Справа № 826/3220/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3220/16 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А
19 січня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Кузьмишиної О.М., Твердохліб В.А.;
за участю секретаря: Драч М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Державного підприємства «Документ» про про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2015 року, ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Державного підприємства «Документ», в якій просила: визнати незаконним дії та протиправною тимчасову відмову Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві та державного підприємства «Документ» у тимчасовій відмові у наданні позивачу паспорту для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм із підстав порушення щодо неї кримінальної справи та обрання запобіжного заходу підписка про невиїзд; зобов`язати відповідачів Головне управління державної міграційної служби України в м. Києві та Державне підприємство «Документ» протягом 7 робочих днів із дня набрання чинності рішенням суду видати позивачу паспорт громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм; стягнути із відповідачів на користь позивача судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що здійснення відповідно до відомчого Порядку №1603 перевірки відомостей про порушення проти позивача кримінальних справ (як вказано вище) й виявлення інформації щодо порушення таких кримінальних справ, не може бути підставою для відмови у видачі йому паспорта громадянина України для виїзду за кордон, позаяк, на час його звернення за таким документом, вищенаведена обставина (порушення кримінальної справи) не визначена як підстава для тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, відповідно до приписів чинного законодавства України, а саме, відповідно до норм Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Порядку №152.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.
Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).
Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.
Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін з таких підстав.
Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Між тим, як встановлено судом, 16.10.2009 р. Голосіївським районним судом м. Києва відносно ОСОБА_1 було обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.
Станом на 02.09.2015 р. остаточного рішення по зазначеній справі не ухвалено. Відповідно до норм КПК України (редакція 1960 року) 16.10.2009 р. відносно ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, в той же час станом на 02.09.2015 р. зазначений захід не змінювався.
Так, ОСОБА_1 08.04.2015 р. звернулась із заявою до Центру обслуговування громадян «Паспортний сервіс» Державного підприємства «Документ» (Відповідач-2) з метою оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Як зазначено у позовній заяві, працівником центру прийнято від позивача заяву на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм в терміновому порядку, про що було укладено договір № 9-08042015/39 від 08.04.2015 р., та надано позивачем необхідні документи, сплачено обумовлені платежі.
10.09.2015 р. позивачем від Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві отримано лист за №1-23/П-1013/15 від 04.09.2015 р., яким позивачу тимчасово відмовлено у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон на підставі п.п. 3) п. 43 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 р. за №152.
Враховуючи зазначені вище обставини, вважаючи дії відповідачів щодо тимчасової відмови у видачі закордонного паспорту громадянина України для виїзду за кордон протиправними, позивач звернулася за захистом своїх порушених прав та інтересів у судовому порядку до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Надаючи правову оцінку обставинам справи сколегя суддів звертає увагу на наступне.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері врегульовано Законом України від 21.01.1994 р. №3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (в чинній на час спірних правовідносин редакції) (далі - Закон №3857).
Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цимЗаконом, та в`їхати в Україну.
На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається.
Порядок в`їзду до іноземної держави регулюється законодавством відповідної держави.
Громадянин України ні за яких підстав не може бути обмежений у праві на в`їзд в Україну.
Згідно до ст. 2 Закону №3857 документами, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; проїзний документ дитини; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка.
Положення про зазначені документи затверджуються у встановленому порядку. Ці документи є власністю України і за умови їх належного оформлення є дійсними для виїзду в усі держави світу.
У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 4 Закону №3857 оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться громадянам України, які постійно проживають в Україні і досягли 18-річного віку, - за особистим клопотанням про отримання паспорта або через своїх законних представників до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. У виняткових випадках (за наявності вимог держави, до якої здійснюється виїзд, чи вимог міжнародної організації, для участі в заходах якої здійснюється виїзд, а також у разі виїзду на постійне проживання за кордон усиновленої іноземцями дитини - громадянина України) паспорт може бути оформлено до досягнення громадянином 18-річного віку. Порядок оформлення, видачі, обміну, повернення, вилучення, знищення, визнання недійсним паспорта громадянина України для виїзду за кордон визначається Кабінетом Міністрів України. Бланки паспорта громадянина України для виїзду за кордон виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.
Нормою ст. 5 Закону №3857 визначено, що заяви громадян України або їх законних представників про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини (далі - паспорт) розглядаються протягом не більше трьох місяців з дня подання документів, а якщо поїздка пов`язана з терміновим лікуванням від`їжджаючого, від`їздом особи, яка супроводжує тяжкохворого, чи смертю родича, який проживає за кордоном, - протягом трьох робочих днів. У разі виїзду на постійне проживання за кордон усиновленої іноземцями дитини - громадянина України для неї оформляється паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Термін його оформлення - до десяти робочих днів (ч. 1).
У разі обґрунтованої відмови у видачі громадянинові України паспорта мотиви такого рішення доводяться до відома заявника у письмовій формі (ч. 2).
Повторне клопотання може бути прийнято до розгляду не раніш як через шість місяців після остаточного вирішення питання про відмову у видачі паспорта. При цьому беруться до уваги матеріали, подані раніше, якщо зазначені в них дані залишилися без зміни (ч. 3).
В той же час, згідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону №3857 громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень.
Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті (ч. 2).
Громадянин України, який має паспорт, у разі, коли існують обставини, що обмежують відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право його виїзду за кордон, зобов`язаний здати свій паспорт на збереження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, за місцем проживання у місячний термін після виникнення таких обставин. За наявності достатніх підстав паспорт, що зберігається в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, повертається у 10-денний термін з моменту звернення громадянина або його законного представника (ч. 3).
Паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами, уповноваженими на те посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, та консульською службою України (ч. 4).
У разі повернення громадянину України тимчасово затриманого (вилученого) паспорта у межах терміну його дії державне мито не справляється (ч. 5).
Згідно до п. 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 р. №152 (далі - Порядок №152) Паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім`я якої він оформлений, за кордоном і дає такій особі право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Відповідно до п. 5 Порядку №152 оформлення, видача паспорта для виїзду за кордон громадянам (у тому числі отримання відцифрованих відбитків пальців рук) здійснюється територіальними органами або підрозділами ДМС незалежно від місця проживання громадянина у взаємодії з Головним обчислювальним центром Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) та Державним центром персоналізації документів (далі - Центр).
Внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр) здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС, яка ведеться для обліку даних. Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета.
Разом з тим, нормою п.п. 3 п. 43 Порядку №152 встановлено, що територіальний орган або підрозділ ДМС може прийняти рішення про тимчасову відмову у видачі особі паспорта для виїзду за кордон в разі, коли стосовно особи в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого особі заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень.
Отже, із змісту наведених норм вбачається, що наявність інформації про застосування відносно особи, яка звернулася за оформленням паспорту для виїзду за кордон, запобіжного заходу, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень, є безумовною підставою для тимчасової відмови у видачі такого документу до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень.
Колегія суддів вивчаючи матеріали справи а також надані заперечення на апеляційну скаргу, звертає увагу на те, що водночас, як вже встановлено під час судового розгляду справи, станом на час здійснення відповідачем-1 перевірки наявності чи відсутності обставин, що обмежують право позивача на виїзд за кордон, отримано від органів МВС України та Шевченківського районного суду інформацію про відсутність остаточного судового рішення у кримінальній справі та незмінність застосованого 16,10.2009 р. до позивача запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.
Підписка про невиїзд полягає у відібранні від підозрюваного або обвинуваченого письмового зобов`язання не відлучатися з місця постійного проживання або з місця тимчасового знаходження без дозволу слідчого. Якщо підозрюваний або обвинувачений порушить дану ним підписку про невиїзд, то вона може бути замінена більш суворим запобіжним заходом; про це підозрюваному або обвинуваченому повинно бути оголошено при відібранні від нього підписки про невиїзд.
Підписка про невиїзд є найбільш поширеним запобіжним заходом. Вона обирається у випадках, коли обставини справи свідчать про те, що мета застосування запобіжного заходу може бути досягнута і при обмеженні права обвинуваченого (підозрюваного) відлучатися з місця його постійного проживання або тимчасового знаходження. Під місцем постійного проживання обвинуваченого (підозрюваного) слід розуміти той населений пункт, в якому він за гіевною адресою має постійне житло, прописаний, проживає разом з сім`єю (якщо вона є). Місце тимчасового знаходження - це місце, в якому він перебуває у зв`язку з проїздом, відрядженням, хворобою, відпусткою, навчанням тощо. Закон не передбачає права органу дізнання, слідчого, прокурора, судді і суду при обранні підписки про невиїзд визначати місце проживання обвинуваченому (підозрюваному) на період провадження в справі. Він надає їм лише право заборонити обвинуваченому (підозрюваному) залишати місце постійного або тимчасового знаходження без їх дозволу. Дозвіл на залишення місця проживання необхідним у випадках постійного або тимчасового переїзду до іншого населеного пункту або іншої місцевості.
При переїзді в межах місця проживання (в зв`язку з одержанням, наймом, обміном квартири тощо), вказаного в підписці, дозвіл не потрібен, але про зміну адреси обвинувачений (підозрюваний) повинен повідомити орган, упровадженні якого знаходиться справа. Відсутність обвинуваченого (підозрюваного) протягом тривалого часу за адресою, зазначеної в підписці, без повідомлення про це відповідного органу має розглядатися як порушення підписки. Дозвіл на постійний або тимчасовий виїзд з місця проживання або відмова в ньому оформлюються мотивованою постановою слідчого, прокурора, судді або ухвалою суду. Постанова слідчого і прокурора про відмову в задоволенні клопотання може бути оскаржена обвинуваченим у загальному порядку (ст. 234-236 КПК). Застосування підписки про невиїзд оформлюється двома процесуальними документами: постановою (ухвалою, вироком) про обрання запобіжного заходу (ч. 2 ст. 148 КПК) і самою підпискою про невиїзд, в якій вказується місце ї дата її відібрання, прізвище, ім`я, по батькові, адреса обвинуваченого (підозрюваного), зміст зобов`язання, оголошення про наслідки його порушення. Цей документ підписують обвинувачений (підозрюваний) і особа, котра відібрала підписку. Підписка про невиїзд істотно відрізняється від письмового зобов`язання обвинуваченого повідомити про зміну свого місця перебування і з`являтися за викликом (ч.З ст.148 КПК). Вона: а) є запобіжним заходом; б) може застосовуватись не тільки до обвинуваченого, а й до підозрюваного; в) суттєво обмежує право цих осіб на зміну місця проживання; г) застосовується за відповідною постановою чи ухвалою (вироком); д) може бути замінена більш суворим запобіжним заходом, тим часом як порушення зазначеного зобов`язання може потягнути лише застосування запобіжного заходу, в тому числі і підписки про невиїзд.
Між тим, відомості про результати закінчення кримінального провадження та скасування запобіжного заходу станом на час вирішення даної адміністративної справи по суті до суду першої інстанції не надходили.
Таким чином, Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві, керуючись пунктами 3 та 6 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України та підпункту 3 пункту 43 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою КМУ від 07 травня 2015 року №152, правомірно тимчасово відмовив ОСОБА_1 у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Щодо посилання апелянта на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25.02.2015 року, якою в задоволенні клопотання про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено, та зобов`язано підозрювану ОСОБА_1 прибувати за кожною вимогою до суду та до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні, колегія суддів звертає увгу на наступне.
Колегією суддів відповідно до матеріалів справи та надланих поясненб, встановлено, що станом на час здійснення відповідачем-1 перевірки наявності чи відсутності обставин, що обмежують право позивача на виїзд за кордон, отримано від органів МВС України та Шевченківського районного суду інформацію про відсутність остаточного судового рішення у кримінальній справі та незмінність застосованого 16.10.2009 р. до позивача запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, відповідно до ст. 151 КПК України від 28.12.1960 року.
Між тим, відомості про результати закінчення кримінального провадження та скасування запобіжного заходу станом на час вирішення даної адміністративної справи по суті до суду не надходили.
За таких обставин, тимчасово відмовляючи позивачу у видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон відповідач-1 діяв правомірно, а відтак, дослідивши наявні у справі матеріали та пояснення сторін, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до вимог ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.
(Повний текст виготовлено 19 січня 2017 року).

Головуючий суддя:
Судді:
Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Кузьмишина О.М.

Твердохліб В.А.