/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2017 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Балинської Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Чернівецький області про визнання відмови в перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці протиправною та зобов'язання перерахувати щомісячне грошове утримання судді у відставці,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просив визнати відмову управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці протиправною та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з 6 січня 2015 року виходячи із розміру 90 відсотків заробітної плати працюючого судді без обмеження максимального розміру по 23 липня 2016 року, виходячи з грошового утримання судді 24,786 грн. 00 коп., а з 24 липня 2016 року виходячи з грошового утримання 31,900 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначав, що 05 січня 2015 року він був звільнений з посади судді Апеляційного суду Чернівецької області на підставі постанови Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року №-788 -У111 у зв'язку з поданням ним заяви про відставку. Вказував, що стаж роботи на посаді судді що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, оскілки з 21 червня 1982 року до дня звільнення його стаж становить 37 років два місяців і 6 днів.

06 січня 2015 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівці з заявою про призначення йому щомісячного грошове утримання як судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру на підставі п.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» в редакції 1992 року ст. 138 ч.3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року, починаючи з 5 січня 2015 року.

Однак відповідачем будо призначено довічне грошове утримання в розмірі 60 відсотків, замість 90 відсотків заробітної плати.

Зазначав, що на його заяву від 31 серпня 2016 року до відповідача з вимогою про проведення перерахунку та виплати щомісячного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного залишилися без задоволення, що підтверджується листом Управлінням Пенсійного фонду у Чернівецької області від 14 вересня 2016 року.

Таку відмову вважає неправомірною та такою, що порушує його законні права та інтереси, гарантії судді, суперечить Конституції України , виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.4 ст.43 Закону України « Про статус суддів» в редакції 1992 року, Указу Президента України від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», йому як судді який мав право на відставку та продовжував працювати на посаді судді (заступника голови) Апеляційного суду Чернівецької області, наказом №79 к від 1 липня 2003 року голови Апеляційного суду Чернівецької області було призначено та виплачено щомісячне грошове утримання в розмірі 84 % заробітної плати, а з 3 листопада 2008 року на підставі наказу №126 а від 12 листопада 2008 року у розмірі 90% заробітної плати.

Отже, відповідно до ст. 138 ч.3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року щомісячне грошове утримання в розмірі 90 % заробітної плати судді, йому було виплачено, що підтверджується довідкою Чернівецького апеляційного суду №17 від 16 лютого 2016 року, з якої видно що дійсно він отримував щомісячне грошове утримання в розмірі 90 % заробітної плати з 3 листопада 2008 року по 31 грудня 2011 року.

Вказував, що з 1 січня 2012 року дана виплата була призупинена.

Крім того посилався на те, що згідно ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Довічне грошове утримання судді є однією з гарантій незалежності суддів, які не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів та внесених змін до чинних.

Зазначав, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді у нього виникло в 2008 році і було реалізовано до 1 січня 2012 року, а тому наступні зміни та доповнення до цього Закону та прийняттям нових законів які значно звужено обсяг досягнутих гарантій судді у відставці відносно нього не повинно застосовуватися.

Вважає, що відмова відповідача у виконанні перерахунку раніше пенсії та приведенні її розміру у відповідність до вимог чинного законодавства є неправомірною і такою, що не відповідає нормам чинного законодавства та грубо порушує його конституційне право на соціальне забезпечення, у зв'язку із чим просив поданий позов задовольнити.

Позивач у судове засідання не з'явився, від нього через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому просив розгляд справи провести у його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надавши пояснення, аналогічні поясненням, викладеним у письмових запереченнях на позов, просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, а також дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що поданий позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював на посаді судді та 05 січня 2015 року ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Апеляційного суду Чернівецької області на підставі постанови Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року №-788 -У111 у зв'язку з поданням ним заяви про відставку.

В подальшому, 06 січня 2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівці з заявою про призначення йому щомісячного грошове утримання як судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру на підставі п.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» в редакції 1992 року ст. 138 ч.3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року, починаючи з 5 січня 2015 року, однак відповідачем будо призначено довічне грошове утримання в розмірі 60 відсотків, замість 90 відсотків заробітної плати.

На підставі постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2015 року, Головне управління ПФУ зобов'язано призначити та виплатити позивачу грошове утримання в розмірі 80 % від грошового утримання судді, починаючи з 6 січня 2015 року. Дане рішення суду залишено буз змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року.

В подальшому, 31 серпня 2016 року позивач звернувся до УПФ із заявою про проведення перерахунку та виплати щомісячного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного залишилися без задоволення (а.с. 5).

Разом з тим, листом Управлінням Пенсійного фонду у Чернівецької області від 14 вересня 2016 року у здійсненні перерахунку грошового утримання позивачу відмовлено з посиланням на те, що згідно вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» загальний стаж судді, який надає право на отримання грошового утримання, становить 20 років 7 місяців 1 день й відповідно права на отримання грошового утримання в розмірі 90 % від заробітної плати судді він не має (а.с. 4).

Так, для визначення стажу роботи на посаді судді (який отримав статус судді до 30.07.2010 року) для отримання права на відставку та для отримання довічного грошового утримання слід керуватися пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яким визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, статтями 43 Закону України "Про статус суддів"(Закон втратив чинність 30.07.2010 року; стаття 43 Закону України "Про статус суддів" втратила чинність 01.01.2011 року) та постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів". При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Зокрема, відповідно до ст.ст.129,130 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" при обчисленні стажу роботи на посаді судді для суддів, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом, слід керуватися положеннями частини шостої статті 44 Закону України "Про статус суддів".

Відповідно до ч. 4 ст. 43 ЗУ «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.44 вищезазначеного Закону України "Про статус суддів"для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавка: до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Категорії інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги (стаття 44 Закону України "Про статус суддів"), слід розуміти роботу працівників на посадах державних службовців та службовців, що працювали і працюють в державних органах та розрахунок стажу роботи яких здійснюється відповідне до Закону України "Про державну службу"і Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283 (втратила чинить на підставі постанови КМУ №229 від 25 березня 2016 року.

Відповідно до п.2 вказаного Порядку до стажу державної служби включається робота на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів

України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Крім того, відповідно до п.3 вказаного Порядку до стажу державної служби включався також час роботи в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.93 №1049 «Про надбавки за вислугу років для працівників органів виконавчої влади та інших державних органів», а тому період роботи позивача в органах виконавчої влади підлягає зарахуванню до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання грошового утримання судді.

Також згідно п. 31 Постанови Кабінету міністрів України № N 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає право судді на відставку та отримання щомісячного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності визначеного Законом, половина строку навчання за денною формою навчання у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби, а тому період проходження позивачем військової служби та навчання також зараховується позивачу до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання.

Зазначена вимога міститься і в п.2.6. «Положення про порядок призначення та виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці» затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 25.08.2005 № 94.

Таким чином, нормативно-правовими актами, які визначали та визначають стаж роботи, з часу призначення на посаду судді та на час звільнення є Закон України №2862-XII від 15.12.1992 «Про статус суддів» та Закон України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 (в редакціях від 07.07.2010 та від 12.02.2015), а також Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 та Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"та положень пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення"(справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) від 08 червня 2016 року №4-рп/2016.

Відповідно до частини першої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Частиною першою статті 131 Закону встановлено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Однак, пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

За змістом частини 4статті 43 Закону України «Про статус суддів»передбачено, що суддя у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», виданим відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби (стаття 1 втратила чинність на підставі Указу Президента від 20 березня 2008 року №248/2008).

У той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, яка набрала чинності з 01 березня 2008 року, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»шляхом доповнення її пункту 3 -1 новим абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби». Тобто, на час дії Указу Президента №584/95 до стажу роботи, що давав судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, вказана норма втратила чинність з 20 березня 2008 року на підставі Указу Президента № 248/2008.

Таким чином, з 01 березня 2008 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, якою пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»доповнено абзацом 2 такого змісту: «до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби». Постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратила чинність з 01 січня 2011 року.

При цьому, із дослідженої копії трудової книжки, яка наявна в матеріалах пенсійної справи, що була оглянута судом в ході розгляду справи, встановлено, що стаж роботи судді Черновського О.К., який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 37 років два місяців і 6 днів, що є підставою для призначення щомісячного грошового утримання у розмірі 90 відсотків, з огляду на вищевказані норми матеріального права, а також виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року №2862-XII (в ред., чинній на момент призначення позивачу щомісячного грошового утримання) судді, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI , який набрав чинності з 30 липня 2010 року, встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з тим, Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року №3668-VI, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, частину 3 і 5 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"викладено в новій редакції: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді (частина 3 статті 138 Закону). Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (частина 5 статті 138 Закону).

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

У даному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено встановлений Законом № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської Хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частини третьої, абзацу першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911- VIІ ; п. 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213- VIІ в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Так, положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911- VIІ та положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII визнані неконституційними та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення.

Водночас, Конституційний Суд України у п. 4 вказаного рішення від 08 червня 2016 року визначив порядок його виконання. Зокрема, частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIІІ, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

У зв'язку з визнанням неконституційними абзацу першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911- VIІ, підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIІІ, а саме: "Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку".

Пункт 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213- VIІ в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не підлягає застосуванню до спірних правовідносин у справі.

На підставі викладених обставин та норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме в розмірі 90 відсотків заробітку працюючого судді, без обмеження граничного розміру відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст.8, 19, 22, 46, 55, 92 Конституції України, ст.ст.33, 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року, ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, ст.ст.1, 2 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95ВР, керуючись ст.ст. 6, 7, 9, 11, 71, 86, 94, 99, 158-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Чернівецький області про визнання відмови в перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці протиправною та зобов'язання перерахувати щомісячне грошове утримання судді у відставці - задовольнити.

Визнати відмову управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці - протиправною.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці з 6 січня 2015 року виходячи із розміру 90 відсотків заробітної плати працюючого судді без обмеження максимального розміру по 23 липня 2016 року виходячи з грошового утримання судді 24,786 грн. 00 коп., а з 24 липня 2016 року виходячи з грошового утримання 31,900 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Піхало Н. В.