Справа № 820/3687/16
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 р.Справа № 820/3687/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2016р. по справі № 820/3687/16

за позовом ОСОБА_1

до Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції

про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, в якому просила суд:

- скасувати постанову заступника начальника Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Пагосян В.В., серія ВП № 50544868 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження;

- зобов'язати Київський відділ ДВС ХМУЮ зняти арешт та заборону відчуження з квартири позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Скасовано постанову заступника начальника Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Пагосян В.В., серія ВП № 50544868 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

Зобов'язано Київський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції зняти арешт та заборону відчуження з квартири позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції приписів ч. 2 ст. 25, п. 1 ч. 1 ст. 47, ч. ч. 1-4 ст. 57, ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 55, 124, Конституції України, ст.ст. 3, 15 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні у Київському відділі ДВС Харківського МУЮ знаходився виконавчий напис № 139, виданий 16.03.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 500000,00 грн. - сума позики, 500,00 грн. - плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса, що разом становить 500500,00 грн. (а.с. 53).

17.03.2016 р. заступником начальника Київського ВДВС ХМУЮ було відкрито виконавче провадження, про що видано постанову від 17.03.2016 р. № ВП 50544868 (а.с. 53).

17.03.2016 р. заступником начальника Київського ВДВС ХМУЮ видано постанову №ВП 50544868 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та транспортний засіб НОМЕР_1 (1990) ДНЗ НОМЕР_2 (а.с. 54).

Згідно Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 є об'єктом обтяження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №ВП 50544868 від 17.03.2016 р., виданої Київським відділом ДВС Харківського МУЮ (а.с. 18-19).

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_2 (колишня адреса: МЖК "Інтернаціоналіст" в с. Циркуни, Харківського району Харківської області), яка є об'єктом обтяження за постановою державного виконавця, належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується архівним витягом рішення №11 від 15.01.2008 р. Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області ХVІІ сесії V скликання (а.с. 59).

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов висновку, що існують всі законні підстави для скасування арешту майна та заборони на його відчуження, яке було накладено на підставі постанови заступника начальника Київського відділу ДВС Харківського МУЮ, оскільки вказаною постановою накладено арешт на майно, яке не належало боржнику за виконавчим провадженням.

Переглянувши рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що позивач - ОСОБА_1, не є учасником зазначеного вище виконавчого провадження, згідно свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3, позивач з 16.02.2008 перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 - боржником у виконавчому провадженні ВП 50544868.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон № 606-ХІV.

Згідно статті 1 Закону № 606-ХІV (тут і далі в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 17 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 11 цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 частини 3 вказаної статті Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною 1 статті 57 цього ж Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: 1) винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; 2) винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; 3) винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 4) проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Статтею 66 Закону № 606-ХІV передбачено, що у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника-юридичної особи незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

У даній справі ОСОБА_1 на вирішення суду фактично поставлено питання про зняття арешту з квартири АДРЕСА_2, що належить їй на праві приватної власності.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною третьою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Згідно зі статтею 60 Закону № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Провівши системний аналіз зазначених норм права, колегія суддів дійшла висновку про те, що стаття 60 Закону № 606-XIV є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи. У разі виникнення зазначеної спірної ситуації належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 26.10.2016 року по справі № 813/2439/14, яка в силу положень ч.1 ст.244-2 КАС України має враховуватись судами загальної юрисдикції.

Згідно із статтею 321 Цивільного кодексу України держава гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із передбачених статтею 11 ЦК України підстав у цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносинах, розглядаються судами у порядку цивільного судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, зокрема щодо оскарження його дій та бездіяльності. Проте ця норма має застосовуватися з урахуванням положень статей 216, 386, 388, 392, 393 ЦК України щодо способів захисту права власності, а також положень Цивільного процесуального та Господарського процесуального кодексів України стосовно юрисдикції судів.

Таким чином, провадження у справі за даним позовом підлягає закриттю, оскільки даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

При цьому, вимога позивача про скасування постанови не змінює правову природу спірних відносин, відповідно до яких позов спрямований на звільнення майна з-під арешту, і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

У відповідності до п. 4 ч.1 ст.202 КАС України порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно з ч.1 ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За приписами п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст. 41, п. 1 ст. 157, ст.ст. 160, 195, 196, п. 4 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції - задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2016р. по справі № 820/3687/16 - скасувати.

Провадження у справі № 820/3687/16 за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачу право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 23.01.2017 р.