Справа № 444/799/16-а,2-а/444/47/16
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року Справа № 876/9694/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційні скарги Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_1 на постанову Жовківського районного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

15.04.2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, а саме просить визнати протиправним та скасувати рішення Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про здійснення розгляду заяви ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 та визнати протиправними дії Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина ОСОБА_3.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що місце проживання ОСОБА_3 визначене батьками у спорі про розірвання шлюбу, що відображено на звукозаписі судового засідання у справі № 463/408/15-ц (розглядалася Личаківським районним судом м. Львова). Зокрема батьки погодили, що місцем проживання дитини є місце проживання його матері, яка згідно вказаної вище довідки проживає за адресою АДРЕСА_1. Дане місце проживання не належить до територіальної юрисдикції відповідача, тому останній не вправі здійснювати будь-яких дій щодо встановлення місця проживання ОСОБА_3

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про здійснення розгляду заяви ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 Визнано протиправними дії Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина ОСОБА_3

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на те, що згідно з рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 03.03.2015 року (справа №463/408/15-ц), шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Вказаним рішенням суду не визначалось місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 після розірвання шлюбу. Зазначені позивачем обставини, «що місце проживання малолітнього ОСОБА_3 визначено під час розгляду справи про розірвання шлюбу та підтверджується звукозаписом судового засідання» не є належним доказом та не спростовує того факту, що на момент обстеження 23.03.2016 року дитина проживала разом зі своїм батьком територіально в Личаківському районі.

ОСОБА_1 постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на те, що позивачкою не обгрунтовано, у чому полягає порушення власне її права, свобод або інтересів, оскільки 19.04.2016 року на адресу Личаківської РДА надійшло звернення ОСОБА_1 про залишення без розгляду його звернення про визначення місця проживання малолітнього сина. Як наслідок відповідач 21.04.3016 року розгляд заяви ОСОБА_1 не здійснював.

Особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, а провадження по справі закриттю, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про здійснення розгляду заяви ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 та про визнання протиправними дії Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина ОСОБА_3.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що данийй спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку апеляційного суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 цього ж Кодексу).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як вбачається з матеріалів справи, суть спірних правовідносин полягає у правомірності здійснення розгляду заяви про визначення місця проживання малолітнього сина.

За змістом ст.19 Сімейного кодексу України є очевидним, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, - обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 Сімейного кодексу України). При розгляді сімейних спорів обов'язковими є наявність письмового висновку органів опіки і піклування та їхня участь у судовому засіданні. Складання зазначених висновків і участь у судових засіданнях покладено на відділи й управління освіти районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій і виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад.

Поряд з цим, відносини щодо визначення місця проживання малолітньої дитини регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема приписами ч.ч.1 і 2 ст.161 вказаного Кодексу передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відтак, адміністративний суд не може вирішувати спори про визначення місця проживання малолітньої дитини, оскільки такі спори не належать до публічно-правових, якими обмежується адміністративна юрисдикція.

Частиною1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України визначено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ, де передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З врахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що між даними особами фактично існує спір про право, вимоги апелянта не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади та місцевого самоврядування, а відтак існуючий спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, оскільки компетенція адміністративних судів на нього не поширюється.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між апелянтом та відповідачем, не містять ознак публічності, оскільки рішенням відповідача зачіпаються права апелянта в сфері сімейних правовідносин, захист яких в силу вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України, віднесений до компетенції місцевого суду в порядку цивільного судочинства, оскільки характер спірних правовідносин є цивільно-правовим і не має ознак публічно-правового спору.

Аналогічну правову позицію виклав в пункті 29 винесеної Постанови і Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», де зазначив, що рішення державних адміністрацій районів, районних державних адміністрацій у місті Києві та Севастополі, виконавчих комітетів районних у містах, сільських, селищних рад про встановлення опіки та піклування над дітьми стосується відносин, що регулюються цивільним (глава 6 ЦК) та сімейним (глава 19 СК) законодавством, і не належать до сфери публічно-правових відносин. Тому вимоги заінтересованих осіб про визнання таких рішень незаконними або визнання незаконними дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб (стаття 18 СК) є спорами про захист прав і інтересів і відповідно до статті 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Отже, з урахуванням положень ст.15 ЦПК та ст.17 КАС, даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Апелянти в апеляційній скарзі на вказані обставини не посилаються, однак відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.157 цього ж Кодексу суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому ч.1 ст.203 КАС України визначає, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями155 і 157 цього Кодексу.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та постановлення ухвали про закриття провадження у цій справі.

Крім цього згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Частиною 1 ст.94 КАС України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 1212 грн. 64 коп. (квитанція №ПН130064 від 15.12.2016 року)

Керуючись вищенаведеним колегія суддів вважає, що сплата позивачем судового збору підлягає відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Керуючись статтями 94, 160, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

апеляційні скарги Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Жовківського районного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року у справі №444/799/16-а скасувати, а провадження у справі - закрити.

Роз'яснити сторонам, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 1212 грн. 64 коп.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний