Справа № 826/10401/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 січня 2017 року № 826/10401/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Аблова Є.В., суддів - Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, скасування постанови в частині, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1.) з позовом до Міністерства юстиції України (надалі - відповідач-1 або Мін'юст) та Департаменту Державної виконавчої служби України при Міністерстві юстиції України (надалі - відповідач-2 або Департамент ДВС), в якому просить:

- визнати незаконними дії відповідачів, що проявилися в передачі до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області виконавчого провадження №4529908 з виконання виконавчого документу - рішення Європейського суду з прав людини від 15.02.2007 №25476/02 по справі «Погребна проти України»;

- визнати незаконним та скасувати пункти 3 і 4 резолютивної частини постанови відповідача-2 від 06.06.2016 за підписом в.о. директора Департаменту Сілкіна К.Ю. щодо передачі до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області виконавчого провадження №4529908 з виконання виконавчого документу - рішення Європейського суду з прав людини від 15.02.2007 №25476/02 по справі «Погребна проти України».

Крім того, в тексті свого позову ОСОБА_1 заявила наступні клопотання: про залучення до участі у справі в якості третіх осіб Кабінету Міністрів Ради Європи та Міністерства закордонних справ України, про зобов'язання відповідачів подати суду звіт про виконання постанови суду, винесеної за результатами розгляду даної справи, протягом десяти днів з дня набрання такою постановою законної сили, та про винесення судом окремої ухвали в порядку ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позовні вимоги мотивовано тим, що всупереч приписів п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачі, з порушенням законодавчо визначеної підвідомчості виконавчих проваджень, передали виконавче провадження №4529908 до регіонального органу ДВС. На думку позивача, нормами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено таке право відповідачів на передачу виконавчого провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини до регіонального органу ДВС.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача-2 проти задоволення позову заперечував в усному порядку, посилаючись на те, що обставинами для передачі виконавчого провадження №4529908 для подальшого виконання до регіонального органу ДВС стало відведення згідно постанови в.о. директора Департаменту ДВС Сілкіна К.Ю. від 06.05.2016 начальника та всіх державних виконавців відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України від виконання вказаного виконавчого провадження за результатами розгляду відповідних заяв позивача, а також той факт, що виконавчий документ, виданий на підставі рішення Васильківського міського суду Київської області від 31.01.2002 по справі № 2-7/2002 перебував на виконанні у відділу примусового виконання рішень цього регіонального органу ДВС.

Відповідач-1 явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, та жодних письмових заперечень проти позову та додаткових документів до суду не подав.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття відповідача-1 в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Також суд відхиляє заявлене позивачем клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб Кабінету Міністрів Ради Європи та Міністерства закордонних справ України у зв'язку з відсутністю правових підстав для його задоволення.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем-2 документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Рішенням Васильківського міського суду Київської області від 31.01.2002 у цивільній справі за №2-7/2002 за позовом ОСОБА_1 до Васильківського міського відділу Головного управління МВС України в Київській області про витребування майна позов було задоволено частково. Зобов'язано Васильківський МВ ГУ МВС України в Київській області повернути ОСОБА_1 вилучені у неї речі та документи.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2008 вищезазначене рішення було роз'яснене, зазначено перелік конкретних документів, які підлягали поверненню позивачу на виконання судового рішення.

У зв'язку з порушенням своїх прав ОСОБА_1 звернулася до Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд), рішенням Європейського суду з прав людини від 15.02.2007 у справі «Погребна проти України»її скарги задоволені частково. В тексті цього рішення від 15.02.2007 Європейським судом було констатовано порушення щодо позивача ОСОБА_1 вимог ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, відсутність ефективного засобу юридичного захисту щодо права позивача на своєчасне виконання рішення Васильківського міського суду Київської області у цивільній справі за №2-7/ 2002.

Зокрема, даним рішенням Європейського суду було присуджено стягнути з держави на користь ОСОБА_1 1700 євро, як компенсацію за моральну шкоду та судові витрати, а також на державу відповідача покладено обов'язок виконати рішення Васильківського міського суду від 31.01.2002 в частині, якою Васильківське міське управління МВС зобов'язано повернути майно, конфісковане у заявниці в квітні 1999 року під час обшуку її помешкання. Грошова сума стягнута за рішенням суду повинна бути конвертована у національну валюту держави відповідача.

