Справа № 823/1993/16
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 року справа № 823/1993/16

м. Черкаси

14 год. 50 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Гордієнку Ю.П.,

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Автотранслогістика до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулося з позовом ТОВ Автотранслогістика (далі-позивач) в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області № НОМЕР_1 від 04.08.2016.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили суд його задовольнити. В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте необґрунтовано виключно на підставі субєктивної оцінки даних, встановлених при перевірці ТОВ Автотранслогістика. В акті перевірки немає жодного посилання на те, що позивачем було здійснено порушення Податкового кодексу України у звязку з недотриманням вимог щодо ведення податкового обліку.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю з підстав викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з Конституцією України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд встановив, що товариство з обмеженою відповідальністю Автотранслогістика, як субєкт господарювання юридична особа, ідентифікаційний код 38089771, зареєстроване 15.02.2012, та перебуває на обліку в державній податковій інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області за основним видом діяльності «Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту» і є платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва від 14.05.2012 № 316943, індивідуальний податковий номер 15.

За результатами проведеної державною податковою інспекцією у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області позапланової виїзної документальної перевірки з питань дотримання податкового законодавства при проведенні господарських взаємовідносин з ТОВ Амінтранс за період з 01.08.2015 по 30.09.2015, ТОВ ТПК «Омега-автопоставка за період з 01.08.2015 по 30.09.2015 та з ТОВ «НПЛ КОМ» за період з 01.03.2016 по 31.03.2016 складено акт від 18.07.2016 № 326/23-01-14-02/38089771.

В акті перевірки встановлені порушення:

- п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), пп.1.2 п.1. п.п. 2.1 п.2 Наказу № 88, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого занижено податок на прибуток за 2015 рік - І квартал 2016 року на 133 494 грн., у т.ч. за 2015 рік на 60 008 грн., за 1 квартал 2016 року на 73 486 грн.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), п.2.4. Наказу № 88, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого занижено податок на додану вартість за серпень-вересень 2015 року, за березень 2016 року на 148 326 грн., в т.ч. за серпень 2015 року на 41503 грн., за вересень 2015 року на 25172 грн., за березень 2016 року на 81 651 грн.

На підставі акту від 18.07.2016 № 326/23-01-14-02/38089771 державною податковою інспекцією у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 04.08.2016:

№ НОМЕР_2 форми «Р», про сплату податку на прибуток у сумі 133 494 грн. та штрафних санкцій у розмірі 36 743 грн., а разом - 170 237,00 гривень;

№ НОМЕР_1 форми «Р», про сплату податку на додану вартість у сумі 148 326 грн. та штрафних санкцій у сумі 74 163 грн., а разом - 222 489,00 гривень.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями TOB «Автотранслогістика» оскаржено їх до ДФС України, яка рішенням від 06.12.2016 № 26321/6/99-99-11-01-01-25 про результати розгляду скарги, скасувала ППР від 04.08.2016 № НОМЕР_2 в частині встановленого перевіркою завищення витрат, що вираховуються при визначенні фінансового результату за 2015 рік, І квартал 2016 року, щодо яких підтверджено здійснення оплати скаржником грошовими коштами на користь TOB «Домус Альянс» (TOB «Амінтранс»), TOB «НПЛ КОМ» та не встановлено наявності дебіторської заборгованості за 2015 рік, за І квартал 2016 року і у відповідній частині штрафні санкції та в зазначеній частині рішення ГУ ДФС у Черкаській області, прийняте за розглядом первинної скарги, а в інших частинах зазначене ППР, рішення про розгляд первинної скарги та ППР від 04.08.2016 № НОМЕР_1 залишила без змін.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 04.08.2016 № НОМЕР_1, яке після адміністративного оскарження залишилось без змін представник позивача звернувся до суду

Оцінюючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, викладених в акті перевірки позивача і відповідно, винесеного на його підставі податкового повідомлення-рішення на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до виписки з ЄДРПОУ станом на 20.07.2015 ТОВ Домус Альянс (TOB «Амінтранс») зареєстроване як субєкт господарювання 03.06.2015, ідентифікаційний код 39815354, за видом діяльності неспеціалізована оптова торгівля. Також останній є платником ПДВ у відповідності до витягу з реєстру платників ПДВ № 575 з 01.07.2015.

Згідно укладеного договору поставки № 26 від 26.08.2015 між ТОВ Домус Альянс (постачальник) та ТОВ Автотранслогістика (покупець), постачальник зобовязується передати у власність покупця товар в асортименті за номенклатурою та у кількості, що погоджується сторонами у накладних.

