Справа № 826/5634/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року м. Київ К/800/45184/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Калашнікової О.В.,

Єрьоміна А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року ТОВ «Еквівес» (далі - Товариство) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів (далі - Митниця) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 25 березня 2014 року № 100270001/2014/700053/2 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100270001/2014/10064.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2014 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 25 березня 2014 року № 100270001/2014/700053/2. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Митниця звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просила їх скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 лютого 2011 року між компанією «ZHEJIANG ХІМА MACHINERY & ELECTRONICS CO., LTD» (Китай) та Товариством укладено договір поставки № 250211, за умовами якого позивач придбав товари, що виробляються продавцем.

У березні 2014 року за цим контрактом на адресу позивача надійшов вантаж - двигуни електричні змінного струму для промислової техніки, багатофазні, асинхронні.

Для здійснення митного оформлення товару Товариством 20 березня 2014 року подано вантажну митну декларацію № 10027001/2014/249520, в якій митна вартість товару визначена за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Для підтвердження правильності задекларованих показників позивачем надано: договір поставки від 25 лютого 2011 року № 250211; додатки до договору від 28 лютого 2011 року № 1, від 16 травня 2011 року № 4, від 1 жовтня 2012 року № 8, від 21 лютого 2014 року № 12; інвойс від 22 жовтня 2013 року № 13TZT1005; платіжні доручення в іноземній валюті від 29 жовтня 2013 року № 066, від 26 лютого 2014 року № 079, від 27 лютого 2014 року № 080; проформа інвойсу від 22 жовтня 2013 року № 13TZT1005; транспортні документи, які підтверджують вартість перевезення оцінюваних товарів (довідку від 13 березня 2014 року № 742 про вартість перевезення контейнера); оригінал митної декларації країни-виробника від 27 грудня 2013 року № 17549732.

Під час проведення консультацій, декларанта зобов'язано надати додаткові документи: каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, виготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; виписку з бухгалтерської документації та інші (за наявності) платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

У зв'язку з цим Товариство подало висновок державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх ринків».

25 березня 2014 року Митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 100270001/2014/700053/2, яким митна вартість визначена із застосуванням резервного методу.

Рішення обґрунтовано тим, що подані позивачем документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Зокрема, згідно контракту позивач зобов'язаний був здійснити попередню оплату в розмірі 20 % вартості товару після підписання проформи-інвойса, проте платіжне доручення надано на значно більшу суму. Також, відправка товару відбулася значно пізніше від дати виписки інвойсу.

Частково задовольнивши позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що використані декларантом при митному оформленні відомості підтверджені документально, визначені кількісно і достовірно, а всі складові митної вартості, які обов'язкові при її обчисленні, містяться у поданих до Митниці документах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу (МК) України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до частини третьої статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною сьомою статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою презюмується правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини третьої цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З наведеним висновком кореспондуються положення пункту 2 частини п'ятої статті 54 МК України, за змістом якої Митниця має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Так, в рішенні про коригування митної вартості товарів Митницею наведено такі підстави: платіжне доручення від 29 жовтня 2013 року № 066 виписане на суму значну більшу, ніж передбачена у Проформі інвойс від 22 жовтня 2013 року № 13TZT1005 у розмірі 20% передоплати; інвойс був виданий 22 жовтня 2013 року, а коносамент - 7 грудня 2013 року, тобто момент відправлення товару відбувся значно пізніше, ніж виписаний інвойс.

Однак, як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, кошти, сплачені за платіжним дорученням від 29 жовтня 2013 року № 066 на суму 59007,62 доларів США, спрямовані на виконання не тільки Проформи інвойс від 22 жовтня 2013 року № 13TZT1005, а й на Проформи інвойс від 15 серпня 2013 року № 13TZT0805 (про що вказано в самому платіжному дорученні).

В подальшому, після поставки товару позивач на виконання інвойсу від 22 жовтня 2013 року № 13TZT1005 оплатив повністю вартість товару, здійснивши ще два платежі (платіжні доручення № 079 та № 080) на загальну суму 46743,1 доларів США.

Також суди обґрунтовано не взяли до уваги посилання відповідача щодо інвойсу від 22 жовтня 2013 року та коносаменту від 7 грудня 2013 року, як на підставу для корегування митної вартості товару, оскільки з огляду на умови укладеного договору поставки від 25 лютого 2011 року № 250211, Продавець здійснює поставку товару Покупцеві на підставі Проформ Інвойс (п. 4.1.); Специфікація (Проформа Інвойс) повинна містити такі реквізити та інформацію, зокрема, строк поставки Товару (-ів), що поставляється (п.4.2.7.)

Зокрема, митний орган, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, додатково не вимагав у позивача транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Отже, в наданих декларантом документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар, а суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема у постановах від 30 червня 2015 року (справа 21-591а15), 31 березня 2015 року (справи 21-127а15 та 21-53а15) і колегія суддів бере її до уваги.

Таким чином, колегія суддів, керуючись частиною першою статті 224 КАС України, приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді