Справа № 813/1172/16
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року Справа № 876/5150/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.,

судді Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача Кохан Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.06.2016 року у справі № 813/1172/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Львівській області про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Львівській області (відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить: - визнати звільнення з роботи незаконним; -скасувати накази Державної екологічної інспекції у Львівській області № 15-К від 25.02.2016 року та № 23-К від 29.02.2016 року; - поновити його на посаді головного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Львівської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області; - стягнути з Державної екологічної інспекції у Львівській області середній заробіток за час вимушеного прогулу; - зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10000 гривень; - зобов'язати відповідача відшкодувати суму судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне. Наказами в.о. начальника Держекоінспекції у Львівській області № 15-к від 25.02.2016 та № 23-К від 29.02.2016 року позивача звільнено із займаної посади - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає наказ про його звільненні незаконним та безпідставним. При цьому вказує не те, що серед працівників відділу не проводилося об'єктивного порівняльного аналізу кваліфікаційного рівня та рівня продуктивності праці, що є порушенням статті 42 КЗпП України. Щорічна оцінка виконання державним службовцем покладених на нього обов'язків і завдань проведена не була, що є порушенням ст. 44 Закону України «Про державну службу» та п. 3 постанови КМ України № 1979 від 25.12.2002 року та наказу Головного управління державної служби України № 122 від 31.10.2003 року. На думку позивача, до уваги не був взятий той факт, що на його утриманні знаходиться неповнолітня донька та син-студент, котрий не працює, що є порушенням ст. 42 Кодексу законів про працю України.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14.06.2016 року у справі № 813/1172/16 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано накази Державної екологічної інспекції у Львівській області № 15-к від 25.02.2016 року та № 23-к віл 29.02.2016 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Львівської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області. Стягнуто з Державної екологічної інспекції у Львівській області в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7354 (сім тисяч триста п'ятдесят чотири) гривні 38 коп. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції Державна екологічна інспекція у Львівській області подала апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що керівник ДЕІ у Львівській області при прийнятті наказу від 25.02.2016 року № 15-к «Щодо звільнення з роботи в зв'язку зі скороченням штатної чисельності працівників» діяв у межах своєї компетенції та у відповідності до вимог чинного законодавства, Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про державну службу», наказів вищестоящих органів державної влади.

Позивач в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечує.

Представник відповідача просить апеляційну скаргу задовольнити з підстав, викладених в апеляційній скарзі, постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову, якою у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

28.12.2015 року ДЕІ у Львівській області прийнято наказ № 170-к «Про попередження працівників Державної екологічної інспекції у Львівській області про заплановане скорочення штатної чисельності», відповідно до наказу ДЕІ у Львівській області від 28.12.2015 року № 169-К «Про введення в дію структури та штатного розпису», яким працівників Державної екологічної інспекції у Львівській області, в тому числі і ОСОБА_1, попереджено про заплановане скорочення штатної чисельності згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивача про заплановане скорочення штатної чисельності посад було попереджено під підпис 28.12.2015р., що підтверджується наказом № 170-к від 28.12.2015 року з додатками та попередженням № 7 від 28.12.2015 року.

25.02.2016 року відповідачем прийнято оскаржуваний наказ № 15-к «Про звільнення з роботи в зв'язку зі скороченням штатної чисельності працівників», яким ОСОБА_1, головного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Львівської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області, звільнено із займаної посади 29.02.2016 року у зв'язку із скороченням штатної чисельності працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

29.02.2016р. відповідачем прийнято наказ № 23-к «Про внесення змін до наказу від 25.02.2016 року № 15-к», яким, у зв'язку з перебуванням на лікарняному ОСОБА_1 - головного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Львівської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області, внесено зміни до наказу № 15-к «Про звільнення з роботи в зв'язку зі скороченням штатної чисельності працівників» від 25.02.2016 року в частині дня звільнення: днем звільнення вважати перший день виходу з лікарняного.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями), при розгляді трудових спорів, пов'язаних із звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Разом з тим, як вбачається з наявного в матеріалах справи попередження від 28.12.2015 року про майбутнє скорочення позивача, відповідачем, всупереч вимогам статті 49-2 КЗпП України, в момент винесення такого попередження, не запропоновано позивачу іншої роботи, як і не повідомлено про відсутність такої.

Також колегія суддів апеляційного суду вважає, що на підставні приписів ст. 42 та ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників роботодавець зобов'язаний враховувати кваліфікацію і продуктивність роботи працівника, а також наявність в нього підстав, що надають переважне право на залишення на посаді, а також обґрунтувати причини, з яких кожен конкретний працівник підлягає звільненню.

Як вбачається із протоколу № 2 засідання Комісії з питань скорочення штатної чисельності від 23.02.2016 року, комісією при прийнятті рішення щодо залишення на роботі або звільнення працівників враховано лише наявність не знятих дисциплінарних стягнень у вигляді догани у працівників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, не зважаючи на той факт, що завідувачем юридичного сектору ОСОБА_11 було наголошено членам комісії, що при прийнятті рішення щодо залишення на роботі або звільнення працівників слід врахувати визначені критерії та переваги, зокрема: рівень кваліфікації, тривалість стажу, дисциплінарні стягнення, наявність заохочень, а також соціальні критерії передбачені законодавством.

Водночас, факт врахування при прийнятті рішення щодо залишення на роботі або звільнені працівників визначених критеріїв та переваг, як от рівня кваліфікації, тривалості стажу, дисциплінарних стягнень, наявності заохочень, а також соціальних критеріїв, передбачених законодавством, в протоколі № 2 від 23.02.2016 року не відображений.

Більше того, такий факт не знайшов свого підтвердження і в інших матеріалах адміністративної справи, а, отже, суд дійшов висновку про неврахування таких критеріїв при звільненні як: рівень кваліфікації, тривалість стажу, наявність заохочень, а також соціальні критерії передбачені законодавством.

Відтак, відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу від 25.02.2016 року № 15-к «Про звільнення з роботи в зв'язку зі скороченням штатної чисельності працівників» не було дотримано вимог ст. 42 КЗпП.

В супереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності своїх дій в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста - відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Львівської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області, як такого, що не має переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі, не доведено дотримання вимог ст. 42 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Пунктом 5 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З врахуванням того, що позивач не надав суду жодних доказів завдання моральної шкоди, зокрема, спричинення моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, додаткових зусиль спрямованих на організацію свого життя, суд першої інстанції вірно зазначив у своєму рішенні, що не вважає покликання позивача про завдання йому під час звільнення моральної шкоди обґрунтованим та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.06.2016 року у справі № 813/1172/16 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.І.Довга

Судді А.М.Ліщинський

І.І.Запотічний

Повний текс ухвали складено та підписано 24.01.2017р.