Справа № 337/3314/16-а(2-а/337/150/2016)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2017 рокусправа № 337/3314/16-а(2-а/337/150/2016)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 4 УПП в м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 про скасування постанови про справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до інспектора роти № 1 батальйону № 4 УПП в м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 044128 від 22.08.2016 року, складену відповідачем відносно позивача за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю складу правопорушення.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт вчинення адміністративного правопорушення. Зазначено, що показання свідка не можуть прийняті до уваги, оскільки останній не міг чітко вказати, який саме автомобіль здійснював порушення правил ПДР.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно постанови АР № 044128 від 22.08.2016 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за порушення п.п.1.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність по ч.1 ст. 122 КУпАП.

Із вказаної постанови вбачається, що 22.08.2016 року о 13:15 год., керуючи автомобілем «ОPEL ASTRA 1.61», номерний знак АР 188191, позивач у м. Запоріжжі, проспект Ювілейний, перетнув лінію суцільної розмітки 1.1, у звязку з чим порушив вимоги п.п.1.1 ПДР.

Скасування вказаної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності і було предметом судового розгляду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доказів того, що він не порушував правил дорожнього руху, до суду надано не було. Крім того, показаннями свідка, а саме інспектора патрульної поліції ОСОБА_3, підтверджено факт перетинання позивачем суцільної лінії та виконання розвороту.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Виходячи зі змісту п.1.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пп.1.1. розділу 34 ПДР горизонтальна розмітка (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

За приписами статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, передбачених частинами 1, 2, 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, що встановлюються протоколом, про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 72 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, саме відповідач у справі зобов'язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Так, з долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського неможливо встановити факт порушення ПДР саме позивачем, адже фактично фіксація відео починається з моменту зупинки автомобіля, тоді як сам момент скоєння адміністративного правопорушення відповідачем зафіксовано не було.

Таким чином, факт вчинення позивачем правопорушення інспектором патрульної поліції зафіксовано лише візуально під час здійснення контролю за дотриманням учасниками дорожнього руху ПДР України, а тому колегія суддів зазначає, що вказаний спосіб не є належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного правопорушення в розумінні ст. 251 КУпАП, а відтак не може бути використаний відповідачем як засіб доказування у суді.

При цьому колегія суддів апеляційного суду критично ставиться до посилань суду першої інстанції на показання свідка ОСОБА_3, згідно яких останній бачив, як позивач перетнув суцільну лінію та виконав розворот, не доїжджаючи до перехрестя, оскільки ОСОБА_3 є інспектором УПП у м. Запоріжжі ДПП, який 22 серпня 2016 року патрулював разом з інспектором Башлай Р.О., а отже останній є співробітником третьої особи та являється зацікавленою особою. З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, відповідач мав вжити заходів щодо встановлення незацікавлених та безсторонніх свідків виявленого порушення.

Також в постанові, що оскаржується зазначено, що факт правопорушення, окрім відео, підтверджується поясненнями, однак в матеріалах адміністративної справи останні відсутні, а з пояснень особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, які зафіксовані на відео, вбачається, що остання не погоджується з вчиненням адміністративного правопорушення, а відповідно свою вину не визнає.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу суду першої інстанції, що всупереч приписам ст. 283 КУпАП в постанові про накладення адміністративного стягнення не конкретизовано детальне місце вчинення адміністративного правопорушення, а саме лише зазначено: м. Запоріжжя, проспект Ювілейний, тоді як в судовому засіданні інспектором патрульної поліції надавались більш розгорнуті пояснення щодо скоєного порушення, у тому числі і стосовно місця вчинення останнього, з огляду на що не видається за можливе ідентифікувати реальне місце вчинення адміністративного правопорушення.

Вказані недоліки додатково свідчать про невідповідність постанови про адміністративне правопорушення приписам чинного законодавства, що є підставою для визнання її протиправною та скасування.

Враховуючи те, що відповідачем, всупереч ст. 71 КАС України, і на що не звернув увагу суд першої інстанції, не доведено, із зазначенням конкретних доказів, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, що в свою чергу свідчить про протиправність складеної відносно ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні адміністративного позову в цій частині помилковим.

При цьому колегія суддів зазначає, що вимоги позивача відносно закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають, тому як адміністративний суд, що розглядає справу, у відповідності до ст. 105 КАС України не наділений відповідними повноваженнями.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та з огляду на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову, а відповідно апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 161, 195, 198, 202, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 4 УПП в м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 про скасування постанови про справі про адміністративне правопорушення скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 044128 від 22.08.2016 року, складену інспектора роти № 1 батальйону № 4 УПП в м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко