Справа № 826/16640/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2017 року № 826/16640/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКР"
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень № від 06.08.2014 та № від 06.08.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКР" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень № від 06.08.2014 та № від 06.08.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 5.02.2015, адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.09.2015 касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві задоволено частково, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 5.02.2015, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Податкові зобов'язання позивачу нараховані за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ТРАУ НУТРИШИН УКР» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013. Підставою нарахування податкових зобов'язань став висновок податкового органу, зокрема, про те, що договір, укладений між позивачем та ТОВ "Ігро - Ленд" не спричиняє реального настання правових наслідків.

Позивач, не погоджуючись з такими висновками податкового органу зазначає, що у період, який перевірявся, дійсно мав господарські правовідносини з ТОВ "Ігро - Ленд" , які мали реальний характер та за якими було отримано товар використаний позивачем у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями були оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства.

Також позивач посилався на те, що ним було правомірно включено до складену податкового кредиту податок на додану вартість за податковими накладним отриманими від контрагентів ТД "Компанія Єврохім", ТОВ "Ейч Ар Інвест", ПП "Джерело Поділля", ТОВ "Ареал Днепр", а кредитні кошти отримані за договором № 09/14 від 27.11.2009 були використані за цільовим призначенням у власній господарській діяльності.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду письмові заперечення на адміністративний позов в яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Доводи відповідача викладені в письмових запереченнях аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки № 1231/26-59-22-05/33350090 від 15.07.2014 інших доводів, крім зазначених у вказаному акті перевірки відповідачем наведено не було.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд, ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,-

В С Т А Н О В И В:

В період з 26.05.2014 по 23.06.2014 Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ТРАУ НУТРИШИН УКР» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено акт № 1231/26-59-22-05/33350090 від 15.07.2014, яким встановлено порушення підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, підпунктів 14.1.27, 14.1.36, 14.1.258 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 117112,00 грн., пунктів 198.1, 198.4, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 263017,00 грн. та в результаті чого занижено ПДВ на суму 263017,00 грн.

За результатами розгляду заперечень на акт № 1231/26-59-22-05/33350090 від 15.07.2014, листом № 9751/10/26-59-22-05 від 01.08.2014 повідомлено про те, що висновок вказаного акту змінено та зазначено про те, що порушення 198.1, 198.4, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 261720,00 грн. та в результаті чого занижено ПДВ на суму 261720,00 грн.

06.08.2014 на підставі зазначеного акту прийняті податкові повідомленні - рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 175668,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 58556,00 грн. та № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 327150,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 65430,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКР" не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями № від 06.08.2014 та № від 06.08.2014 звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Вищий адміністративний суд України скасовуючи постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 зазначив наступне: "Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Ігро-Ленд» (продавець) було укладено договір купівлі-продажу від 07.02.2013 року № 130030 (т. І, арк. 46-48).

Згідно умов даного договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю, належний на праві власності у продавця товар: шрот соняшниковий, а покупець прийняти такий товар і сплатити за нього грошову суму.

На підтвердження реальності господарських операцій за вище зазначеними договорами позивачем надано до суду: накладні про отримання шроту соняшникового, товарно-транспортні накладні, податкові накладні та банківські виписки про оплату товару (т. І, арк. 49-71).

Крім цього, позивачем були надані докази щодо використання отриманого від ТОВ «Ігро-Ленд» товару у власній господарській діяльності товариства та фізичній можливості позивача займатися господарською діяльністю (т. 1, 75-115, 184-252, т. 2, арк. 1-129 ).

Позивач здійснював оплату за отримані послуги/виконані роботи шляхом безготівкових розрахунків через банківську установу з урахуванням ПДВ.

Крім того, на момент здійснення господарських операцій ТОВ «Ігро-Ленд» було включено до Єдиного державного реєстру та перебувало на обліку платника податків, що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ.

Вищенаведене свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог законодавства щодо документального підтвердження сум податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ «Ігро-Ленд».

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям ТОВ «Ігро-Ленд», оскільки реальність виконання взятих зобов'язань позивачем за укладеними договорами, підтверджується належно оформленими первинними документами, які у повній мірі відображають зміст господарської операції та її вартісні показники, а також підтверджують факт використання придбаного товару у господарській діяльності позивача.

Дійшовши висновку про часткове задоволення вимог касаційної скарги, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що позивачем належним чином підтверджено реальність господарських операцій з його контрагентом ТОВ «Ігро-Ленд», а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Як вбачається із акту перевірки від 15.07.2014 року № 1231/26-59-22-05/33350090 (т. 1, арк. 155-187), позивачем віднесено до складу податкового кредиту суми податкових зобов'язань, що виписані з порушенням порядку заповнення та/або реєстрації Єдиному реєстрі податкових накладних у 2012-2013 роках по операціям з ТД «Єврохім», ТОВ «Ейч Ар Інвест», ПП «Джерело Поділля», ТОВ «Ареал Днепр».

Крім того, оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені у зв'язку з тим, що позивачем порушено пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 14.1.27, пп. 14.1.36, 14.1.258 п. 14.1 ст. 14 ПК України в частині нецільового використання коштів, що призвело до заниження об'єкта оподаткування на суму 115882,35 грн.

В свою чергу судами попередніх інстанцій вказані обставини не досліджувались, не перевірено дотримання позивачем вимог п. 198.1, п. 198.4, 198.6 ст. 198 ПК України по операціях із вказаними контрагентами та пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 14.1.27, пп. 14.1.36, 14.1.258 п. 14.1 ст. 14 ПК України щодо правомірності заниження об'єкту оподаткування. А тому висновок судів про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в повному обсязі є передчасним."

Таким чином є рішення суду, яке набрало законної сили, яким встановлено факт правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям ТОВ «Ігро-Ленд», оскільки реальність виконання взятих зобов'язань позивачем за укладеними договорами, підтверджується належно оформленими первинними документами, які у повній мірі відображають зміст господарської операції та її вартісні показники, а також підтверджують факт використання придбаного товару у господарській діяльності позивача.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період. У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Таким чином у випадку, якщо податкова накладна не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, то покупець позбавляється права на включення сум податку на додану вартість за такою податковою накладною до податкового кредиту, та має право включити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту тільки за умови подання разом з декларацією за відповідний звітний період заяви із скаргою на постачальника з доданими до неї копіями товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Відповідно до акта № 1231/26-59-22-05/33350090 від 15.07.2014 з урахуванням рішення прийнятого за результатами розгляду заперечень на зазначений акт, позивачем в порушення вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України не надано підтверджуючих документів, які б свідчили про подання до податкового органу заяви про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) з відповідними додатками до неї за податковими накладеними № 34 від 23.07.2012 виписаною ТД "Компанія Єврохім", податковими накладними № 28 від 20.11.2012, № 7 від 08.11.2012, № 23 від 17.11.20125 виписаними ТОВ "Ейч Ар Інвест", № 1 від 05.08.2013 виписаною ПП "Джерело Поділля", № 2 від 01.07.2013 виписаною ТОВ "Ареал Днепр".

Позивачем факт включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними № 34 від 23.07.2012 виписаною ТД "Компанія Єврохім", № 28 від 20.11.2012, № 7 від 08.11.2012, № 23 від 17.11.20125 виписаними ТОВ "Ейч Ар Інвест", № 1 від 05.08.2013 виписаною ПП "Джерело Поділля", № 2 від 01.07.2013 виписаною ТОВ "Ареал Днепр" не заперечується, водночас він зазначає про те, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження того вказані накладені не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних та на факт подання Додатку №8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)» до податкових декларацій з податку на додану вартість за липень 2012 року, за листопад 2012 року, за липень 2013 року, за серпень 2013 року, за жовтень 2013 року до яких включено вказані накладні.

Враховуючи факт подання позивачем Додатку №8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)» до податкових декларацій з податку на додану вартість а липень 2012 року, за листопад 2012 року, за серпень 2013 року, за жовтень 2013 року в яких зазначено про те, що податкові накладні № 34 від 23.07.2012 виписана ТД "Компанія Єврохім", податковими накладними № 28 від 20.11.2012, № 7 від 08.11.2012, № 23 від 17.11.20125 виписаними ТОВ "Ейч Ар Інвест", податковою накладеною № 1 від 05.08.2013 виписаною ПП "Джерело Поділля" не зареєстровані в ЄРПН, а також до декларації з податку на додану вартість за липень 2013 року в якому зазначено, що податкова накладена № 2 від 01.07.2013 виписана ТОВ "Ареал Днепр" зареєстрована з порушенням терміну реєстрації, суд вважає посилання позивача на факт того, що позивачем не було доведено факт порушення порядку реєстрації вказаних накладних в Єдиному реєстрі податкових безпідставними.

Також позивачем надано суду копії листів Вих. № 182 від 21.12.2012, яким до податкового органу було подано копії податкових накладних № 28 від 20.11.2012, № 7 від 08.11.2012, № 23 від 17.11.20125 виписаних ТОВ "Ейч Ар Інвест" та Вих. № 198 від 20.09.2013 копію податкової накладеної № 1 від 05.08.2013 виписаної ПП "Джерело Поділля".

Інших доказів та обґрунтувань на підтвердження надання відповідачу копій підтверджуючих документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням товарів або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів за податковими накладними №34 від 23.07.2012 виписаною ТД "Компанія Єврохім", № 28 від 20.11.2012, № 7 від 08.11.2012, № 23 від 17.11.20125 виписаними ТОВ "Ейч Ар Інвест", № 1 від 05.08.2013 виписаною ПП "Джерело Поділля", № 2 від 01.07.2013 виписаною ТОВ "Ареал Днепр" позивачем суду надано не було.

Таким чином, оскільки позивачем не було додано до додатку 8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)» до податкових декларацій з податку на додану вартість за липень 2012 року, за листопад 2012 року, за липень 2013 року, за серпень 2013 року, за жовтень 2013 року копій підтверджуючих документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням товарів або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів за податковими накладними №34 від 23.07.2012 виписаною ТД "Компанія Єврохім", № 28 від 20.11.2012, № 7 від 08.11.2012, № 23 від 17.11.20125 виписаними ТОВ "Ейч Ар Інвест", № 1 від 05.08.2013 виписаною ПП "Джерело Поділля", № 2 від 01.07.2013 виписаною ТОВ "Ареал Днепр", ним не було дотримано встановленого чинним законодавством порядку за умови дотримання якого у платника податків виникає право на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними, які не зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

З огляду на викладене враховуючи те, що позивачем не було дотримано встановленого чинним законодавством порядку за умови дотримання якого у платника податків виникає право на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними, які не зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних щодо податкових накладних №34 від 23.07.2012 виписаної ТД "Компанія Єврохім", № 28 від 20.11.2012, № 7 від 08.11.2012, № 23 від 17.11.20125 виписаними ТОВ "Ейч Ар Інвест", № 1 від 05.08.2013 виписаної ПП "Джерело Поділля", № 2 від 01.07.2013 виписаної ТОВ "Ареал Днепр", то у нього у зв'язку з відсутністю факту їх реєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних не виникало права на включення податку на додану вартість за ними до складу податкового кредиту.

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 14.1.258 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України фінансовий кредит - кошти, що надаються банком-резидентом або нерезидентом, що кваліфікується як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають згідно з відповідним законодавством статус небанківських фінансових установ, а також іноземною державою або його офіційними агентствами, міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами юридичній чи фізичній особі на визначений строк для цільового використання та під процент.

Підпунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Згідно з пунктом 141.1 статті 141 Податкового кодексу України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Відповідач в акті № 1231/26-59-22-05/33350090 від 15.07.2014 зазначає про те, що позивачем в порушення умов кредитного договору № 09/14 від 27.11.2009 укладеного з ПАТ "ІНГ БАНК Україна" отримані кредитні кошти було використано не за цільовим призначенням, а саме, на надання поворотної фінансової допомоги на суму 9 590 169,00 грн., водночас протягом 2013 року сума відсотків за кредитні кошти, які використані не за цільовим призначенням, віднесено до фінансових витрат на суму 115 882,35 грн.

Позивач в наданих суду додаткових письмових поясненнях зазначив про те, що ним поворотну фінансову допомогу на суму 9 590 169,00 грн. було надано за рахунок власних коштів ТОВ "Голландський корм", який є його основним покупцем, а грошові кошти отримані за кредитним договором № 09/14 від 27.11.2009 використано у власній господарській діяльності.

Відповідачем доказів та обґрунтування щодо підстав за яких він дійшов висновку про те. що кредитні кошти отримані позивачем за договором № 09/14 від 27.11.2009 було використано не за цільовим призначенням, а саме, на надання поворотної фінансової допомоги на суму 9 590 169,00 грн. суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості їх надання.

В матеріалах справи докази на підтвердження факту використання позивачем коштів отриманих за договором № 09/14 від 27.11.2009 не за цільовим призначенням, а саме, на надання поворотної фінансової допомоги на суму 9 590 169,00 грн. відсутні.

З огляду на викладена, враховуючи те, що у суду відсутні підстави для висновку про те, що кошти отримані позивачем за договором № 09/14 від 27.11.2009 було використано не за цільовим призначенням, а саме, на надання поворотної фінансової допомоги на суму 9 590 169,00 грн. суд дійшов висновку про необґрунтованість висновку відповідача щодо допущення позивачем порушення підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, підпунктів 14.1.27, 14.1.36, 14.1.258 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов - задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № від 06.08.2014.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № від 06.08.2014 частково, а саме на суму 126869,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 25374,00 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов