Справа № 826/2216/16
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 січня 2017 року № 826/2216/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, за участю третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (надалі також позивач) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (надалі - Уповноважена особа Фонду, відповідач), за участю третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд, третя особа) про визнання протиправною бездіяльності щодо невключення позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в межах гарантованої суми відшкодування - 200 000 грн.; визнання протиправними дій щодо включення кредиторських вимог позивача у розмірі 22 927 349,77 грн. до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; зобов'язання подати до Фонду додаткову інформацію про позивача як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування у розмірі 12 090,87 грн. за рахунок Фонду (в межах гарантованої суми відшкодування -200 000 грн.); зобов'язання внести пропозицію щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів шляхом включення кредиторських вимог позивача у розмірі 22 922 912,94 грн. до четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що договори банківського вкладу, укладені між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», не містять спеціальні пропозиції банку, а додаткові угоди, що містять зміни, не можуть вважатися індивідуальними умовами, оскільки банк не довів, що такі умови відрізняються від умов для широкого кола осіб.

Також, позивач зазначає, що вказані договори були достроково припинені у порядку, визначеному у договорах, а отже, кошти знаходились на поточних рахунках позивача, відкритих на підставі договорів банківського рахунку, застережень щодо негарантування Фондом коштів на поточному рахунку договори банківського рахунку не містять, а підстави, передбачені ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (випадки, коли вклади не гарантуються та не відшкодовуються) у даному випадку відсутні.

Окрім того, позивач зазначає, відповідачем помилково включено кредиторські вимоги у розмірі 22 927 349,77 грн. до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Відповідач у письмових запереченнях зазначив суду, що договори банківського вкладу укладені позивачем на індивідуальних умовах, при цьому посилання позивача на виплату відшкодування у розмірі 187 909,13 грн. як на підставу для включення його кредиторських вимог до четвертої черги є безпідставними, оскільки вищезазначена сума виплачена на підставі інших договорів, які були укладені між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем на загальних умовах.

Представник третьої особи у наданих суду письмових запереченнях зазначив, що зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів затверджуються виконавчою дирекцією Фонду лише після внесення відповідних пропозицій Уповноваженою особою Фонду.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16.02.2016 року у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 року у справі №826/20410/14, щодо того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Однак, суд вважає за доцільне та необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України виходячи із нижче викладених мотивів.

Висновок Верховного Суду України у зазначеній постанові зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вищевказані спірні правовідносини, які врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку належить розглядати в порядку ГПК України.

Проте, проаналізувавши положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд приходить висновком, що ним регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку ГПК України.

Однак, суд звертає увагу на те, що в даній адміністративній справі вирішуються спірні відносини в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказаний Закон є спеціальним, яким в свою чергу врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України (статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Системний аналіз положень вищезазначеного Закону дає підстави суду дійти до висновку, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Зокрема, в силу положень статті 7 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в Господарському суді.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, здійснюється на підставі Постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким в свою чергу не передбачено порушення справи про банкрутство в Господарському суді, а тому в даному випадку застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до спірних правовідносин не підлягає і, як наслідок, відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі чи закриття провадження у справі з підстав непідсудності.

Суд вважає за необхідне окремо зазначити, що правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банка-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд. Отже, правовідносини між Фондом та вкладниками не породжують прав та обов'язків для банку.

Враховуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновку, що за своїм характером спір між уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і вкладниками банку щодо включення відповідних фізичних осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, є публічно-правовим.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

Між позивачем та ПАТ «Дельта банк» укладено Договір банківського вкладу (депозиту) №0372 від 13.01.2015р. на розміщення вкладу у сумі 12 300 000 грн. до 18.01.2016р.

Процентна ставка згідно умов вказаного договору становили 13 % річних (у разі, якщо даний договір є діючим на кінець кожного календарного місяця строку залучення Вкладу, а також на дату закінчення строку залучення Вкладу, то розмір процентної ставки збільшується за фактичну кількість днів кожного календарного місяця на 12,5 % річних для вкладів у гривні, починаючи з моменту зарахування вкладу на рахунок) строком до 18.01.2016 року. На виконання умов вказаного договору позивачу відкрито вкладний (депозитний) рахунок № 5608.

Також, між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» 13.01.2015р. укладено Додаткову угоду №1 до Договору банківського вкладу (депозиту) №0372 від 13.01.2015р., якою, зокрема, передбачено, що сторони домовились викласти пункт 1.4 статті договору в наступній редакції: « 1.4. Процентна ставка на суму Вкладу становить 15,25% річних», «сторони домовились, що п. 2.10 Договору до відносин Сторін, що виникають на підставі Договору (з урахуванням умов цієї Додаткової угоди), не застосовується з моменту підписання Сторонами цієї Додаткової угоди».

Окрім того, відповідно до додаткової угоди Сторони домовилися доповнити статтю 2 Договору пунктом 2.11. «Підписанням цього Договору Вкладник підтверджує свої розуміння та ознайомлення з тим, що у випадку встановлення розміру процентної ставки за Вкладом на індивідуальних умовах або отримання інших фінансових привілеїв від Банку за цим Договором, передання Банку в заставу майнових прав вимоги Вкладу для забезпечення зобов'язань перед Банком як Вкладника, так і будь-яких інших третіх осіб, що виникають на підставі інших правочинів, укладених між Банком та Вкладником/будь-якими третіми особами, а також у випадку настання інших законодавчо передбачених обставин, за наявності яких Фондом не здійснюється відшкодування коштів за Вкладом, гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за Вкладом відповідно до цього Договору».

Так, згідно п. 2.10 Договору №0372 від 13.01.2015р. Вкладник підтверджує, що Банк до укладення цього договору з Вкладником надав Вкладнику інформацію, зазначену в статті 26 Закону №4452-VI, щодо умов гарантування Фондом за цим Вкладом. Сума граничного розміру відшкодування коштів за цим Вкладом, включаючи відсотки, не може бути більшою граничного розміру відшкодування коштів, що становить 200 тисяч грн. одного вкладника в одному банку.

При цьому, 08.01.2014р. між позивачем та ПАТ «Дельта банк» укладено Договір №001-09508-080114 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, та відкрито поточний рахунок НОМЕР_3 у гривні.

Крім того, 13.01.2015 року між позивачем та ПАТ «Дельта банк» укладено Договір банківського вкладу (депозиту) №0380 на розміщення вкладу у сумі 422 586,87 доларів США за процентною ставкою 5,5 % річних (у разі, якщо даний договір є діючим на кінець кожного календарного місяця строку залучення Вкладу, а також на дату закінчення строку залучення Вкладу, то розмір процентної ставки збільшується за фактичну кількість днів кожного календарного місяця на 6 % річних для вкладів у доларах США, починаючи з моменту зарахування вкладу на рахунок) строком до 18 січня 2016 року та відкрито вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2.

Між Позивачем та ПАТ «Дельта Банк» також укладено Додаткову угоду № 1 від 13.01.2015р. до Договору №0380 від 13.01.2015р. , якою, зокрема, передбачено, що сторони домовились викласти пункт 1.4 статті 1 Договору в наступній редакції: «Процентна ставка на суму Вкладу становить 6,75%) річних», «сторони домовились, що п.2.10 Договору до відносин Сторін, що виникають на підставі Договору (з урахуванням умов цієї Додаткової угоди), не застосовується з моменту підписання Сторонами цієї Додаткової угоди».

Так, згідно п. 2.10 Договору № 0380 від 13.01.2015 року банківського вкладу (депозиту) Вкладник підтверджує, що Банк до укладення нього Договору з Вкладником надав Вкладнику інформацію, зазначену в статті 26 Закону № 4452- VІ, щодо умов гарантування Фондом за цим Вкладом. Сума граничного розміру відшкодування коштів за цим Вкладом, включаючи відсотки, не може бути більшою граничного розміру відшкодування коштів, що становить 200 тис. грн. одного вкладника в одному банку.

Окрім того, відповідно до додаткової угоди Сторони домовилися доповнити статтю 2 Договору пунктом 2.11. «Підписанням цього Договору Вкладник підтверджує свої розуміння та ознайомлення з тим, що у випадку встановлення розміру процентної ставки за Вкладом на індивідуальних умовах або отримання інших фінансових привілеїв від Банку за цим Договором, передання Банку в заставу майнових прав вимоги Вкладу для забезпечення зобов'язань перед Банком як Вкладника, так і будь-яких інших третіх осіб, що виникають на підставі інших правочинів, укладених між Банком та Вкладником/будь-якими третіми особами, а також у випадку настання інших законодавчо передбачених обставин, за наявності яких Фондом не здійснюється відшкодування коштів за Вкладом, гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за Вкладом відповідно до цього Договору».

При цьому, 08.01. 2014 року між позивачем та ПАТ «Дельта банк» укладено Договір № 007-09508-080114 на відкриття за обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, та відкрито поточний рахунок НОМЕР_4 доларах США.

Позивач 06.02.2015р. звернувся до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про дострокове розірвання депозитів (договорів банківського вкладу (депозиту)) №0380 13.01.2015р. року у доларах США та №0372 від 13.01.2015р. у гривнях.

Разом з тим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015р. № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015р. прийнято рішення № 51 про запровадження з 03.03.2015р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду.

Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці з 03.03.2015р. по 02.06.2015р.

В подальшому виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №71 від 08.04.2015р. про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно якого тимчасову адміністрацію запроваджено строком на шість місяців з 03.03. 2015 року до 02.09.2015р. включно.

Окрім того, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.10.2015р. №181, «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк», призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38,51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно.

На офіційному веб-сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) розміщено оголошення, що Фонд розпочне виплати вкладникам АТ «Дельта Банк» за Загальним реєстром (незалежно від часу закінчення строку депозитного договору) з 08.10. 2015 року.

Протягом дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» позивачу виплачено 187 909,13 грн. (100 000,37 гри. згідно заяви на видачу готівки № 31 від 22.06.2015 року та 87 908,76 грн. згідно заяви на видачу готівки № 32 від 22.06.2015 року).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки від 19.01.2016 року №05-3224882. позивача включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» на суму 22 935 003,81 грн., в тому числі в 4 чергу - 7 654,04 грн.;, в 7 чергу - 22 927 349,77 грн., загальна акцептована сума кредиторських вимог становить 22 935 003,81 грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невключення до переліку вкладників суми у розмірі 12 090,87 грн. (в межах гарантованої суми відшкодування 200 000,00 грн.), та включення акцептованих вимог позивача до 7 черги кредиторів позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо невключення позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в межах гарантованої суми відшкодування - 200 000 грн. та зобов'язання подати до Фонду додаткову інформацію про позивача як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування у розмірі 12 090,87 грн. за рахунок Фонду (в межах гарантованої суми відшкодування -200 000 грн.) суд зазначає наступне.

Нормативно-правовим актом, яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012р. № 4452-VI (надалі - Закон № 4452-VI).

Частиною 1 статті 3 Закону № 4452-VI встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. 2 - ч. 4 ст. 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Враховуючи зазначені норми закону, Уповноваженою особою Фонду створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «Дельта Банк».

З урахуванням висновків Комісії №73 від 12.03.2015р. та №829 від 21.09.2015р. Уповноваженою особою Фонду наказом від 05.10.2015р. № 15 обмежено здійснення на час ліквідації операцій щодо виплат коштів вкладникам фізичним особам за відповідними рахунками, згідно переліку, в тому числі і позивачу за договорами №0372 та №0380 від 13.01.2015р.

З матеріалів справи вбачається, що виплати обмежені у зв'язку із тим, що позивач значиться у переліку вкладників, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих умовах ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Проте, суд не може погодитись з такими доводами оскільки спеціальні пропозиції банку, на підставі яких позивач уклав депозитні договори, не можуть вважатися індивідуальними умовами, оскільки банк не довів, що такі умови відрізняються від умов для широкого кола осіб.

Аналогічна правова позиція викладена також в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 20.05.2014р. №К/800/37060/13 та від 05.02.2014р. №К/800/31692/13.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, до запровадження тимчасової адміністрації в Банку 06.02.2015р. позивач звернувся до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про дострокове розірвання депозитів (договорів банківського вкладу (депозиту)) №0380 від 13.01.2015 року у доларах США та №0372 від 13.01.2015р. у гривнях.

Згідно умов вказаних договорів, а саме пунктів 1.10 та 1.11 у разі закінчення строку залучення Вкладу або у разі дострокового припинення дії цього Договору, Вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_4 (НОМЕР_3), відкритий на ім'я Вкладника в установі Банку; у випадку, коли Вкладник письмово заявляє про бажання достроково припинити дію цього Договору або про бажання зняти частку Вкладу до закінчення строку дія цього Договору вважається припиненою достроково, а Банк виплачує Вкладнику весь Вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на Рахунку та ставкою 0,01% річних.

Умови спірних Договорів відповідають Правилам банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Вник», затверджених Рішенням Ради Директорів А Т «Дельта Банк» (протокол № 14 від 20.03.2013 року) зі змінами та доповненнями, затвердженими Рішенням Ради Директорів АТ «Дельта Банк» (протокол № 1 від 14.01.2015 року).

Так, відповідно до п. 2.14.10 Правил, Банк зобов'язаний при припиненні дії Договору банківського вкладу (депозиту), в тому числі шляхом його дострокового розірвання, повернути суму Вкладу та суму нарахованих процентів у порядку, передбаченому таким Договором банківського вкладу (депозиту) та цими Правилами, а згідно п. 5.15 Правил у випадку, якщо Вкладник письмово заявляє про бажання достроково припинити дію Договору банківського вкладу (депозиту) або про бажання зняти частину Вкладу до закінчення строку розміщення Вкладу, зазначеного у відповідному Договорі банківського вкладу (депозиту), дія такого Договору вважається припиненою достроково, а Банк виплачує Вкладнику весь Вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на Рахунку, за ставкою, зазначеною у відповідному Договорі банківського вкладу (депозиту).

Як зазначалось раніше, 08.01.2014р. між позивачем та ПАТ «Дельта банк» укладено Договір №001-09508-080114 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, та відкрито поточний рахунок НОМЕР_3 у гривні. 08.01. 2014 року між позивачем та ПАТ «Дельта банк» укладено Договір № 007-09508-080114 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, та відкрито поточний рахунок НОМЕР_4 у доларах США.

Таким чином, оскільки договори банківського вкладу (депозиту) №0380 від 13.01.2015р. у доларах США та №0372 від 13.01.2015р. у гривнях було припинено за заявою Вкладника, відповідно до умов вказаних договорів кошти мали знаходитися на поточних рахунках НОМЕР_3 у гривні та НОМЕР_4 у доларах США, відкритих у АТ «Дельта Банк» на ім'я позивача на підставі договорів банківського рахунку.

Застережень щодо негарантування Фондом коштів на поточних рахунках вказані договори банківського рахунку не містить, а підстави, передбачені ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (випадки, коли вклади не гарантуються та не відшкодовуються), у даному випадку відсутні.

Сума вкладу на зазначених рахунках значно перевищує суму гарантовану Фоном, а отже, позивач мав бути включений до переліку вкладників які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду в межах гарантованої суми відшкодування 200 000 грн. Натомість, позивачу відшкодовано за рахунок Фонду тільки 187 908,76 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо решти позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ст. 45 Закону №4452 Уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Частиною 5 ст. 45 Закону №4452 передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до абз.4 ч. 1 ст. 48 Закону № 4452 Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Згідно ст. 49 Закону № 4452 Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх непідтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону №4452-VI кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом.

Вказаний перелік черговості кредиторів є вичерпним, а Закон не передбачає більш широкого його тлумачення.

Як вбачається із зазначених норм чинного законодавства, Уповноважена особа Фонду визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення.

При чому, до четвертої черги акцептованих вимог кредиторів включаються вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Оскільки судом встановлено, що договори банківського рахунку не містять застережень щодо негарантування Фондом коштів на поточних рахунках, підстави, передбачені ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (випадки, коли вклади не гарантуються та не відшкодовуються), у даному випадку відсутні, сума вкладу на зазначених рахунках значно перевищує суму гарантовану Фоном, а отже, позивач мав бути включений до переліку вкладників які мають право на відшкодування коштів за вкладом в АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду в межах гарантованої суми відшкодування 200 000 грн., а решта суми повинна бути включена до четвертої черги акцептованих вимог кредиторів, а отже, позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо включення кредиторських вимог позивача у розмірі 22 927 349,77 грн. до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та зобов'язання внести пропозицію щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів шляхом включення кредиторських вимог позивача у розмірі 22 922 912,94 грн. до четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів є обґрунтованими і також підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» шодо невключення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в межах гарантованої суми відшкодування - 200 000 грн.

Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» щодо включення кредиторських вимог ОСОБА_1 у розмірі 22 927 349,77 грн. до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування у розмірі 12 090,87 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (в межах гарантованої суми відшкодування -200 000 грн.).

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» внести пропозицію щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів шляхом включення кредиторських вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) у розмірі 22 922 912,94 грн. до четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 204,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко