Справа № 804/7097/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 р. Справа № 804/7097/16

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді судді судді ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Національної поліції України з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування рішення (висновку) Центальної атестаційної комісії №3 Національної поліції України від 03.10.2016р. щодо ОСОБА_4, яке зазначене в розділі IV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме: «4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність».

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що наказом Національної поліції України №162 о/с від 11.11.2015р. його було призначено на посаду оперуповноваженого управління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції із присвоєнням спеціального звання майор поліції. На підставі наказу Національної поліції від 20.11.2015р. №210 було проведено його атестування як поліцейського, що підтверджується атестаційним листом від 30.08.2016р. За висновком прямого керівника, що зазначений в атестаційному листі, позивач відповідає займаній посаді. Під час проходження тестування набрав 40 балів на загальні здібності та 36 балів за професійний тест. Однак, за висновком атестаційної комісії за результатами співбесіди, ОСОБА_4 визнано таким, що не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. Позивач вважає, що рішення (висновок) атестаційної комісії є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з урахуванням відсутності правових підстав для проведення такого атестування згідно із приписами ч. 2 ст. 57 Закону №580-VIII, які є вичерпними, та ч.ч. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських. Окрім того, запевняє позивача, мета атестування, закріплена в ч. 1 ст.57 Закону №580-VIII, не утворює самостійну підставу для проведення атестування і перебуває у системному взаємозвязку з вичерпними підставами, визначеними у ч.2 ст.57 Закону №580-VIII. А враховуючи, що наказом №162 о/с від 11.11.2015р. позивач прийнятий на службу в поліції на умовах, визначених п.9 Розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №580-VIII, питання про його відповідність вимогам поліцейського було вирішено у момент видання наказу про прийняття на службу. Окрім того, позивач також зауважує, що на момент проведення атестування відносився до категорії працівників, які не підлягають атестації, зважаючи на той факт, що відпрацював на останній посаді менше одного року. До того ж, атестаційний лист не містить негативної інформації стосовно нього. У звязку з чим, позивач вважає, що рішення (висновок) атестаційної комісії від 03.10.2016р. прийнято без всебічного, повного та обєктивного вивчення всіх особових документів, в т.ч. позитивної характеристики, професійних якостей, освітнього та кваліфікаційних рівнів, фізичної підготовки, попередніх характеристик по службі, показників та результатів у роботі, що свідчить про протиправність вказаного рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем письмових заперечень на адміністративний позов ОСОБА_4 до суду не надано.

Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 (1984 р.н.) у період по 06.11.2015 р. проходив службу в органах внутрішніх справ України.

07 листопада 2015р. набув чинності Закон України «Про Національну поліцію», прийнятий Верховною ОСОБА_1 України 02.07.2015р. (п.1 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону), що визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно з п.1 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закон №580-VІІІ набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:

1) пунктів 1,2,3,7-13,15,17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

2) ч.7 ст.15 та ч.5 ст.21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Відповідно до п.4 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» - до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 8 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно з п.9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до п.12 працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції відповідно до такої схеми співвідношення спеціальних звань, зокрема майор міліції - майор поліції.

Наказом Національної поліції України від 11 листопада 2015р. №162о/с «по особовому складу» відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_4 (М-244647), як прибулого з Міністерства внутрішніх справ, в порядку переатестування, призначено з 07 листопада 2015 року на посаду оперуповноваженого управління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції з присвоєнням спеціального звання майор поліції.

Підставою для видання вказаного наказу стала заява позивача про прийняття його на службу до поліції та призначення на посаду операуповноваженого управління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції.

30 серпня 2016р. начальником управління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції підполковником поліції ОСОБА_5 складено атестаційний лист ОСОБА_4.

За висновком прямого керівника-начальника управління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції підполковника поліції ОСОБА_5, що зазначений в розділах 1-ІІ атестаційного листа, ОСОБА_4 "…за час служби в Національній поліції України зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, висококваліфікованим спеціалістом, який володіє високим почуттям відповідальності за доручену справу. При виконанні службових обовязків завжди дотримується привал збереження державної та службової таємниці. Постійно працює над підвищенням свого професійного рівня. Корстується заслуженим авторитетом і повагою у колег по службі. Під час спілкування з громадянами та колегами по роботі ввічливий, тактовний, уважний.