Протягом періоду з 17.08.2007 по 06.05.2015 в провадженні Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України перебувало на виконанні виконавче провадження №4529908, відкрите у зв'язку з виконанням рішення Європейського суду від 15.02.2007 №25476/02 по справі «Погребна проти Україна» про:

а) держава-відповідач має виконати частину рішення від 31 січня 2002 року, яка не стосується виплати присуджених коштів, і сплатити заявниці, протягом трьох місяців з дня, коли рішення стане остаточним відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, 1 700 євро (тисячу сімсот євро) як компенсацію за нематеріальну шкоду та судові витрати, плюс будь-який податок, який може бути стягнуто з заявниці;

б) ця сума має бути конвертована у національну валюту держави-відповідача на день здійснення платежу,

в) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до повного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, плюс три відсотки.

26.04.2016 позивачем на особистому прийомі в Мін'юсті подані письмові заяви про відвід начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Мін'юсту Крайчинського С.С. (вх. № 446/7 від 26.04.2016) і про недовіру та відвід всіх державних виконавців відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС по виконавчому провадженню № 4529908 з виконання рішення Європейського суду від 15.02.2007.

В червні 2016 року ОСОБА_1 отримала від відповідача-2 супровідний лист від 06.05.2016 № КО-11696, КО-11697/20.1/1 з доданою до нього копією постанови в.о. директора Департаменту ДВС Сілкіна К.Ю. від 06.05.2016 про відвід начальника та державних виконавців відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Згідно цієї постанови від 06.05.2016, в.о. директора Департаменту ДВС Сілкін К.Ю., керуючись ст. 16 і 20 Закону України «Про виконавче провадження» вирішив:

- задовольнити заяви ОСОБА_1 від 26.04.2016 № 1-1 та № 1-2 в частині відводу начальника та всіх державних виконавців відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 4529908 (пункт 1 такої постанови);

- відвести начальника та всіх державних виконавців відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 4529908 з виконання Рішення Європейського суду з прав людини № 25476/02, виданого 15.02.2007, про: а) держава-відповідач має виконати частину рішення від 31 січня 2002 року, яка не стосується виплати присуджених коштів, і сплатити заявниці, протягом трьох місяців з дня, коли рішення стане остаточним відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, 1 700 євро (тисячу сімсот євро) як компенсацію за нематеріальну шкоду та судові витрати, плюс будь-який податок, який може бути стягнуто з заявниці; (б) ця сума має бути конвертована у національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; (в) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до повного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, плюс три відсотки, божник: Держава України, стягувач: ОСОБА_1, адреса стягувача: АДРЕСА_1, 08600 (пункт 2 такої постанови);

- передати виконавче провадження № 4529908 з виконання Рішення Європейського суду з прав людини № 25476/02, виданого 15.02.2007, про: а) держава-відповідач має виконати частину рішення від 31 січня 2002 року, яка не стосується виплати присуджених коштів, і сплатити заявниці, протягом трьох місяців з дня, коли рішення стане остаточним відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, 1 700 євро (тисячу сімсот євро) як компенсацію за нематеріальну шкоду та судові витрати, плюс будь-який податок, який може бути стягнуто з заявниці; (б) ця сума має бути конвертована у національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; (в) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до повного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, плюс три відсотки, божник: Держава України, стягувач: ОСОБА_1, адреса стягувача: АДРЕСА_1, 08600, для подальшого виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (пункт 3 такої постанови);

- доручити головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бялому М.Г. передати, а начальнику відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в строк до 12.05.2016 прийняти до виконання виконавче провадження № 4529908 (пункт 4 такої постанови).

Вважаючи такі дії відповідачів щодо передачі виконавчого провадження для виконання регіональному органу ДВС та пункти постанови в.о. директора Департаменту ДВС Сілкіна К.Ю. від 06.05.2016 в цій частині протиправними, позивач звернулася із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2 ст. 2 Закону № 606-XIV передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно з п. 1.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція № 512/5), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (що зареєстрований у Мін'юсті 02.04.2012 за № 489/20802), яка прийнята на виконання Закону України «Про виконавче провадження», органами державної виконавчої служби (далі - органи ДВС) є:

- Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

- Управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень (далі - регіональні органи ДВС);

- районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - територіальні органи ДВС).

Частинами 3 і 4 ст. 2 Закону № 606-XIV також встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, або у разі виконання зведеного виконавчого провадження у встановленому Міністерством юстиції України порядку можуть утворюватися виконавчі групи, до складу яких включаються державні виконавці одного або кількох органів державної виконавчої служби. Постановою директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України або начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, Головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі на керівника групи можуть покладатися права і повноваження у виконавчому провадженні, встановлені цим Законом, для начальників відділів примусового виконання рішень та заступників начальників районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції - начальників відділів державної виконавчої служби (далі - начальники відділів).

Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця.

Статтею 17, п. 1 ч. 1 ст. 19 зазначеного Закону встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, такі виконавчі документи як рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

В свою чергу ст. 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV передбачено, що протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва. Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

У відповідності до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 31.05.2006 № 784, функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень, покладено на Мін'юст.

Підвідомчість виконавчих проваджень відділам примусового виконання рішень врегульована ст. 21 Закону № 606-XIV.

Так, за умовами ч. 1 і 2 наведеної норми Закону (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими:

1) боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, вищі чи центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи;

2) сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

На відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими:

1) боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;

2) сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

При цьому, в силу припису норми ч. 3 ст. 21 Закону №606-XIV інші виконавчі провадження, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби, можуть передаватися до відділів примусового виконання рішень в установленому Міністерством юстиції України порядку(а саме у порядку, визначеному розд. VI «Передача виконавчого провадження від одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого» Інструкції №512/5).

Зокрема, п.п. 6.1 - 6.5 вказаної Інструкції визначено, що виконавче провадження може бути передано від одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого у випадках, визначених Законом та цією Інструкцією.

Передача виконавчого провадження в межах одного органу ДВС або виконавчої групи здійснюється за письмовим дорученням начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівника виконавчої групи.

Виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу ДВС, виконавчої групи у зв'язку:

а) із зміною дислокації, перерозподілом обов'язків, уведенням спеціалізації державних виконавців, необхідністю перерозподілу навантаження;

б) з хворобою державного виконавця, його перебуванням у відрядженні чи відпустці, а також у разі включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі ДВС;

в) з відводом (самовідводом) державного виконавця відповідно до Закону;

г) із звільненням державного виконавця чи відстороненням від виконання повноважень за посадою відповідно до Закону України "Про державну службу";

ґ) якщо виконавчі провадження відносно солідарних боржників відкрито різними державними виконавцями;

д) з іншими обставинами, що ускладнюють виконання рішення.

Передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися:

а) до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, інших органів ДВС та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах ДВС;

б) до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - за рішенням начальника цього відділу щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах ДВС та виконавчих групах, утворених при цих органах;

в) до відділу примусового виконання рішень регіонального органу ДВС, територіальних органів ДВС та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням начальника регіонального органу ДВС щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в територіальних органах ДВС;

г) до відділу примусового виконання рішень регіонального органу ДВС - за рішенням начальника цього відділу щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в територіальних органах ДВС;

ґ) до виконавчої групи, утвореної в межах органу ДВС, - за рішенням керівника цього органу ДВС;

д) від одного державного виконавця до іншого в межах органу ДВС та виконавчої групи - за рішенням відповідних керівників цих органів та керівника виконавчої групи у разі покладення на нього прав та повноважень, встановлених Законом, у виконавчому провадженні для начальників відділів територіальних органів ДВС.

Передача виконавчого провадження до іншого органу ДВС або у зв'язку з утворенням виконавчої групи при іншому органі ДВС здійснюється за вмотивованою постановою особи, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, яка надсилається сторонам виконавчого провадження та до відповідного органу ДВС.

У постанові обов'язково зазначаються обставини, які обумовили передачу виконавчого провадження, особа, якій передаються матеріали виконавчого провадження (керівник виконавчої групи), а також встановлюються строки передачі, які не можуть перевищувати п'яти робочих днів.

