Справа № 808/205/16
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2017 рокусправа № 808/205/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Мельника В.В. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Наукове промислово-комерційне об'єднання «ТАТА» до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ПП «Наукове промислово-комерційне об'єднання «ТАТА» звернулося до суду з вищевказаним позовом в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 28.09.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання за податком на додану вартість на суму 496 033,50 грн., у тому числі за основним платежем - 330 689,00 грн. та за штрафними санкціями - 165 344,50 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "В4" від 28.09.2015 № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 45 505,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на безпідставність висновків податкового органу щодо не встановлення факту реальності господарських операцій з ТОВ «МЕГА-ЛІТ-7», ТОВ «Маркет Пак», ТОВ «Охорона і Захист», ТОВ «Айрес Груп», враховуючи той факт що податковим органом не було взято до уваги наявність усіх первинних документів що підтверджують реальність вказаних операцій.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням СДПІ з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі МГУ ДФС України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила постанову суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги неузгодженість товарно-транспортних накладних в яких пункти відправлення товару не співпадають з податковою адресою постачальника та неможливість ідентифікувати осіб, які брали участь у господарській операції.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ПП «Наукове промислово-комерційне об'єднання «ТАТА» просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник податкового органу підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представники ПП «Наукове промислово-комерційне об'єднання «ТАТА»» просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ПДВ за період з 01.05.2015 по 30.06.2015.

За результатами перевірки було складено Акт від 18.09.2015 № 2324/08-27-2203/19264196 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП «НПКО «ТАТА» () з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.05.2015 по 30.06.2015», яким встановлено порушення позивачем п.п. 14.1.36, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до: заниження ПДВ на загальну суму 330 689,00 грн., у тому числі за травень 2015 року на суму ПДВ 17 992,00 грн., за червень 2015 року на суму ПДВ 312 697,00 грн.; завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за червень 2015 року та суми від'ємного значення, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 45 505,00 грн.

Висновків про допущені порушення норм податкового законодавства податковий орган виходив з того, що пункти відправки придбаного позивачем товару не відповідають податковим адресам контрагентів позивача ТОВ «МЕГА-ЛІТ-7», ТОВ «Маркет Пак», ТОВ «Охорона і Захист», ТОВ «Айрес Груп». Сертифікати (паспорти) якості, відповідності придбаного позивачем товару або інші такі документи у нього відсутні. Також, на підставі наданих позивачем до перевірки видаткових та товарно-транспортних накладних неможливо ідентифікувати осіб, які безпосередньо брали участь у здійсненні господарських операцій позивача із наведеними контрагентами. Крім того, аналізом податкової звітності та інформаційних баз даних по ТОВ «МЕГА-ЛІТ-7», ТОВ «Маркет Пак», ТОВ «Охорона і Захист», ТОВ «Айрес Груп» було встановлено відсутність у них трудових та матеріальних ресурсів, основних і транспортних засобів, необхідних для провадження господарської діяльності. Отже, відповідач дійшов висновку, що господарські операції між позивачем з однієї сторони та ТОВ «МЕГА-ЛІТ-7», ТОВ «Маркет Пак», ТОВ «Охорона і Захист», ТОВ «Айрес Груп» з іншої сторони фактично не відбувались,

На підставі Акта перевірки відповідачем було прийнято два податкових повідомлення-рішення, а саме: 1) податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 28.09.2015 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 496 033,50 грн. з яких: за основним платежем - 330 689,00 грн., за штрафними санкціями - 165 344,50 грн.; 2) податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 28.09.2015 № яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 45 505,00 грн.

Так у перевіряємий період, позивачем з метою провадження господарської діяльності було укладено договори поставки товарів з ТОВ «МЕГА-ЛІТ-7», ТОВ «Маркет Пак», ТОВ «Охорона і Захист», ТОВ «Айрес Груп», а саме: Договір від 02.06.2015 № 02/06 (т. 1, а.с. 87), Договір від 01.06.2015 № 25 (т. 1, а.с. 99), Договір від 01.06.2015 № 15 (т. 1, а.с. 118).

