Справа № 826/27426/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 січня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Кузьмишина О.М.,

секретаря Строяновської О.В.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Шелкаєвої Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Національного банку України, Управління Національного банку України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування розпорядження від 24.07.2015 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року, -

У с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся у суд із позовом до Національного банку України, Управління Національного банку України в Донецькій області, у якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження № 411-р від 24.07.2015 року «Про анулювання індивідуальної ліцензії Національного банку України».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову та ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що на момент звернення представника позивача - ОСОБА_5 із заявою про видачу індивідуальної ліцензії на розміщення резидентом валютних цінностей на рахунках за межами України, місцезнаходження ОСОБА_4 було не відомим, за адресою вказаною в заяві, він не проживав, тому відповідачем оскаржуване розпорядження прийнято у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що 24 липня 2015 року Національним банком України прийнято розпорядження №411-р «Про анулювання індивідуальної ліцензії Національного банку України», яким на підставі абз. 5 п. 4.4 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004р. №485, листа відділу фінансового моніторингу східного регіону Департаменту фінансового моніторингу Національного банку України від 26.06.2015р. №25-06017/44506, анульовано індивідуальну ліцензію від 02.04.2015р. №3 на розміщення позивачем валютних цінностей на рахунках за межами України, видану Управлінням Національного Банку України в Донецькій області.

На думку позивача, зазначене розпорядження є протиправним, прийняте безпідставно, з перевищенням наданим законом повноважень, необґрунтовано, недобросовісно та нерозсудливо.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 44 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема, видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.

Згідно з статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993, № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах за межами України потребує отримання резидентом індивідуальної ліцензії.

Підпунктом 3.2 п. 3 Декрету (станом на момент подання позивачем заяви - 17.03.2014р.) для отримання ліцензії заявник - фізична особа, яка не є підприємцем, подає до Управління такі документи (крім випадків, передбачених пунктом 3.3 цієї глави): ті, що передбачені абзацами другим, четвертим (за наявності) та п'ятим пункту 3.1 цієї глави; копії відповідних сторінок паспорта або документа, що його замінює, які містять останнє фото, прізвище, ім'я, по батькові, дату народження, серію і номер, дату видачі та найменування органу, що видав документ, реєстрацію місця проживання громадянина; копію документа, виданого органом державної податкової служби, що засвідчує присвоєння ідентифікаційного номера.

Із Додатку № 5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України убачається, що в заяві про видачу індивідуальної ліцензії на розміщення резидентом валютних цінностей на рахунках за межами України заявником зазначається його місце проживання або місцезнаходження.

При цьому, за змістом ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому вона проживає постійно або тимчасово.

Підпунктом 4.4 пункту 4 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України передбачено, що підставами для анулювання ліцензії, зокрема є: виявлення в документах, які були подані власником ліцензії Національному банку і на підставі яких йому була видана ліцензія (були змінені умови ліцензії), недостовірної інформації.

З матеріалів справи убачається, що листом від 17.03.2014 року представником позивача за довіреністю ОСОБА_5 направлено документи Управлінню Національного банку України в Донецькій області щодо оформлення індивідуальної ліцензії на розміщення ОСОБА_4 валютних цінностей на рахунку за межами України. При цьому, у заяві про видачу індивідуальної ліцензії на розміщення резидентом валютних цінностей на рахунках за межами України, місце проживання ОСОБА_4 вказано - АДРЕСА_1.

Однак, як убачається із роздруківки з офіційного сайту Міністерства внутрішніх справ України, розділ «Особи, які переховуються від органів влади», ОСОБА_4 з 28 лютого 2014 року переховується від органів влади.

Також, згідно з офіційним прес-релізом (документ, в якому організація чи публічна особа подає інформацію про певну подію або захід до засобів масової інформації (ЗМІ), розміщеним на сайті Генеральної прокуратури України, слідчим підрозділом Генеральної прокуратури України внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення, що вчинене ОСОБА_4- кримінальне провадження розпочато за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Доводи апелянта про те, що вказана інформація, яка була оприлюднена на веб-сайті Міністерства внутрішніх справ України є дозволеною для вільного використання тільки з 29.01.2016 року є необґрунтованими, ураховуючи наступне.

Відповідно до статі 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була оприлюднена або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Отже, інформація, яка оприлюднена на офіційному веб-сайті Міністерства внутрішніх справ України є публічною.

Статтею 2 Закону передбачено, що він не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Разом з тим, згідно з ст. 10-1 Закону публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.

Розпорядники інформації зобов'язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.

Публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення.

Будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов'язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.

Тобто, Закон не обмежує суб'єктів владних повноважень у використанні такої інформації, та передбачає, що розпорядних має оприлюднювати публічну інформацію у формі відкритих даних на своєму веб-сайті.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Закон доповнено ст. 10-1 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо доступу до публічної інформації у формі відкритих даних» від 09 квітня 2015 року, який набрав чинності з 01.05.2016 року, що спростовує покликання апелянта на те, що зазначена норма не почала діяти.

Окрім того, Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 835, на яке посилається позивач в апеляційній скарзі, не визначає поняття «публічна інформація у формі відкритих даних», а регулює технологічні аспекти ведення Єдиного державного веб-порталу відкритих даних (вимоги до формату і структури даних, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, періодичність оновлення та порядок їх оприлюднення, перелік таких наборів даних).

Отже, вищенаведене свідчить про те, що на момент звернення представника позивача - ОСОБА_5 із заявою про видачу індивідуальної ліцензії на розміщення резидентом валютних цінностей на рахунках за межами України, місцезнаходження ОСОБА_4 було не відомим, за адресою вказаною в заяві, він не проживав.

Таким чином, в поданих власником ліцензії документах була вказана недостовірна інформація про адресу проживання, що є підставою для анулювання вищезазначеної ліцензії згідно з підпунктом 4.4 пункту 4 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права. Тому, відсутні підстави для задоволення вимог апелянта.

Отже, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова залишенню - без змін, на підставі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Кузьмишина

(Повний текст ухвали складений 20 січня 2017року.)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Кузьмишина О.М.