Справа № 308/11577/16-а
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2017р. Справа № 876/89/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (відповідач у справі): ОСОБА_1,

позивача у справі: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 на

постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2016р. по справі № 308/11577/16-а

за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України

до Громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 про примусове видворення з України,

ВСТАНОВИВ:

07.11.2016р. позивач: Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до відповідача: громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач 04.11.2016р. була затримана прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби "Новоселиця" Чопського прикордонного загону при спробі незаконного перетину державного кордону України з Словацькою Республікою поза межами пункту пропуску у складі групи осіб. Документи, які посвідчують її особу, відсутні. Враховуючи, те, що відповідач документів, які б надавали їй право офіційно вибути за межі території України немає, українською мовою не володіє, родичів на території України, які могли би надати допомогу у поверненні до країни походження немає, на територію України потрапила незаконним шляхом, - є всі підстави вважати що відповідач всілякими можливостями буде ухилятися від виїзду за межі території України.

За результатами розгляду справи Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Свої висновки суд першої інстанції мотивує тим, що відповідач документів, які б надавали їй право офіційно вибути за межі території України немає, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження немає, повернутись на батьківщину бажання не має, на територію України потрапила незаконним шляхом, тому є всі підстави вважати що відповідачка всілякими можливостями буде ухилятися від виїзду за межі території України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, її оскаржив апелянт (адвокат відповідача у справі громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5): ОСОБА_1. Доводи апеляційної скарги грунтуються на тому, що видворення проведено з порушенням встановленої процедури, а зокрема, звертає увагу на те, що обов'язковим є попереднє прийняття відповідним повноважним органом рішення про примусове повернення і лише в разі його невиконання може бути застосовано процедуру видворення. Крім того, апелянт зазначив, що оскільки рішення про затримання з метою ідентифікації спрямовано на забезпечення видворення іноземця, тому таке втрачає сенс в разі визнання незаконною самої процедури видворення. На підставі наведеного скаржник просить апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання Львівського апеляційного адміністративного суду 16.01.2017р. з'явився представник апелянта (відповідача у справі): ОСОБА_1, яка доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримала у повному обсязі, просила апеляційну скаргу задоволити, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2016р скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Представник позивача у справі: ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечив, підтримав доводи, викладені в адміністративному позові, зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини та відповідні їм правовідносини, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегією суддів встановлено наступне:

04.11.2016р. громадянку ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 було затримано прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби "Новоселиця" Чопського прикордонного загону при спробі незаконного перетину державного кордону України із Словацькою Республікою поза межами пункту пропуску в складі групи осіб. Документи, що посвідчують її особу відсутні. Дані обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне затримання від 04.11.2016р., копія якого приєднана до матеріалів справи. (а.с. 4)

07.11.2016р. начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону відносно відповідача: громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 було прийнято рішення про примусове повернення за межі України іноземця або особи без громадянства, яким прийнято рішення про примусове повернення за межі України відповідача (а.с. 7).

Розглядаючи дані правовідносини та надаючи їм правову оцінку, колегія суддів апеляційного суду керується наступними нормами права:

Згідно з приписами ч.3 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства зобов'язанні неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей інтереси суспільства та держави.

За приписами ч.1 ст. 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянств в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорам України.

В свою чергу, вимогами частини 1 статті 16 Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 21 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Нормами статті 21 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну або транзитний проїзд через територію України громадянами держав, перелік яких зазначено у додатку 5, та особами без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюються після подання ними підтвердження фінансового забезпечення свого перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за межі України.

Відповідно до приписів п. 14 ст. 1 вищезазначеного Закону нелегальний мігрант це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України;

Керуючись положеннями до ч. 1 статті 23 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Нормами права, що зазначені в пункті 2 статті 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування, у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Порядок примусового видворення іноземців та осіб без громадянства врегульовано нормами статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" органи охорони державного кордону стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Положеннями абзацу 1 статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що примусовому видворенню іноземця або особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обгрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обовязковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем виконано даний обовязок, було прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 7).

Відтак, доводи апелянта в частині посилань на порушення процедури, яка повинна передувати рішенню про видворення не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Продовжуючи дослідження наявності передумови для видворення відповідача, колегія суддів вдається до аналізу наявності другої із необхідних обставин а саме, ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обгрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Враховуючи те, що відповідач документів, які б надавали їй право офіційно вибути за межі території України немає, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження немає, повернутись на батьківщину бажання не має, на територію України потрапила незаконним шляхом, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що є всі підстави вважати що відповідачка всілякими можливостями буде ухилятись від виїзду за межі території України.

Відтак, позовні вимоги щодо примусового видворення відповідача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки відповідним компетентним органом було прийнято рішення про примусове видворення (а.с. 7) та існують неспростовні факти, які вказують на те, що відповідач ухилятиметься від виконання такого рішення та не матиме фактичної можливості його добровільно виконати.

Відповідно до приписів ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Приписами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись вимогами ст.9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв'язку із вищенаведеним, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам законності та обгрунтованості не підлягає скасуванню в апеляційному порядку.

Відповідно до приписів ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2016р. по справі № 308/11577/16-а за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до Громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 про примусове видворення з України, - залишити без задоволення.

2. Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2016р. по справі № 308/11577/16-а,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено і підписано 20.01.2017р.