Справа № 203/2867/16-а(2-а/0203/92/20/16)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2017 рокусправа № 203/2867/16-а(2-а/0203/92/20/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Гімона М.М. Юрко І.В. ,

секретар судового засідання: Федосєєва Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року у справі № 203/2867/16-а (2-а/0203/92/2016) за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати їй пенсії з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 1 січня 2016 року; зобовязати відповідача поновити ОСОБА_1 виплату пенсії як державному службовцю, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу» з 1 квітня 2015 року та з 1 січня 2016 року.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо припинення виплати ОСОБА_1 за віком з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року, зобовязано відповідача здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком за період з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач перебуває на обліку в УПФУ в Кіровському районі м. Дніпропетровська та з 22.09.2014 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

На час призначення пенсії та по теперішній час позивач працює на посаді заступника начальника управління консолідованої звітності-начальником відділу звітності про виконання державного бюджету Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, є державним службовцем.

З 1 квітня 2015 року відповідачем виплату вказаної вище пенсії позивачу припинено з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі Закон № 213), як працюючому державному службовцю.

12.05.2015 року позивач звернулася до відповідача з листом, в якому просила надати їй розяснення щодо причин припинення виплати їй пенсії. (а.с. 11)

18.05.2016 року листом № Г 19-16 відповідач розяснив позивачу, що припинення виплати пенсії здійснено у звязку з тим, що ОСОБА_1 працює на посаді державного службовця, відповідно до вимог чинного законодавства. (а.с. 12-13)

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернулась до суду.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Приписами ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції, яка набрала чинності з 1 квітня 2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу", Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідач вважає, що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», то в період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» їй виплачуватись не повинна. Аналогічно відповідач вважає, що з 1 січня 2016 року пенсія позивачу також виплачуватись не повинна, оскільки вона працює на посаді, які передбачена Законом України «Про державну службу».

Колегія суддів зазначає, що станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначались.

З 1 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не передбачає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим, передбачені статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії підлягала відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому колегія суддів вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

Разом з тим колегія суддів вважає, що позивачем частково порушений строк звернення до суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 99, 100 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

В судовому засіданні колегією суддів зясовано, що про порушення свого права ОСОБА_1 вперше дізналася в квітні 2015 року, коли нею не була отримана пенсія за вказаний місяць, а в подальшому кожного місяця при невиплаті їй пенсії за відповідний місяць, проте до суду вона не зверталась, оскільки сподівалась на скасування норми закону про припинення виплати пенсії.

З огляду на вказане помилковими є висновки суду, що строк звернення до суду позивачем не пропущений, оскільки про порушення свого права вона дізналась лише з листа відповідача 18.05.2016 року № Г 19-16.

Разом з тим з позовом до суду позивач звернулась лише 16 червня 2016 року, а відтак задоволенню підлягають позовні вимоги в межах шестимісячного строку, який передує даті звернення до суду, тобто з 16 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року, а позовні вимоги за період з 01.04.2015 року по 15.12.2015 року підлягають залишенню без розгляду.

В частині позовних вимог за період з 01.01.2016 колегія суддів зазначає наступне.

Так, ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону від 24.12.2015 року № 911-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 року, встановлено, що тимчасово у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Вказані норми кореспондуються з приписами ч. 4 ст. 37 Закону України «Про державну службу», в редакції Закону від 24.12.2015 року № 911-VII, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ( 3551-12 ), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Отже, припинення особам, які працюють на посадах та умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», виплати пенсії/щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2016 року на відміну від положення, яке діяло у 2015 році, законодавець не повязує з можливістю в подальшому призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання за спеціальними законами.

З огляду на вказане з 01.01.2016 року пенсія позивачу не виплачується відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача за період з 16 по 31 грудня 2015 року, вимоги за період з 1 квітня по 15 грудня 2015 року підлягають залишенню без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду, а вимоги про поновлення виплати пенсії з 1 січня 2016 року задоволенню не підлягають.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За приписами ч. 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру судовий збір підлягає сплаті в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у 2016 році 551,2 грн (1378х0,4). Вказана суму і була сплачена позивачем при подачі судового збору.

Колегія суддів вважає, що, незважаючи на часткове задоволення позову, сплачений за подання адміністративного позову до суду першої інстанції судовий збір підлягає стягнення в повному обсязі, оскільки при задоволенні позову немайнового характеру частина задоволених вимог вирахуванню не підлягає. Норма ч. 3 статті 94 КАС України в цьому випадку підлягає застосуванню щодо вимог майнового характеру.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення на користь позивача суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, оскільки в останній позивач просить її позов задовольнити повністю, тоді як суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги із залишенням частини позовних вимог без розгляду, що не є ухваленням рішення на користь позивача.

Повний текст виготовлено 24 січня 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року у справі № 203/2867/16-а (2-а/0203/92/2016) скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську відновити та виплатити ОСОБА_1 пенсію, призначену відповідно до Закону України № 1058 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 16 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Позовні вимоги за період з 1 квітня 2015 року по 15 грудня 2015 року залишити без розгляду.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одну гривню) 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: І.В. Юрко