Справа № 468/1198/16-а
Суддя: Янчук С. В.
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 468/1198/16-а
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2017 року Баштанський районний суд в складі головуючого по справі судді - Янчук С.В., при секретарі Медведєву Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Баштанка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції м. Миколаєва Терещенка Олексія Юрійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому вказав, що постановою від 02.11.2016 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 425 гривень. Позивач вважає дану постанову необґрунтованою та незаконною з наступних підстав: 01.11.2016 року близько 15.30 год. в м. Баштанка по вул. Яблунева, 1-а, він перебував в салоні автомобіля ВАЗ-2107, н.з. НОМЕР_1, куди також під'їхали працівники поліції на автомобілі із увімкненими проблисковими маячками, й тому щоб не створювати перепону вказаному автомобілю відповідач від'їхав назад. В подальшому до нього підійшли працівники поліції та запросили до службового автомобіля, куди він сів та надав посвідчення водія. В подальшому працівник поліції виніс постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 126 ч.1 КУпАП. Із вказаним порушенням він не згоден, оскільки не вчиняв жодних порушень, та відповідачем не було долучено жодних доказів вчинення позивачем інкримінованого порушення. На підставі викладеного, позивач просив постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності визнати незаконною та скасувати.

В судове засіданні позивач не з'явився, до суду надійшла позовна заява про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд задовольнити.

Відповідач - Терещенко О.Ю. до суду не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник відповідача - Управління патрульної поліції в м. Миколаєві до суду не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. До суду надано заперечення, відповідно до яких пояснили що було встановлено факт порушення п.9.2 б ПДР, постанова була винесена законно, просили відмовити в позові повністю.

Дослідивши матеріали справи (копію постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АР №736100 від 02.11.2016 року; копію посвідчення водія), суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, тобто ч. 2 ст. 71 КАС України встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує. Крім того, ч. 4 ст. 71 КАС України зобов'язує суб'єкта владних повноважень надати всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що 02.11.2016 року на позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення останнім вимог п. 2.1.а ПДР України, після чого відповідач виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч. 1 КУпАП та призначив позивачу адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Працівником УПП при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не були належним чином та вчасно залучені свідки інкримінованого порушення та зібрані інші належні та допустимі докази, які б могли підтвердити факт порушення позивачем правил дорожнього руху та невідповідність його пояснень дійсним обставинам справи. Тобто, на підтвердження дійсної наявності фактів, викладених в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем на розгляд суду не було надано жодних доказів (пояснень свідків, зафіксованих показів спеціальних приладів), натомість, навпаки, при розгляді справи в суді встановлено, що позивач за обставин, викладених постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, не здійснював порушення правил дорожнього руху за вказаних вище обставин, що відповідачем не спростовано і, в такому випадку, дії позивача не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.1 КУпАП.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки згідно зі ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який в даному випадку не надав до суду допустимих достатніх фактичних даних (фіксація технічними засобами та ін.) на підтвердження правомірності винесення постанови, яка оскаржується фізичною особою, сама постанова не є достатньою підставою для притягнення водія до адміністративної відповідальності і доказом вини позивача, оскільки цей висновок не підтверджується сукупністю достатніх та допустимих доказів, а навпаки спростовується поясненнями позивача, а, отже, не відповідає вимозі їхньої достатності, що свідчить про недоведеність складу адміністративного правопорушення, інкримінованого позивачеві.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №-14 "Про практику застосування судами України у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленими статтями 283, 284 КУпАП. В ній зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Дані обставини не були спростовані відповідачем, суду не було представлено доказів в підтвердження обставин, викладених в постанові по справі про адміністративне правопорушення. З боку відповідача належних і допустимих доказів про конкретне вчинення правопорушення позивачем суду не надано і таких в суді не добуто.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України).

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди України, при розгляді справ, застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, а також практику Європейського суду - як джерело права.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вказане відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є безумовною підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, винесена посадовою особою УПП, не відповідає вимогам законодавства щодо процедури притягнення до адміністративної відповідальності та обґрунтованості притягнення особи до відповідальності та доведеності суб'єктом владних повноважень правомірності вчинених дій, що є підставою для її скасування.

Судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави, так як відповідно до вимог ст. 288 ч. 5 Кодексу України про адміністративні правопорушення - особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 70-73, 86, 159-161, 163, 167 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову серії АР №736100 від 02.11.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч.1 КУпАП - визнати протиправною.

Постанову серії АР №736100 від 02.11.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч.1 КУпАП - скасувати.

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ст.126 ч.1 КУпАП - закрити.

Згідно с.171-2 КАС України, рішення місцевого загального суду, як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: