Справа № 826/26698/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

23 січня 2017 року 08:52 справа №826/26698/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві 2. Департаменту патрульної поліції
третя особаМіністерство внутрішніх справ України
провизнання протиправними дій, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому з урахуванням заяви зміну предмета позову, просить: 1) визнати протиправним та скасувати наказ №66 о/с від 06 листопада 2015 року, що виданий Управлінням патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві, в частині звільнення 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 з посади інспектора Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114; 2) поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Києві; 3) стягнути з відповідача 1 на користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 23 968,91 грн.; 4) стягнути з відповідача 1 на користь позивача ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 27 313,41 грн.; 5) зобов'язати відповідача 2 розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для подальшого проходження служби у Департамент патрульної поліції та запропонувати посаду згідно штатного розпису рівнозначну займаній посаді при незаконному звільненні; 6) поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора Департаменту патрульної поліції або іншій рівнозначній посаді згідно штатного розпису.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/26698/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року залучено до участі в адміністративній справі в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції (далі по тексту - відповідач 2) та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство внутрішніх справ України (далі по тексту - третя особа).

В судовому засіданні 06 жовтня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача 1 проти позову заперечив; представники відповідача 2 та третьої особи до суду не прибули; у зв'язку з чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглядати справу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, зокрема в Управлінні патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві.

Відповідно до витягу з наказу Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 06 листопада 2015 року №66 о/с "По особовому складу", згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції, ОСОБА_1, інспектора відділу моніторингу та аналізу, звільнено з 06 листопада 2015 року у Запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Позивач вважає незаконним звільнення з роботи, оскільки воно відбулось із порушенням трудових прав та передбаченого законом порядку, зокрема відповідачем 1 не повідомлено про можливе звільнення за 2 місяці та не запропоновано іншої роботи у патрульної службі; крім того, позивач зазначає про неприпустимість його звільнення в період тимчасової непрацездатності; незаконне звільнення позбавило позивача подати відповідний рапорт до Департаменту патрульної поліції з метою проходження служби в поліції, що є підставою для зобов'язання останнього розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для проходження служби в поліції.

Відповідач 1 надав письмове заперечення проти позову, в якому зазначив, що позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону України "Про Національну поліцію", та, що вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.

Відповідач 2 у письмовому запереченні проти позову вказав на відсутність порушеного права позивача з боку Департаменту патрульної поліції, оскільки позивач не перебував із ним у трудових відносинах.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Третя особа письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надала.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі по тексту - Положення про проходження служби), визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За таких підстав, досліджуючи правомірність звільнення ОСОБА_1, суду належить встановити факт скорочення штатів та відсутність можливості подальшого використання позивача на службі.

Суд встановив, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, у тому числі Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві, та створено новий орган - Департамент патрульної служби як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Таким чином, у межах спірних правовідносин встановлено скорочення штатів у зв'язку із ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

Пунктами 8, 9, 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З наведених норм Закону України "Про Національну поліцію" слідує, що з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів; тобто, передбачено особливий порядок попередження про звільнення, відмінний від того, що встановлений Кодексом законів про працю України.

При цьому Закон України "Про Національну поліцію" прямо передбачив право вказаних вище осіб, попереджених про можливе майбутнє вивільнення, бути прийнятими на службу до поліції на запропоновані посади шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції; звільненню підлягають виключно ті працівники міліції, які після пропонування нових посад відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції на запропоновані посади.

Враховуючи, що Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIІI був опублікований 06 серпня 2015 року в газеті "Голос України", відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчився 06 листопада 2015 року.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачем 1 не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 відмовився від проходження служби в поліції та/або не міг бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

На думку відповідачів, позивач мав подати рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом на роботу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, або рапорт про прийняття на службу до поліції, однак суд зауважує, що Закон України "Про Національну поліцію" не встановлює обов'язку працівників міліції подавати будь-які рапорти та не передбачає вчинення будь-яких інших дій.

Таким чином, суд вважає, що відсутність відмови від проходження служби в поліції є достатньою підставою вважати, що позивач висловив бажання проходити службу в поліції.

Суд звертає увагу, що відповідачі не надав суду доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 пропонувались будь-які посади в новостворених органах поліції та, що він не може бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

Наведене вказує, що відповідачі не довели відсутність можливості подальшого використання позивача на службі, та, відповідно, наявності підстав для звільнення на підставі підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби.

Враховуючи викладене, суд вважає звільнення позивача незаконним та приходить до висновку про скасування наказу Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 06 листопада 2015 року №66 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 і про задоволення позовних вимог у цій частині.

Водночас, суд зазначає про помилкове посилання позивачем на норми Кодексу законів про працю України, які регламентують порядок вивільнення працівників, та неприпустимість звільнення на час перебування у період тимчасової непрацездатності, оскільки спірні правовідносини врегульовані нормами Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", а не Кодексом законів про працю України; у свою чергу згідно з пунктом 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

В частині позовних вимог про поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу на наступне.

Як визначає пункт 24 Положення про проходження служби, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Таким чином, позивач має бути поновлений на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Вище встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано як юридичну особу публічного права Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Проте, на час розгляду вирішення справи записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві відсутні, що є підставою для поновлення позивача на попередній посаді, а саме на посаді інспектора відділу моніторингу та аналізу Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд керується наступним.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Згідно з довідкою Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 13 жовтня 2016 року вбачається, що заробітна плата позивача за липень 2015 року становила 7 803,83 грн. та за жовтень 2015 року - 4 671,00 грн.

Разом з тим, у вказаній довідці не визначено середньомісячної заробітної плати згідно з Порядком та кількості фактично відпрацьованих днів, що унеможливлює визначити суму заробітної плати за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути на користь позивача, у зв'язку із чим, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у цій частині та стягнути з відповідача 1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу без зазначення конкретної суми.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 1 на користь позивача нараховану але не виплачену заробітну плату у сумі 27 313,41 грн., суд керується наступним.

За визначенням статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Судом встановлено, що Управлінням патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві заробітна плата за серпень-вересень 2015 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частин першої та четвертої статті 70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Разом з тим, відповідачем 1, на якого покладено тягар доказування, не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про наявність підстав для не нарахування та не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за спірний період.

Однак, з огляду на відсутність в матеріалах справи довідки про кількість відпрацьованих позивачем днів за серпень-вересень 2015 року, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог шляхом зобов'язання відповідача 1 провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за серпень-вересень 2015 року без зазначення конкретної суми.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача 2 розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для подальшого проходження служби у Департаменті патрульної поліції, запропонувати посаду згідно штатного розпису рівнозначну займаній посаді при незаконному звільненні та поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора Департаменту патрульної поліції або іншій рівнозначній посаді згідно штатного розпису, суд зазначає про наступне.

Як передбачає пункт 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Наведена норма Закону дає підстави вважати, що питання відповідності працівників міліції, які вивили бажання проходити службу в поліції, вимогам до поліцейських, вирішується не органом, який ліквідується, а шляхом видання наказів новоствореними органами Національної поліції про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Вище встановлено, що ОСОБА_1 виявив бажання проходити службу в поліції, однак, незаконне звільнення позбавило його права на прийняття до служби в поліції у порядку пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Враховуючи викладене, з метою належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати Департамент патрульної поліції розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Разом з тим, заявлені вимоги належить задовольнити частково, оскільки пункт 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачає, що посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції; а поновлення на посаді інспектора Департаменту патрульної поліції або іншій рівнозначній посаді згідно штатного розпису є передчасним, тому що звільнення позивача з такої посади не відбувалось.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірності звільнення позивача з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Беручи до уваги наведену процесуальну норму суд вважає, що постанова у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 06 листопада 2015 року №66 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу моніторингу та аналізу Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві.

4. Стягнути з Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

5. Зобов'язати Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за серпень-вересень 2015 року.

6. Зобов'язати Департамент патрульної поліції розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

7. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

8. Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу моніторингу та аналізу Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко