Справа № 536/1486/16-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 р. Справа № 536/1486/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти №3 батальйону УПП у місті Чернігові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Цибулька Андрія Володимировича на постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26.10.2016р. по справі № 536/1486/16-а

за позовом ОСОБА_3

до Інспектора роти № 3 батальйону УПП у місті Чернігові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Цибулька Андрія Володимировича

третя особа Управління патрульної поліції у м.Чернігів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_3(далі-позивач, ОСОБА_3.), звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом, в якому просив суд скасувати постанову Інспектора роти №3 батальйону УПП у місті Чернігові Департаменту патрульної поліції НП України Цибулька Андрія Володимировича серії ПС 2 №579263 від 03.09.2016р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26.10.2016р. позов задоволено.

Постанову серії ПС2 №579263, складену 03 вересня 2016 року Інспектором роти №3 батальйону УПП у місті Чернігові Департаменту патрульної поліції НП України Цибульком Андрієм Володимировичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення штрафу в сумі 425 грн. скасовано, і справу провадженням закрито.

Відповідач, не погодившись з даною постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, помилково виходив з того, що відповідач не мав права на місці вчинення адміністративного правопорушення проводити розгляд справи та виносити постанову. Вказує, що відповідач при несенні служби діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, та правомірно виніс 03.09.2016 року постанову про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч.2 ст.122 КУпАП і застосував до нього стягнення в виді штрафу сумі 425 грн. за те, що останній 03 вересня 2016 року біля 14 год. керуючи автомобілем в місті Чернігові проїхав перехрестя за заборонений жовтий сигнал світлофора, що підтверджується відеозаписом з нагрудної відеокамери.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Позивач надіслав на адресу суду заперечення проти апеляційної скарги, в яких зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 03 вересня 2016 року Інспектор роти №3 батальйону УПП у місті Чернігові Департаменту патрульної поліції НП України Цибулько Андрій Володимирович виніс постанову серії ПС2 №579263 у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за те, що останній 03 вересня 2016 року біля 14 год., керуючи автомобілем марки Buick skylark, державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Чернігові проїхав перехрестя проспекту Перемоги та вулиці Мстиславської на заборонений жовтий сигнал світлофору, чим порушив п.8.7.3.(г) Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КупАП, та застосував до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Позивач не погодився з таким рішенням відповідача, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки, на думку суду, в даному випадку відповідач не мав права на місці вчинення адміністративного правопорушення виносити постанову по справі про адміністративне правопорушення без складання протоколу про відповідне правопорушення, оскільки правопорушення, за які передбачена відповідальність на підставі ст. 122 КпАП, розгляду у скороченому провадженні не підлягають, а розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваного рішення, проте з інших підстав та мотивів, ніж застосовані судом першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 23 Закону України «Про Національну поліцію України» визначає, що основними повноваженнями патрульної поліції є, зокрема, виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху та контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративне правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення в тому й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності ( ч.ч.1,2 ст.7 КУпАП). Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).

Відповідно до ст.222 КупАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, чч.1-3 статті 122 КупАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України "Про національну поліцію", з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі Наказом МВС від 07.11.2015 було затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 (далі- Інструкція).

Ця Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Розділ ІІІ Інструкції визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення(п.1)

Пункт 2 Розділу ІІІ Інструкції конкретизує, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 1-3 статті 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, згідно з п.4 Розділу І Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що, розглянувши справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, Інспектор роти №3 батальйону УПП у місті Чернігові Департаменту патрульної поліції НП України Цибулько Андрій Володимирович правомірно виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання протоколу про відповідне правопорушення.

Щодо суті вчиненого правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 вересня 2016 року Інспектор роти №3 батальйону УПП у місті Чернігові Департаменту патрульної поліції НП України Цибулько Андрій Володимирович виніс відносно ОСОБА_3 постанову серії ПС2 №579263 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КупАП, та застосував до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

В оскаржуваній постанові відповідач зазначив, що 03 вересня 2016 року біля 14 год., керуючи автомобілем марки Buick skylark, державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Чернігові ОСОБА_3 проїхав перехрестя проспекту Перемоги та вулиці Мстиславської на заборонений жовтий сигнал світлофору, чим порушив п.8.7.3.(г) Правил дорожнього руху України.

