Справа № 204/6966/16-а
Суддя: Токар Н. В.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/6966/16-а
Провадження № 2-а/204/10/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Онбиш А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Інспектора сектора КВП Головного Управління національної поліції в місті Дніпропетровську ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ДР №164214 від 18.10.2016 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного стягнення штрафу у розмірі 680 грн. 00 коп. за ч.2 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у звязку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що постановою серії ДР №164214 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складеною інспектором сектора КВП ГУНП ОСОБА_2, 18.10.2016 року застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. 00 коп. Вважає, що дана постанова ухвалена незаконно та підлягає скасуванню, оскільки при розгляді справи не були зясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за який законодавством України встановлено адміністративну відповідальність. Посилався на те, що відповідач по справі зупинив його по надуманим причинам, не надав можливості надати пояснення, не зафіксував їх та притягнув його до адміністративної відповідальності з порушенням чинного законодавства України, у звязку з чим він вимушений звернутися до суду.

Представник позивача у судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання відповідач не зявився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що інспектором сектора КВП ГУНП в місті Дніпропетровську ОСОБА_2, 18.10.2016 року винесено постанову серії ДР №164214 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме 18.10.2016 року о 14 год. 40 хв. в м.Дніпро, пров.Добровольців, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Мерседес Бенц» номерний знак НОМЕР_1 маршрутного таксі по маршруту №119, на якому стоянкова гальмова система при відключеному від трансмісії двигуні не забезпечує нерухомий стан, чим порушив п.41.4.1 (д) Правил дорожнього руху України (арк.с.10).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Щодо вимог позивача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДР №164214 від 18.10.2016 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст.70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, відповідачем на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП доказів, в тому числі і автоматичної відео фіксації правопорушення, до цієї постанови не додавалося.

Тобто, фактично відсутні будь-які докази, які б вказували на вчинення позивачем правопорушення, зазначеного у постанові серії ДР №164214 від 18.10.2016 року.

Саме по собі описання відповідачем в оскаржуваній постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, передуванню якому і є фіксування цього правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, відповідач зазначеного обов'язку не виконав.

Так, законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанову серії ДР №164214 від 18.10.2016 року, по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 необхідно скасувати.

Щодо вимог позивача про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними ст.2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Отже, під дискреційним повноваженням слід розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Суд є правозастосовуючим органом та не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Так, питання закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення віднесено до виключної компетенції відповідача.

За таких обставин суд, дотримуючись принципів законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, не має права перебирати на себе повноваження суб'єкта владних повноважень у відповідних правовідносинах, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно ч.5 ст.94 КАС України, судові витрати компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного, керуючись Правилами дорожнього руху України, ст.ст.251, 254, 280 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 8, 9, 69-71, 94, 100, 104, 159, 160, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Інспектора сектора КВП Головного Управління національної поліції в місті Дніпропетровську лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову серії ДР №164214 від 18.10.2016 року, винесену інспектором сектора КВП Головного Управління національної поліції в місті Дніпропетровську ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП - скасувати.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Токар