ОСОБА_4 відповідно до посадових інструкцій забезпечує викриття порушень у бюджетній сфері. З листопада 2015 року по теперішній час ним було викрито 5 кримінальних правопорушень, з них 5 тяжких, з ознаками кримінальної корупці - 3. За закінченими кримінальними провадженнями суми матеріальних збитків складає 200 тисяч гривень. За вчинення кримінальних правопорушень оголошено про підозру 3 особам, з яких у сфері службової діяльності 2 особам, у бюджетній сфері 3 особам, за фактами привласнення, розтрати майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем 1 особі.

В рамках супроводження кримінальних проваджень ним виконано 35 доручень слічих. Розглянуто 7 заяв та повідомленоь в рамках Закону України «Про звернення громадян» та надано вичерпні відповідні у встановлениий строк.

Фізично розвинений. У стройовому відношенні підтягнутий. Матеріальну частину табельної вогнепальної зброї та правила її застосування знає.

Займаній посаді відповідає» (а.с.13).

20 листопада 2015 р. з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, керуючись ст.57 Закону України «Про національну поліцію» та вимогами Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015р. №1465 (далі-Інструкція), наказом Національної поліції України №210 о/с від 20.11.2015 р. прийнято рішення про проведення атестації поліцейських апарату Поліції та міжрегіональних територіальних органів (у тому числі і Департаменту поліції).

На підставі вказаного наказу, положень Інструкції, проведено атестацію ОСОБА_4

Згідно з відомостями з атестаційного листа позивача, за результатами проведеного тестування ОСОБА_4 отримав за тестом на загальні здібності та навички 40 балів з 60 та за тестом «професій тестування» 36 балів з 60.

Після проведення тестування, позивача на підставі п. 12 розділу IV Інструкції за рішенням атестаційної комісії запрошено на співбесіду.

Результати проведеного стосовно ОСОБА_4 атестування занесені до розділу ІV атестаційного листа «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме: «4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність».

Не погодившись з винесеним висновком атестаційної комісії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зауважував на відсутності правових підстав для проведення атестації відносно нього та необґрунтованості прийнятого рішення (висновку атестаційної комісії) щодо невідповідності займаній посаді підлягає звільненню зі служби в поліції.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Проходження служби в поліції регулюється Законом України «Про Національну поліцію» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію»).

Статтею 59 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Згідно з приписами статті 58 Закону України «Про Національну поліцію» - призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Так, зважаючи на те, що позивач був прийнятий на службу до поліції на умовах, визначених пунктом 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» шляхом видання наказу про призначення за його згодою, то ОСОБА_4 вважається відповідно до ст.58 Закону призначеним безстроково.

Відповідно до положень п. п. 9, 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Таким чином, вказаним Законом передбачена альтернатива вибору для працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Отже, п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону не передбачає проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції.

Матеріалами справи підтведжено, що позивач, прийнятий на службу в поліцію з 07.11.2015р. та призначений на посаду оперуповноваженого управління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції із присвоєнням спеціального звання майора поліції згідно наказу Національної поліції України №162 о/с від 11 листопада 2015 року.

Отже, Національна поліція України визнала позивача таким, що відповідає вимогам до поліцейських, визначених Законом України «Про Національну поліцію».

Статтею 57 Закону України «Про Національну поліцію» визначено порядок атестації поліцейського.

Згідно з ч.1 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію» - атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

У ч.2 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію» визначений перелік підстав для проведення атестування поліцейських, до яких належить:

- призначення на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

- вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

- вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками (ч.3 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію»).

Рішення про проведення атестування, згідно з ч.4 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію» приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Частиною 5 статті 57 вказаного Закону передбачено, що порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

У спірних правовідносинах встановлено, що позивач прийнятий на роботу в поліцію як особа, яка виявила бажання проходити службу в поліції, шляхом видання наказу про призначення за його згодою на відповідну посаду (а не шляхом проходження конкурсу на посади), як визначено п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, оскільки позивач прийнятий на роботу в поліцію як особа, яка виявила бажання проходити службу в поліції, шляхом видання наказу про призначення за його згодою на відповідну посаду, а не шляхом проходження конкурсу на посади, як визначено пунктом 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», у звязку з чим підстав для атестування прийнятого на службу в поліцію позивача, передбачених статтею 57 Закону України «Про Національну поліцію», не було.

Так, згідно з даними атестаційного листа ОСОБА_4, атестація позивача проводилась за відсутності посилання на будь-яку з підстав проведення атестації поліцейського, які визначені у ч.2 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію».

До того ж, слід зауважити, що графа атестаційного листа позивача із відомостями про дату та висновок попереднього атестування не заповнена.

Вищенаведене свідчить про відсутність індивідуальних підстав, визначених ч.2 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію», для призначення атестації позивача.

Окрім того, призначення для проведення атестації позивача протягом першого року проходження служби після призначення на посаду є незаконним виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України -рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Постановою Верховного Суду України від 05.03.2012 року по справі №21-42а-12 (номер рішення у ЄДРСР - 24068075) встановлено, що питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію», Законом України від 2 грудня 1990 року №509-XII «Про державну податкову службу», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у своїй постанові від 17.02.2015 року по справі №21-8а15 (номер рішення у ЄДРСР - 42946756).

Оскільки положеннями спеціального законодавства з питань проходження служби в поліції - Законом України «Про Національну поліцію» не врегульоване питання визначення кола осіб, які не підлягають атестації, суд, з урахуванням наведених рішень Верховного Суду України, вважає за можливим застосувати до спірних правовідносин окремі положення Закону України «Про професійний розвиток працівників».

Статтею 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників» визначені категорії працівників, які не підлягає атестації. Так, зокрема, згідно ч.1 цієї статті не підлягають атестації працівники, які не відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

З атестаційного листа вбачається, що позивача було призначено на посаду операуповноваженого управління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції з 07.11.2015 р. вперше, а тому він не міг бути призначений до проходження атестації за цією посадою принаймі до 07.11.2016 року.

Слід зазначити, що прийняття рішення про проведення атестації відносно конкретного поліцейського та, власне, проведення атестації може мати місце у виключних випадках, а саме:

-при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

-для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

До списку поліцейських, які підлягають атестуванню, підлягають включенню лише ті поліцейські, відносно яких наявні підстави для проведення атестації, що передбачені ч. 2 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію".

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що жодних підстав для проведення атестування позивача не існувало. Позивач не претендував на призначення на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу, що встановлено пунктом 1 частини 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію».

За таких обставин, у Національної поліції України не було законних підстав для атестування прийнятого на службу в поліцію позивача, проведення атестування позивача здійснено неправомірно, тобто без наявності визначених законом підстав на його проведення, а тому результати атестування (висновок атестаційної комісії) протиправні.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачем, на якого покладено обов'язок доказування, не надано до суду ані заперечень на позов, ані жодних пояснень на спростування або на визнання доводів позивача.

Отже, відповідачем як субєктом владних повноважень не доведено наявності законних підстав для проведення атестації ОСОБА_4 в розумінні частини другої статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", не надано відповідних доказів, які б підтверджували, що позивач мав бути призначений на вищу посаду чи переміщення на нижчу посаду, або щодо нього виявлено ознаки службової невідповідності, та не надано обгрунтувань правомірності прийнятому відносно позивача висновку, що оскаржується.

Водночас зміст атестаційного листа ОСОБА_4 не дає підстави вважати, що рішення про його службову невідповідність приймалось на підставі повного та всебічного розгляду та дослідження всіх матеріалів, що були надані до атестування, і що за результатами розгляду цих матеріалів були встановлені обставини, які свідчать про невідповідність особи позивача критеріям, визначеним пунктом 16 Розділу ІV Інструкції № 1465.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду даної справи суд встановив, що призначення атестації позивача та власне її проведення відбулись із суттєвими порушеннями норм діючого законодавства України за відсутності законодавчовстановлених підстав, у зв'язку із чим, враховуючи, що висновок атестаційної комісії, який міститься в атестаційному листі позивача від 03.10.2016р., згідно п.15 Розділу ІV Інструкції є наслідком такого контрольного заходу, він підлягає визнанню протиправним та скасуванню згідно положень ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі наведеного, суд доходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність, обґрунтованість свого рішення (висновку) та його відповідність нормам діючого законодавства України.

З огляду на вищевикладене, адміністративний позов ОСОБА_4 до Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення - підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) Центальної атестаційної комісії №3 Національної поліції України від 03.10.2016р. щодо ОСОБА_4, яке зазначене в розділі IV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме: «4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України () на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3