Справа № 564/2029/16-а
Суддя: Грипіч Л. А.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2029/16-а

Рядок статзвіту № 87

16 січня 2017 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Федас І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії.

Позивач в позовній заяві просить суд визнати протиправними дії відповідача, які полягають у припиненні виплати йому пенсії по інвалідності у відповідності до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", зобов"язати відповідача поновити та виплачувати йому пенсію по інвалідності у відповідності до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" починаючи із 01.04. 2015 року у попередньому розмірі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Костопільському районі, маючи право на отримання пенсії по інвалідності у відповідності до положень ЗУ "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування», так як йому встановлено III групу інвалідності.

У травні 2015 року позивача було поінформовано, що виплата призначеної йому пенсії надалі неможлива через його зайнятість на посаді, яка передбачена ЗУ «Про державну службу». Відновлення виплати пенсії по інвалідності буде можливим лише у разі звільнення позивача із займаної посади.

03 жовтня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплати пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування». Однак, листом Управління Пенсійного фонду України від 17.10.2016 року відповідачем було відмовлено позивачу у нарахуванні та поновленні виплати пенсії по інвалідності з посиланням на ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII та від 24.12.2015 №911-VIII), тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється чинність пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та умовах, передбачених Законами України "Про державну службу", «Про прокуратуру», «»Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Позивач вважає, що вказане рішення відповідача суперечить вимогам Закону. Оскільки відповідач відмовляє йому у виплаті пенсії по інвалідності, він змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

У відповідності до ст. 183-2 КАС України відповідач надав суду заперечення проти позову, відповідно до змісту яких заперечує проти позову у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову, з посиланням, на ст.47 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у редакції, чинній на дату призначення пенсії ОСОБА_1 пенсія по інвалідності ІІІ групи, не виплачується, коли особа працює на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу» .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити позивачу у позовних вимогах за безпідставністю та підтримала подані нею письмові заперечення на позов.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно та обєктивно вивчивши матеріали справи, суд рахує позов таким, що підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи встановлено, що позивач є інвалідом III групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії МСЕ № 072009 від 25.12.2009 року та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області та отримував пенсію по інвалідності, як інвалід III групи безтерміново. З 01.04.2015 року призначена пенсія позивачу не виплачується.

У травні 2015 року позивача було поінформовано, що виплата призначеної йому пенсії надалі неможлива через його зайнятість на посаді, яка передбачена ЗУ «Про державну службу». Відновлення виплати пенсії по інвалідності буде можливим лише у разі звільнення позивача із займаної посади.

03 жовтня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплати пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні цієї заяви позивачу було відмовлено, про що повідомлено листом Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі №4065/02 від 17.10.2016 року.

З пояснень представника відповідача в судовому засіданні встановлено, що враховуючи зміни до законодавства, а саме ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», призначена пенсія ОСОБА_1 з 01.04.2015 року тимчасово не виплачується.

Із листа Управління Пенсійного фонду України у Костопільському районі Рівненської області №4065/02 від 17.10.2016 року вбачається, що управління не виплачує пенсію ОСОБА_1 посилаючись на ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (зі змінами, внесеними Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 2.03.2015 року та від 24.12.2015 року №911-VIII) тимчасово , у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року, особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «;Про судоустрій та статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Оскільки, позивач продовжує працювати на посаді, яка передбачена вищевказаним законом, то з огляду на діюче законодавство, виплата пенсії не вбачається можливим.

З довідки виданої Управлінням Держпродспоживслужби в Костопільському районі № 426 від 07.11.2016 року встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в Управлінні Держпродспоживслужби в Костопільському районі на посаді головного спеціаліста відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства з 22.04.2016 року по теперішній час.

Відповідно до пункту 5 розділу III „Прикінцеві положення" Закону України від 02.03.2015 року №213-УШ, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", ''Про прокуратуру", „Про судоустрій і статус суддів„ Про статус народного депутата України", „Про Кабінет Міністрів України", „Про судову експертизу", „Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування". „Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Відповідно до пункту 5 розділу III „Прикінцеві положення" Закону №213- VIII, закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України „Про державну службу" та Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цими Законами не призначаються.

Тобто, з 01.06.2015 року, особам, які працюють на посадах державних службовців відповідно із Законом України "Про державну службу" пенсія призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 2 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом».

За загальним правилом установленим ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 2 ст. 30 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування і після припинення роботи.

Статтею 36 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення інвалідів, яке здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомоги, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню.

Отже, органи державної влади та органи місцевого самоврядування повинні сприяти забезпеченню прав інвалідів щодо включення до суспільного нарівні з іншими громадянами.

Посилання відповідача на ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є безпідставним, оскільки вказана норма розповсюджується на осіб, яким пенсія призначена відповідно до Законів України "Про статус народного депутата України": "Про прокуратуру"; "Про судоустрій і статус суддів", а не як інваліду.

За правилами ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормою ст. 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначено, що "невиконання державою взятих на себе загальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави". А встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є "складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права".

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України" від 07.11.2013 року, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, зазначається, що статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оскільки позивач під час роботи постійно сплачував передбачені чинним законодавством внески, то на думку суду, дії відповідача є втручанням у право особи на мирне володіння майном - пенсією.

Відповідно до ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, всановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб"єкта владних повноважень порушені її права свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності дій з припинення виплати пенсії позивачу з квітня 2015 року, а позивач повністю довів обґрунтованість позовних вимог .

Відповідно до роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду Україна № 9 від 1.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акта прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване ст.46 Конституції України, обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм вище проаналізованого чинного законодавства.

З огляду на вказане, суд вважає, що виплата пенсії по інвалідності, призначена позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Враховуючи вимоги ст. 100 КАС України, суд задовольняє позовні вимоги в межах встановленого законом шестимісячного строку звернення до суду.

Враховуючи вищенаведене, суд поновлює права позивача шляхом винесення постанови про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі щодо припинення виплати позивачу пенсії та зобов'язання поновити виплату йому пенсії в межах встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, а саме з 04 травня 2016 року у попередньому розмірі.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки відноситься до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 11, 71, 94, 99, 100, 183-2, 186 КАС України, ст. ст.19, 21, 22 Конституції України, ст. ст. 46,47, ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п.5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 р., суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області, які полягають у протиправному припиненні виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постражали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області відновити виплату ОСОБА_1, починаючи з 04.05.2016 року пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В задоволенні позовних вимог щодо відновлення виплати пенсії ОСОБА_1, починаючи з 01.04.2015 року по 03.05.2016 року - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Костопільського районного суду протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України , а також прийняття постанови у письмовому чи скороченому провадженні - з дня отримання копії постанови.

СуддяОСОБА_3

Повний текст постанови складений 23 січня 2017 року.

Суддя Л.А.Грипіч