На виконання умов зазначених господарських операцій були складені видаткові та податкові накладні, (т. 1, а.с. 83, 86, 89, 91, 96-98, 101, 103-106, 108, 109, 112, 113, 115, 116); Оплата за поставлений товар підтверджується копіями рахунків на оплату (т. 1, а.с. 82, 88, 100, 107, 111, 114, 119, 123, 128, 131, 135, 139, 145, 156, 159, 163, 166, 170, 173) та копіями платіжних доручень (т. 1, а.с. 85-95).

Також, у матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні, які підтверджують факт транспортування придбаного позивачем у ТОВ «МЕГА-ЛІТ-7», ТОВ «Маркет Пак», ТОВ «Охорона і Захист», ТОВ «Айрес Груп» товару (т. 1, а.с. 84, 90,92, 102, 110, 117, 122, 125, 126, 134, 138, 141-143, 148-154, 162, 176). На зазначених документах містяться підписи уповноваженими особами позивача, які отримували придбаний товар, скріплені печаткою суб'єкта господарювання.

В подальшому отримані ТМЦ були використані позивачем у власній господарській діяльності.

Відповідно до ст.185, ст. 188-189, ст.198, 201 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів, місце надання яких знаходиться на митній території України; поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість; платник податків зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, яка є підставою для віднесення вказаної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту Покупця.

Підпунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст.198 ПКУ вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4., п.201.10, ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний виписати податкову накладну у двох екземплярах та надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені за законом певні реквізити, у т. ч. ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні.

Відповідно до п.п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що наявність у позивача, податкових та видаткових накладних по господарськими операціями, що перевірялися, а також відповідних розрахункових документів, дані яких враховані та відображені у бухгалтерському та податковому обліку позивача повністю підтверджують законність нарахування ПП «Наукове промислово-комерційне об'єднання «ТАТА відповідних сум прибутку, валових витрат, нарахування податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, а також підтверджують факт здійснення господарських операцій позивача з придбання у контрагента товарів на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних товарів були включені до податкового кредиту.

Вказані первинні документи відповідають ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до п.200.1-200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті і перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом, а при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг, а залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій.

Висновками перевірки та судом першої інстанції не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту, від'ємного значення ПДВ та на подальше отримання бюджетного відшкодування.

Реальність господарських операцій по вказаному у перевірці контрагенту підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, розрахунковими документами, товарно-транспортними накладними.

Господарські операції пов'язуються з основним видом діяльності позивача.

Посилання податкового органу на відсутність у контрагента позивача можливостей для надання послуг в силу відсутності основних засобів та персоналу не може свідчити про нереальність угод через те, що укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі надання послуг та поставки товару, податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит та на формування валових витрат в залежності від того, за яких ресурсів (власних або залучених) надавалися послуги або здійснювалася поставка товару постачальником.

Судом першої інстанції вірно відхилено доводи податкового органу щодо наявності неузгодженості в оформленні товарно-транспортних накладних оскільки податкове законодавство не містить імперативних приписів відвантаження товару виключно з податкової адреси контрагентів.

Колегією суддів також відхиляються доводи податкового органу з приводу відсутності сертифікатів якості на товар, як обставину яка виключає реальність господарської операції, оскільки наявність або відсутність зазначених документів не може підтверджувати або спростовувати самого факту здійснення господарської операції, крім того продукція яка поставлялася не потребує обов'язкової сертифікації.

Зазначені факти свідчать на користь висновку суду першої інстанції щодо підтвердження реальності спірної господарської операції, крім того відсутність деяких документів, а так само помилки в їх заповненні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, в той час як з інших даних вбачається фактичний рух активів та зміна у капіталі позивача у зв'язку з його господарською діяльністю.

Згідно висновків акту перевірки правочини, вчинені позивачем, відповідач кваліфікує як такі, що не направлені на реальне настання правових наслідків, а отже визнає їх нікчемними. Проте, за приписами ст. 234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається недійсним судом. Між тим, відповідач не наведено посилань на судові рішення щодо недійсності вчинених позивачем правочинів як фіктивних або інших доказів щодо фіктивності здійснюваної позивачем діяльності. Таким чином, відповідач невірно застосовує норми чинного законодавства України в частині кваліфікації вчинених позивачем правочинів.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що відповідачем не підтверджено правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена 25 січня 2017 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова