Справа № 415/5565/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Калмикова Ю.О.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року справа №415/5565/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Челахової О.О., позивача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 04 листопада 2016 року у справі № 415/5565/16-а за позовом ОСОБА_2 до інспектора патрульної поліції в м. Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Мельника Миколи Ігоровича про визнання протиправними дії та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до інспектора патрульної поліції в м. Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному ДПП НПУ Мельника Миколи Ігоровича про:

- визнання дій відповідача щодо затримання позивача, застосування до нього фізичного впливу, безпідставного утримання більше як на три години, безпідставного примусу здачі крові на аналіз, складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності неправомірними;

- скасування постанови № 032129 серії АР від 15 жовтня 2016 року про застосування адміністративного штрафу у розмірі 425,00 грн.;

- закриття адміністративного провадження відносно позивача за ч. 1 ст. 126 КУпАП за відсутністю в діях події та складу адміністративного правопорушення (а.с. 2-5).

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 04 листопада 2016 року у справі № 415/5565/16-а адміністративний позов задоволено частково. Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 032129 від 01 жовтня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн., визнано протиправною та скасовано. Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 39-42).

Не погодившись з судовим рішенням, Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 04 листопада 2016 року у справі № 415/5565/16-а та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що постанову про притягнення позивача по адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП складено правомірно, оскільки позивач, будучи водієм транспортного засобу не надав на вимогу відповідача посвідчення водія.

Апелянт посилається, як на докази того, що саме ОСОБА_2 був водієм автотранспортного засобу, на відеозапис вчинення позивачем правопорушення, показання працівників АЗС «Parallel».

Крім того, апелянтом вказано на порушення судом норм процесуального права щодо не долучення до судового засідання свідків, а саме працівника автозаправної станції, та інспекторів Патрульної поліції, які знаходились на місці вчинення позивачем правопорушення (а.с. 49-55).

Представник апелянта в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

В судовому засідання позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, надав пояснення аналогічні викладеним в запереченнях на апеляційну скаргу, наданих до канцелярії суду (а.с. 71-78).

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 15 жовтня 2016 року відповідачем прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 032129, щодо ОСОБА_2, відповідно до якої позивач, керуючи транспортним засобом SKODA OCTAVIA державний номер НОМЕР_1 15 жовтня 2016 року о 01 годині 05 хвилин в м. Лисичанськ по вул. Пустишева, буд. № 20, не пред'явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 11).

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття спірної постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності прийнятої спірної постанови, відтак вона є такою, що підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Інструкції № 1395, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, оскаржувана постанова складена відповідачем Мельник М.І. в порушення вимог п. 4 розділу І Інструкції № 1395, оскільки сам відповідач Мельник М.І. не виявляв правопорушення з боку позивача, особисто не просив позивача пред'явити посвідчення водія, не бачив правопорушень з боку позивача, не бачив і керування позивачем транспортного засобу або того факту, що позивач пересів із-за керма транспортного засобу на заднє пасажирське місто, оскільки він під'їхав пізніше і виконав лише технічну роботу, яка полягала у складанні спірної постанови, яка, зокрема, була складена не за місцем вчинення адміністративного правопорушення.

Зазначені обставини також знайшли підтвердження в постанові Лисичанського міського суду Луганської області від 21.12.2016 року у справі ОСОБА_2 щодо притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення 15 жовтня 2016 року адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-2,130 ч.1 КУпАП, відповідно до якої провадження по зазначеній справі закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна постанова прийнята з порушення вимог норм чинного законодавства особою, яка не була свідком скоєння адміністративного правопорушення та викладені в постанові обставини є його припущенням.

Вивчивши матеріали справи в частині з'ясування наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об'єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Кожен водій транспортного засобу повинен мати про собі та, у визначених законодавством випадках, пред'явити чи передати для перевірки посадовим особам наступні документи - посвідчення водія, тощо.

Вимогу пред'явити чи передати для перевірки посвідчення водія посадова особа може зажадати у випадках, передбачених законодавством у особи яка керувала транспортним засобом.

З пояснень позивача в суді апеляційної інстанції та свідка ОСОБА_4, наданих до суду першої інстанції, судами встановлено, що позивач 15 жовтня 2016 року не керував транспортним засобом SKODA OCTAVIA держ.номер НОМЕР_1, а ним керувала ОСОБА_4 При цьому, позивач не надав посвідчення водія інспектору патрульної поліції,оскільки був пасажиром.

Винність особи у вчиненні правопорушення має бути доведена доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом першої та апеляційної інстанції, досліджені відеозаписи, з яких вбачається наступне.

Позивач - ОСОБА_2 15 жовтня 2016 року, під час відеофіксації, перебував на задньому пасажирському сидінні транспортного засобу SKODA OCTAVIA державний номер НОМЕР_1.

Факт керування транспортним засобом позивачем на відеозаписі не зафіксовано.

Крім того, суд зазначає, що відеозапис від 17 жовтня 2016 року опитування працівників автозаправної станції щодо того, що вони бачили позивача вночі, не доказує того, що саме позивач 15 жовтня 2016 року керував автотранспортним засобом під час фіксування адміністративного правопорушення, припущення працівників станції щодо цього не є доказом у розумінні ст. 69, 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 032129 від 15 жовтня 2016 року вбачається, що, особа, щодо якої розглядається справа, керуючи транспортним засобом SKODA OCTAVIA 15 жовтня 2016 року о 01 годині 05 хвилин в м. Лисичанськ вул. Пустишева, буд. № 20, не пред'явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Тобто, відповідачем в даній постанові зазначено саме факт непред'явлення ОСОБА_2 для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.

Враховуючи вищевикладене та відсутність належних та допустимих доказів керування позивачем 15 жовтня 2016 року транспортним засобом SKODA OCTAVIA, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що пояснення відповідача будуються на припущеннях та не підкріплені жодним належним доказом.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено факт того, що ОСОБА_2 15 жовтня 2016 року керував транспортним засобом SKODA OCTAVIA, у зв'язку з чим не набув статусу водія, а був лише пасажиром даного транспортного засобу, відтак він не був зобов'язаний пред'являти для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та інші належні документи, як водій.

Крім того, відповідно до п. 2.1. «а» Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

З аналізу вищезазначеної норми права вбачається, що п. 2.1. «а» Правил дорожнього руху України не передбачено пред'явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, водночас п. 2.4.«а» Правил дорожнього руху передбачає, що на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Таким чином, відповідачем неправильно застосовані Правила дорожнього руху України, у зв'язку з чим неправильно обрана кваліфікація бездіяльності позивача (з помилковим застосуванням п. 2.1 «а» ПДР, замість належного п. 2.4 «а»), що відображена в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 032129 від 15 жовтня 2016 року.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в бездіяльності позивача (щодо непред'явлення інспектору посвідчення водія) відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, відтак, спірна постанова є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

Що стосується доводів апелянта щодо не залучення до судового розгляду свідків,а саме працівників АЗС та інспекторів патрульної поліції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.4 ст.65 КАСУ, свідок викликається з ініціативи суду або осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи не вбачається заявлення клопотання відповідачем про допис свідків. В суді першої інстанції були допитані свідки за клопотанням тільки позивача.

Апелянтом також не заявлено клопотань про допит свідків і під час апеляційного оскарження.

Суд апеляційної інстанції вважає можливим розгляд справи відповідно до матеріалів справи та встановлених в суді першої інстанції обставин, які апелянтом не спростовані без допиту інших свідків.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 04 листопада 2016 року у справі № 415/5565/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 04 листопада 2016 року у справі № 415/5565/16-а за позовом ОСОБА_2 до інспектора патрульної поліції в м. Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Мельника Миколи Ігоровича про визнання протиправними дії та скасування постанови - залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 18 січня 2017 року.

Повний текст ухвали виготовлено 20 січня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова