Справа № 815/7247/16
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7247/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Глуханчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, у якому просить суд: визнати незаконними вимоги Головного управління про надання графічних матеріалів на бажану земельну ділянку; зобов'язати Головне управління надати позивачу необхідні графічні матеріали земельної ділянки з Державного земельного кадастру у бажаному місці, надати дозвіл на розробку проекту та оформити безоплатно приватизацію земельної ділянки згідно законодавства.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що маючи відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» пільги на першочергове відведення земельних ділянок для садівництва, він, згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України неодноразово звертався до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Однак, як вважає позивач, йому протиправно відмовлено у реалізації цього права, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

У судове засідання, призначене на 18 січня 2017 року позивач не з'явився про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, відповідно до письмових заперечень (а.с. 23-29) адміністративний позов не визнає, посилаючись на правомірність своїх дій. В обґрунтування своєї позиції відповідачем зазначено про те, що відмова гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для садівництва орієнтовною площею 0, 1 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Йосипівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) є правомірною, оскільки з долучених до клопотання графічних матеріалів було встановлено, що вказаний земельний масив, запроектований для відведення військовослужбовцям учасникам АТО для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства. Даний земельний масив на території Одеської області було визначено на виконання доручення Держземагентства України від 15 травня 2014 року для забезпечення земельними ділянками учасників АТО.

Також відповідач зазначив, що у Головного управління Держгеокадастру в Одеській області всупереч вимогам позивача відсутні повноваження та обов'язки щодо пошуку вільних земельних ділянок та визначення місця розташування земельної ділянки для її відведення громадянину, обов'язок визначити місце розташування земельної ділянки, відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України покладений на громадянина.

За таких обставин, на переконання відповідача, підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд ухвалив рішення розглянути справу в порядку письмового провадження 20 січня 2017 року за наявними у справі письмовими доказами та запереченнями.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступні обставини та факти.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності на території Овідіопольського району Одеської області за межами населених пунктів для ведення садівництва, неодноразово звертався до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

Так, листом від 21 березня 2016 року вих. №Ш-1590/0-939/6-16 Головне управління Держгеокадастру в Одеській області за результатами розгляду заяви гр. ОСОБА_1 рекомендувало останньому визначитись з бажаним місцем розташування земельної ділянки на території Овідіопольського району Одеської області після чого звернутись стосовно земель сільськогосподарського призначення державної власності до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зазначеної на графічних матеріалах безоплатно у власність у порядку, визначеному ст. 118 Земельного кодексу України (а.с. 8).

Відповідно до вказаних рекомендацій, 11 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для садівництва орієнтовною площею 0, 1 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Йосипівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів). До клопотання додавались: копія паспорта громадянина України; копія ідентифікаційного номера; графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки (а.с. 9).

На вказане звернення Держгеокадастром позивачу надано відповідь від 08 червня 2016 року №Ш-5722/0-2706/6-16 та повідомлено про те, що згідно долучених до клопотання графічних матеріалів вбачається, що це земельний масив, запроектований для відведення військовослужбовцям учасникам АТО для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства. Даний земельний масив на території Одеської області було визначено на виконання доручення Держземагентства України від 15 травня 2014 року для забезпечення земельними ділянками учасників АТО.

З огляду на зазначене, позивачу було рекомендовано обрати іншу земельну ділянку та звернутись до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою, оформленою відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України. Вказані обставини стали підставою відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 10).

11 жовтня 2016 року позивачу на його звернення до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12 вересня 2016 року стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва на території Овідіопольського району Одеської області надано відповідь з роз'ясненням порядку надання у власність земельних ділянок державної або комунальної власності, визначеного ст. 118 Земельного кодексу України, а також повідомлено, що для отримання земельної ділянки позивачу необхідно звернутись безпосередньо до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням в порядку ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України (а.с. 11).

03 листопада 2016 року позивач вкотре звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для садівництва орієнтовною площею 0, 1 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Йосипівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів). До клопотання додавались: копія паспорта громадянина України; копія ідентифікаційного номера; графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки поряд із землями для учасників АТО (а.с. 12-16).

На вказане звернення Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області позивачу надано відповідь від 08 грудня 2016 року №Ш-17557/0-7499/6-16 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Підставою відмови зазначено те, що згідно долучених до клопотання графічних матеріалів вказаний земельний масив, запроектований для відведення військовослужбовцям учасникам АТО для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства. Даний земельний масив на території Одеської області було визначено на виконання доручення Держземагентства України від 15 травня 2014 року для забезпечення земельними ділянками військовиків-учасників АТО.

Позивачу повторно було рекомендовано обрати іншу земельну ділянку та звернутись до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою, оформленою відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України (а.с. 14).

Не погоджуючись з отриманою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Положеннями статті 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Земельного Кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частиною 1 статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. № 15, реалізує Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), яка є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-премєр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства.

У відповідності з пп. 31 п. 4 Положення про Держгеокадастр, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Згідно з чч. 2, 3, 4 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

На підставі положень ч. 6 ст. 118 ЗК України позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотаннями від 11 травня 2016 року та від 03 листопада 2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для садівництва орієнтовною площею 0, 1 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Йосипівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів).

До клопотань позивачем додавались графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки.

Однак, рішеннями Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, викладеними у листах-відповідях від 08 червня 2016 року №Ш-5722/0-2706/6-16, від 08 грудня 2016 року №Ш-17557/0-7499/6-16 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Підставою відмови стало те, що вказаний земельний масив відповідно до доручення Держземагентства України від 15 травня 2014 року запроектований для відведення військовослужбовцям учасникам АТО для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства.

З цього приводу відповідач надав до суду Окреме доручення Держземагентства України від 15 травня 2014 року начальникам Головних управлінь Держземагентства України в областях та місті Києві про надання Департаменту землеустрою матеріали про земельні масиви, які можуть бути придатні для передачі військовослужбовцям; доручення Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 27 січня 2016 року керівникам головних управлінь Держгеокадастру в областях і м. Києві про затвердження наказом переліку зарезервованих земельних ділянок, які можуть бути передані у власність учасникам антитерористичної операції та альбомів-атласів з резервування земельних ділянок; наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 12 лютого 2016 року №25 «Про резервування земельних масивів на території Одеської області для забезпечення потреб військовослужбовців учасників антитерористичної операції та членів родин військовослужбовців, загиблих у ході її проведення» з додатком; наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 26 вересня 2016 року №150 «Про внесення змін в додаток 1 до наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 12.02.2016 №25» з додатками (а.с. 30-36).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Натомість, відповідачем у відповіді про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою вказаних підстав не наведено, що свідчить про необґрунтованість прийнятого рішення.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, не передбачених законом. При цьому, суд зазначає, що будь-яких зауважень до наданих позивачем до клопотання матеріалів відповідачем не висловлено.

Відповідно до ч. 10 ст. 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Позивач звернувся до суду з вимогами про зобов'язання відповідача надати йому необхідні графічні матеріали земельної ділянки з Державного земельного кадастру у бажаному місці, дозвіл на розробку проекту та оформити безоплатно приватизацію земельної ділянки згідно законодавства.

У відповідності з ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подано позов. У межах розгляду справи суд може самостійно визначити не заявлені позовні вимоги, але за умови, що це сприятиме вичерпному захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб.

Вирішуючи спір, враховуючи приписи ч. 2 ст. 11 КАС України, суд дійшов висновку про те, що необхідним та достатнім заходом для належного захисту прав позивача в межах даної справи є скасування неправомірного рішення Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, викладеного листі-відповіді від 08 грудня 2016 року №Ш-17557/0-7499/6-16 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для садівництва орієнтовною площею 0, 1 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Йосипівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) із зобовязанням відповідача повторно розглянути питання щодо надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для садівництва орієнтовною площею 0, 1 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Йосипівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів).

При цьому, суд зазначає, що право на одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації реалізується в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 118 КАС України, а саме шляхом подання клопотання, у якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розмір та додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Громадянину, зацікавленому в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності належить право вибору земельної ділянки та обов'язок надати до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Отже, у Головного управління Держгеокадастру в Одеській області не має повноважень та обов'язків надавати позивачу необхідні графічні матеріали земельної ділянки з Державного земельного кадастру у бажаному місці, як то заявлено позивачем у прохальній частині позову.

Також у даному позові позивач оскаржує вимоги Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, адресовані йому у відповіді від 08 грудня 2016 року про надання графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Дослідивши зміст відповіді від 08 грудня 2016 року суд зазначає, що в ній позивачу рекомендовано обрати іншу земельну ділянку та звернутись до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою, оформленою відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України. Також у відповіді наведені положення ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, у тому числі: «До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки», що відповідає змісту вказаної норми.

Отже, незаконних вимог до позивача відповідь Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 08 грудня 2016 року не містить.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням вищезазначеного, здійснивши вихід за межі позовних вимог з метою захисту прав позивача, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6-8, 11, 69, 71, 72, 86, 122, 128, 158-163, 254 КАС України, Земельним кодексом України від 25.10.2001 року № 2768-III, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, викладене в листі-відповіді від 08 грудня 2016 року №Ш-17557/0-7499/6-16 про відмову у наданні гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для садівництва орієнтовною площею 0,1 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Йосипівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області () повторно розглянути питання щодо надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для садівництва орієнтовною площею 0,1 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Йосипівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано у строк, встановлений статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Глуханчук