Згідно матеріалів справи за вказаним договором постачання було здійснено декілька поставок товару, які підтверджуються: 1. видатковою накладною від 28.08.2015 № 1288; товарно-транспортною накладною від 28.08.2015 № 1288; податковою накладною від 28.08.2015 № 1288; 2.видатковою накладною від 31.08.2015 № 1486; товарно-транспортною накладною від 31.08.2015 № 1486; податковою накладною від 31.08.2015 № 1486; 3.видатковою накладною від 14.09.2015 № 408; товарно-транспортною накладною від 14.09.2015 № 408; податковою накладною від 14.09.2015 р. № 408; 4.видатковою накладною від 17.09.2015 № 502; товарно-транспортною накладною від 17.09.2015 № 502; податковою накладною від 17.09.2015 № 502; 5.видатковою накладною від 22.09.2015 № 962; товарно-транспортною накладною від 22.09.2015 № 962 та податковою накладною від 22.09.2015 № 962.

На всі поставлені ТМЦ в матеріалах справи наявні сертифікати відповідності (т. 2 а.с. 104-120).

Окрім того, наказом від 02.06.2015 № 33/2 на підприємстві було призначено уповноваженого на отримання ТМЦ працівника, на якого у подальшому виписано відповідні довіреності на отримання ТМЦ від 28.08.2015 та від 14.09.2015.

Поставка товару здійснювалася власними ТЗ, про що зазначено в ТТН та вбачається з подорожніх і маршрутних листів, чеків про придбання палива - наказ про закріплення транспортного засобу за працівником підприємства від 02.06.15 №33/1.

03.11.15, 06.11.15, 17.11.15, 17.11.15, 18.11.15, 04.12.15 позивачем було здійснено оплату за поставлений TOB «Домус Альянс» товар, про що свідчать виписки банку.

Подальше використання ТМЦ придбаних у TOB «Домус Альянс» здійснювалося шляхом реалізації кінцевим споживачам, що підтверджується договорами поставки, рахунками, видатковими накладними, довіреностями та виписками банків щодо оплат.

Що стосуєть іншого контрагента позивача, то відповідно до виписки з ЄДРПОУ станом на 30.06.2015 ТОВ «НПЛ КОМ» зареєстроване як субєкт господарювання 03.04.2015, ідентифікаційний код 39729391, за основним видом діяльності рекламні агенства хоча у відповідності до відомостей ЄДРПОУ останнє спеціалізується на будівництві та монтажних роботах і має наявну ліцензію ДАБІ України від 25.08.2015 № 31-Л, а також є платником ПДВ у відповідності до витягу з реєстру платників ПДВ № 243 з 01.05.2015.

Відповідно до графіку проведення ремонтів, технічного та сервісного обслуговування основних засобів на березень 2016 року TOB «Автотранслогістика» було розглянуто комерційну пропозицію TOB «НПЛ КОМ» та укладено договір підряду від 15.03.2016 №50.

Згідно якого, замовником було надано технічне завдання на виконання робіт та сторонами складено дефектний акт на ремонтні роботи від 16.03.2016, а вартість договору визначено договірною ціною, яка є невід'ємною частиною договору.

По закінченню виконання робіт підрядник TOB «НПЛ КОМ» здав, а замовник ТОВ Автотранслогістика прийняло роботи, про що сторони склали і підписали акт приймання виконаних робіт за 15.03.2016 - 31.03.2016.

На підставі виконаних робіт за першою подією 31.03.2016 було виписано податкову накладну № 137, відповідно до якої позивачем було включено до складу податкового кредиту в декларації з ПДВ.

19.05.2016 позивачем було надано гарантійний лист № 67/1 щодо оплати заборгованості, а 23.05.16, 24.05.16, 26.05.16, 07.06.16, 09.06.16, 21.06.16 було оплачено виконані роботи, що підтверджується виписками банків.

Таким чином, проаналізувавши підстави для винесення податкового повідомлення-рішення щодо збільшення суми ПДВ, враховуючи дослідження фінансово-господарських відносин TOB «Автотранслогістика» з контрагентами TOB «Амінтранс» та ТОВ «НПЛ КОМ» суд приходить до висновку про правомірність відображення в податкових накладних вказаних операцій.

У відповідності до наказу Мінфіну України «Про внесення зміни до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та визнання такими, що втратили чинність, наказів Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року N 99 та від 24 березня 2000 року N 61» від 30.09.14 № 987 скасовано інструкцію про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей. Водночас, цим же наказом доповнено пункт 2.5 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за N 168/704 (із змінами), новим абзацом такого змісту: "Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.".