Проаналізувавши зміст ст. 21 Закону №606-XIV та положень розд. VI Інструкції суд приходить до висновку, що чинним законодавством України не визначено право Департаменту ДВС на передачу до регіонального органу ДВС виконавчого провадження щодо якого п. 1 ч. 1 ст. 21 цього Закону встановлена виключна підвідомчість відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

У зв'язку з цим суд погоджується з твердженнями позивача про те, що постанова в.о. директора Департаменту ДВС Сілкіна К.Ю. від 06.05.2016 в частині п. 3 і 4 прийнята без урахування вимог ст. 21 Закону №606-XIV. При цьому, суд відхиляє посилання представника відповідача-2 на ч. 7 ст. 20 Закону, згідно якої виконавче провадження може бути передано від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого в порядку, встановленому Міністерством юстиції України, оскільки вказана норма Закону не визначає підвідомчість виконавчих проваджень відділам примусового виконання рішень.

Разом з тим суд не вбачає правових підстав для визнання протиправними дій відповідачів щодо передачі до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області виконавчого провадження №4529908 з виконання рішення Європейського суду від 15.02.2007 №25476/02 по справі «Погребна проти України» у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

При цьому, ч. 1 і 3 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З тексту оспорюваної постанови від 06.05.2016 та наданих представником відповідача-2 усних пояснень у відповідному судовому засіданні вбачається, що фактично підставою для прийняття рішення про передачу з відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС виконавчого провадження № 4529908 з виконання рішення Європейського суду до аналогічного відділу регіонального органу ДВС був факт задоволення заяв ОСОБА_1 про відведення начальника та всіх державних виконавців відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС від виконання вказаного виконавчого провадження. Як наслідок подальше виконання виконавчого провадження № 4529908 відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС було неможливе.

Під час розгляду даної справи позивач не надав суду нормативно та документально підтверджені обґрунтування щодо того, у зв'язку з прийняттям в.о. директора Департаменту ДВС Сілкіним К.Ю. постанови від 06.05.2016 в частині передачі виконавчого провадження № 4529908 для виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (тобто в частині оскаржуваних п. 3 і 4 такої постанови) права та законні інтереси ОСОБА_1 на виконання цього виконавчого провадження, гарантовані ст. 6 Закону № 606-XIV, були порушені (в тому числі документальні докази прийняття державним виконавцем регіонального органу ДВС рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження з підстави пред'явлення виконавчого документу не за підвідомчістю виконання рішення за результатами отримання виконавчого провадження № 4529908 згідно з актами приймання-передавання відповідного виконавчого провадження).

Посилання представника позивача на необхідність вирішення питання щодо виконання виконавчого провадження № 4529908 виключно державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС шляхом оновлення персонального складу такого відділу Департаменту суд відхиляє, оскільки згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.09.1980 року на 316-й нараді - під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм законодавства України свідчить про те, що факт відведення державного виконавця та/або начальника відділу примусового виконання рішень органу ДВС від виконання виконавчого провадження не являється безпосередньо підставою для звільнення таких осіб із займаних підстав.

Натомість питання щодо добору кадрів на посади державного виконавця та начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС належить до компетенції Мін'юсту.

Таким чином, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову в частині позовних вимог заявлених до відповідачів, так як відсутні докази порушення прав та законних інтересів позивача внаслідок вчинення відповідачем-2 дій та прийняття постанови від 06.05.2015 в частині, що стосуються передачі виконавчого провадження № 4529908 з виконання Рішення Європейського суду з прав людини № 25476/02, виданого 15.02.2007, до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області для подальшого виконання.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині постановлення окремої ухвали та зобов'язання відповідачів подати до суду звіт про виконання постанови суду по даній справі у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Тобто, зі змісту наведеної норми вбачається, що постановлення окремої ухвали є лише правом, а не обов'язком суду. Крім того, винесення судом окремої ухвали чинним законодавством не віднесено до переліку можливих засобів захисту порушеного права, що виключає можливість такої вимоги.

Частиною 1 ст. 267 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В даному випадку, оскільки судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог з урахуванням відсутності порушеного права позивача, підстави для зобов'язання суб'єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення відсутні.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Погрібніченко І.М.

Суддя Шулежко В.П.