Позивач в запереченнях на апеляційну скаргу пояснив, що того дня, а саме: 03 вересня 2016 року він дійсно проїжджав перехрестя проспекту Перемоги та вулиці Мстиславської в м. Чернігові, проте, жодних правил дорожнього руху він не порушував, оскільки проїхав перехрестя на миготливе зелене світло. Працівники поліції не складали адміністративного протоколу про порушення, не була накреслена схема, відсутні свідки, які б могли підтвердити даний факт.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів апеляційної інстанції зважає на наступне.

Пунктом 8.7.3 Правил дорожнього руху, затверджених Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, сигнали світлофора мають такі значення: а) зелений дозволяє рух; б) зелений у вигляді стрілки (стрілок) на чорному фоні дозволяє рух у зазначеному напрямку (напрямках). Таке саме значення має сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій секції світлофора; в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух; г) чорна контурна стрілка (стрілки), нанесена на основний зелений сигнал, інформує водіїв про наявність додаткової секції світлофора і вказує інші дозволені напрямки руху ніж сигнал додаткової секції; ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу; е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух; є) поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу; ж) чорні контурні стрілки на червоному і жовтому сигналах не змінюють значення цих сигналів та інформують про дозволені напрямки руху при зеленому сигналі; з) вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

Згідно з пунктом 8.10 Правил дорожнього руху, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Відповідно до частини другої статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника <...>, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як свідчать матеріали справи, при винесені постанови в справі про адміністративне правопорушення інспектором не були з'ясовані ці обставини.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу(посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, у постанові про адміністративне правопорушення не зазначено, які саме наявні докази вини у скоєнні позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на відеозапису з нагрудної відеокамерн відповідача як на доказ наявності в діях позивача порушень правил дорожнього руху колегія суддів оцінює критично, виходячи з наступного.

Відповідно до п.16.8. Правил дорожнього руху водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Як свідчать матеріали справи, відповідач зробив висновки про проїзд позивачем перехрестя на забороняючий жовтий сигнал світлофору, знаходячись на протилежній частині перехрестя та спостерігаючи за сигналом світлофору, що регулює рух транспортних засобів в протилежному ніж той, в якому рухався ОСОБА_3 напрямку.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів перевірки справності та синхронності роботи світлофора за напрямком руху автомобілю Вuіск, номерний знак НОМЕР_2. Також відповідачем і не спростовано жодними доказами твердження позивача стосовно того, що на момент увімкнення сигналу світлофору, що забороняє рух, останній вже перетнув горизонтальну розмітку 1.12 (стоп-лінія).

Підсумовуючи вказане, судова колегія приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, не з'ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.280 КУпАП та не спростовано позицію позивача.

Під час розгляду справи доказів, які б свідчили про правомірність рішення відповідача, отримано не було.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що, задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції не було надано оцінку по суті адміністративного порушення, зазначеного в оскаржуваній постанові та не надано оцінку обґрунтованості мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з помилкових мотивів.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач притягнутий до адміністративної відповідальності без достатніх для цього підстав, винесена щодо нього постанова підлягає скасуванню як протиправна, а позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, але саме з підстав, зазначених у мотивувальній частині постанови.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, якою передбачено підставою для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

На підставі вище викладеного, та з урахуванням положень ст. 201 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині підстав та мотивів задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 3 батальйону УПП у місті Чернігові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Цибулька Андрія Володимировича задовольнити частково.

Постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26.10.2016р. по справі № 536/1486/16-а змінити в частині підстав та мотивів задоволення позову.

В іншій частині постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26.10.2016р. по справі № 536/1486/16-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І. Любчич Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 23.01.2017 р.