Тобто, суб'єкти господарювання не зобов'язані оформлювати довіреності на одержання ТМЦ на кожну окрему поставку. Так, наказом від 02.06.2015 № 33/2, який є актом органу юридичної особи, призначено уповноваженою на отримання ТМЦ на підприємстві - менеджера в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами Київського склад-магазину - ОСОБА_4 Зокрема, позивачем було виписано довіреність на отримання ТМЦ від 28.08.2015 до 06.09.2015 та довіреність на отримання ТМЦ від 14.09.2015 до 23.09.2015 на особу, яку уповноважено наказом від 02.06.2015 № 33/2.

Саме його прізвище вказано у видаткових накладних, а підпис скріплено печаткою, тому посилання на відсутність зазначення в видатковій накладній реквізитів довіреності не можна сприймати як підставу визнання операцій нереальними.

Також, в ході аналізу товарно-транспортних накладних відповідачем встановлено, що в графі «бухгалтер (відповідальна особа відправника)» зазначена печатка TOB «Домус Альянс» та підпис без зазначення прізвища та ініціалів, що унеможливлює ідентифікувати особу, яка була відповідальною за відпуск товарів.

Однак, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних (джерел) вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є беззастережним підтвердженням реальності господарської операції.

Щодо неможливості TOB «НПЛ КОМ» виконати роботи в зазначених об'ємах у зв'язку з тим, що штатна чисельність працівників підрядника, на думку, відповідача є недостатньою. Чинне податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту з податку на додану вартість від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету, та наявність у штаті підприємства працюючих осіб. Контрагент має право залучати на надання послуг/виконання робіт інших осіб не лише шляхом укладання трудових договорів. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від діяльності контрагента, розрахунку з бюджетом третіх осіб та наявність залучених за трудовим договором працівників контрагентом.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У разі, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. В цьому випадку існують підстави для застосування ст. 228 ЦК України із наслідками щодо нікчемності правочину. Нікчемний правочин не породжує правових наслідків, тому існують підстави для внесення відповідних змін у податковому обліку платника податку та його контрагента, зокрема щодо попередньо відображених безтоварних операцій.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено наявність звязку між фактом придбання товару, надання послуги та господарською діяльністю платника податків. відповідач же не надав доказів, що підтверджували б відсутність ділової мети в діях платника податків під час здійснення господарських операцій.

Враховуючи те, що судом встановлено та підтверджено матеріалами справи рух активів у процесі здійснення господарських операцій, наявність у позивача та його контрагентів податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, встановлено зв'язок між укладеними договорами та господарською діяльністю платника податку, витрати підтверджені первинними документами, суд вважає встановленим факт здійснення господарської операції, а відтак доходить висновку про відсутність підстав у контролюючого органу для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 47 Податковою кодексу України відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органом, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах несуть юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи.

У постанові Верховного Суду України від 13.01.2009 року по справі № 09/05 викладено, що покупець не може нести відповідальність ані за несплату податків продавцем, ані за можливу недостовірність відомостей про продавця, що містяться у Єдиному реєстрі, за умови необізнаності про таку недостовірність, зокрема, в частині ведення господарської діяльності продавцем.

Отже, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у звязку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 цієї статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 вказаного Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобовязань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Пункт 201.8 вказаної статті передбачає, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до першого абзацу пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 2 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999р. №996-ХІ із змінами та доповненнями (далі Закон №996-ХІ) встановлено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства, які зобовязані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність.

Пункт 2 ст. 3 Закону №996-ХІІ визначає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення відповідно до п. 2.1. ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно п. 44.1 ст. 44 Кодексу №2755-VI для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно ст. 1 Закону № 996-ХІ господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Головною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону № 996-ХІ передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідач в своїх письмових запереченнях не навів жодних доводів та не надав доказів, в розумінні ст.ст. 69, 70 КАС України, які б могли свідчити про наявність обставин, що виключають обґрунтованість заявленої позивачем податкової вигоди: безтоварний та/або фіктивний характер здійснених операцій, або мали ознаки фіктивного підприємництва, тощо.

Суд прийшов до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення суперечить вимогам чинного законодавства, є необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням вимог ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.11,14,70,71,89,94,159 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області № НОМЕР_1 від 04.08.2016.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС (ідентифікаційний код - 39497534) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Автотранслогістика (ідентифікаційний код - 38089771) 3337 (три тисячі триста тридцять сім) грн. 34 коп. судового збору сплаченого у відповідності до платіжного доручення № 3635 від 19.12.2016.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено 24.01.2017