Справа № 826/26212/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

18 січня 2017 року № 826/26212/15
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до третя особа:Головного управління Національної гвардії України Військова частина НОМЕР_1
простягнення грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління Національної гвардії України, третя особа: Військова частина НОМЕР_1 , в якому просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, стягнути з відповідача грошове забезпечення у зв`язку із його незаконною бездіяльністю (не включення у списки особового складу військової частини НОМЕР_1 ) за період проходження військової служби з 27 липня 2014 року по 13 жовтня 2014 року у розмірі 10 317,47 грн.
Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо не включення позивача у списки особового складу військової частини НОМЕР_1 за період проходження військової служби позивачем.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки позивач службу у військовій частині НОМЕР_1 не проходив та не проходить, в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 не рахувався та не рахується.
Представник третьої особи в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки позивач в лавах Національної гвардії не перебуває.
В судовому засіданні суд за згодою сторін ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

27 липня 2014 року позивач прибув у місто Попасна Луганської області для того, щоб вступити на службу в ряди Національної гвардії України. У Попасному позивач з деякими своїми товаришами чекав командира батальйону Семена Семенченка з метою його оформлення до складу батальйону «Донбас».
З 28 липня 2014 року позивач вже брав участь у зоні АТО у спеціальних завданнях, на посаді стрільця-розвідника, а саме: у місті Попасному Луганської області; у населеному пункті Курахово Донецької області, у місті Авдіївка Донецької області; у селищі Мар`ївка Донецької області; у місті Іловайськ Донецької області.
Позивач виконував бойові завдання по збору розвідданих та прослужив до 30 серпня 2014 року.
30 серпня 2014 року позивач в складі батальйону «Донбас» був узятий в полон підрозділами армії Росії.
13 жовтня 2014 року позивач був звільнений з полону і направлений на обстеження в Обласну лікарню міста Запоріжжя, а потім в Обласну клінічну лікарню імені Мечникова в місті Дніпропетровськ і перебував там на стаціонарному лікуванні до 05 листопада 2014 року.
Так, за період своєї служби з 27 липня 2014 року по 13 жовтня 2014 року позивач не був введений у штат військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з тим, що позивач не був належним чином оформлений, він не отримував за час проходження військової служби грошового забезпечення, яке відповідно до діючого законодавства повинен був отримувати.
Після звільнення з полону позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 та Головного управління Національної гвардії України з заявами про надання йому документів, які підтверджують те, що він перебуває в списках особового складу. У відповідь він отримав листи, відповідно до яких відсутні відомості та документи, які підтверджують його службу у військовій частині НОМЕР_1 .
21 липня 2015 року позивач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою про визнання юридичного факту (факту участі у бойових діях).
29 жовтня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області задовольнив заяву позивача та визнав його участь у бойових діях в зоні проведення антитерористичної операції з 27 липня 2014 року по 13 жовтня 2014 року у складі батальйону «Донбас».
Позивач вказує, що на день його прибуття, перед відправкою для виконання бойових завдань у зону АТО командування військової частини НОМЕР_1 повинно було зарахувати його до списків військової частини та видати наказ по стройовій частині. Однак, всупереч діючого законодавства, цього не було зроблено.
Факт участі позивача у бойових діях з 27 липня 2014 року по 13 жовтня 2014 року у складі батальйону «Донбас» підтверджується рішенням суду.
Отже, як військовослужбовець, який виконував свій військовий обов`язок відповідно до ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» повинен отримувати грошове забезпечення відповідно до законодавства.
Вважаючи, що позивач повинен отримати грошове забезпечення за час проходження служби та, яке йому не було виплачено, позивач звернувся до суду із позовом.
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.
Правові засади організації та порядку діяльності Національної гвардії України, її загальну структуру, функції та повноваження визначено Законом України «Про Національну гвардію України» від 13 березня 2014 року N 876-VII (надалі Закон N 876-VII).
Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій (ст. 1 цього Закону).
Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону N 876-VII визначено, що порядок добору та прийняття на службу у військовому резерві, строки, умови та порядок її проходження, а також підстави і порядок звільнення із служби визначаються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням про проходження громадянами України служби у військовому резерві Національної гвардії України, що затверджується Президентом України.
Згідно із ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року N 2232-XII (надалі Закон N 2232-XII) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008 (надалі Положення N 1153).
Відповідно до п. 2 даного Положення громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.
Пунктами 4 та 5 Положення N 1153 визначено, що громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.
Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
Згідно із п. 12 вказаного Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Таким чином, громадяни України мають право проходити службу у Збройних силах України в добровільному порядку. Прийняття таких громадян на військову службу оформлюється шляхом укладення контракту та видачі командиром відповідної військової частини наказу по особовому складу.
Організацію і порядок обліку в мирний час і в особливий період осіб офіцерського, рядового, сержантського і старшинського складу, курсантів і працівників Збройних Сил України (далі - особовий склад) в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах і організаціях, на кораблях і в підрозділах; завдання і види обліку, призначення облікових документів, порядок їх складання і ведення; обов`язки посадових осіб, відповідальних за організацію і ведення обліку особового складу; порядок персонального обліку безповоротних втрат особового складу в особливий період; порядок видання, обліку, зберігання, розсилки наказів по особовому складу і облікових документів визначено Інструкцією з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 26 травня 2014 року N 333, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 червня 2014 р. за N 611/25388 (надалі Інструкція N 333).
Згідно із п. 1.4 глави 1 Інструкції N 333 облік особового складу організовується і ведеться на підставі штатів (штатних розписів), наказів по установі і організації (вищому військовому навчальному закладу та військовому навчальному підрозділу вищого навчального закладу, військовій частині, з`єднанню, органу військового управління), наказів по особовому складу та інших документів, передбачених цією Інструкцією. Відповідно до цілей і завдань облік особового складу поділяється на персональний, штатно-посадовий та статистичний.
Згідно із п. 2.8 глави 2 цієї ж Інструкції зарахування до списків військової частини прибулого особового складу (прийом на роботу працівників) проводиться наказом по стройовій частині, у день прибуття особового складу до військової частини.
Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
Отже, зарахування новоприбулих військовослужбовців до списків військової частини проводиться наказом про стройовій частині у день прибуття до військової частини.
З пояснень відповідача вбачається, що Добровольчий батальйон «Донбас» до складу Національної гвардії України, в тому числі і до військової частини НОМЕР_1 ) ніколи включений не був.
В складі військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України був створений батальйон спеціального призначення (комплектується за рахунок резервістів), на службу у військовому резерві до складу якого приймалися і громадяни з добровольчого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Так, для проходження служби у військовому резерві резервістами у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до наказу командувача Національної гвардії України від 30.05.2014 року № 60 «Про організаційно-штатні заходи в Національній гвардії України» був створений батальйон спеціального призначення (комплектується за рахунок резервістів). Наказ командувача Національної гвардії України був реалізований у Військовій частині НОМЕР_1 11 червня 2014 року шляхом видання наказу командиром Військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України (по стройовій частині) від 11.06.2014 року № 116, в якому оголошується про внесення наказом командувача Національної гвардії України від 30.05.2014 року № 60 наступних змін до штату військової частини, введено основний підрозділ, а саме: батальйон спеціального призначення (комплектується за рахунок резервістів).
Таким чином, Добровольчий батальйон «Донбас» не є військовим штатним підрозділом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Згідно із довідкою від 03.03.2016 р. № 2332, виданою Національною гвардією України про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, ОСОБА_1 «в період з 14.08.2015 по 16.12.2016, з 02.03.2016 по теперішній час безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в оперативно-тактичному угрупуванні «Маріуполь» м. Маріуполь Донецької області». Підстава - наказ керівника сектору «М» від 22.10.2015 № 295, наказ командира оперативно-тактичного угрупування «Маріуполь» по стройовій частині від 21.02.2016 р. № 52.
Посилання позивача на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 185/8015/15-ц суд не приймає до уваги, оскільки даним судовим рішенням визнано факт участі позивача у бойових діях та безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні з 27.07.2014 р. по 13.10.2014 р. в складі батальйону «Донбас» у населених пунктах Попасна Луганської області, Курахово Донецької області, Авдіївці Донецької області, Іловайську Донецької області, натомість факт перебування позивача саме у Військовій частині НОМЕР_1 чи перебування батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у складі вказаної Військової частини даним судовим рішенням не встановлено.
Досліджуючи фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що доказів перебування позивача у списках Військової частини НОМЕР_1 чи Головного управління Національної гвардії України; доказів укладення з ним контракту чи перебування у військовому резерві Національної гвардії України в період з 27.07.2014 р. по 13.10.2014 р. матеріали справи не містять, у зв`язку із чим підстави для стягнення з відповідача грошового забезпечення за період проходження військової служби з 27.07.2014 року по 13.10.2014 року в сумі 10 317,47 грн. у суду відсутні.
Дослідивши фактичні обставини справи у їх сукупності, з урахуванням норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про їх необґрунтованість та недоведеність, а, отже, відмовляє в їх задоволенні.
Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд вважає, що відповідачем надано достатні аргументи та доводи, які свідчать, що його дії вчинені в рамках чинного законодавства України, в межах повноважень військової частини та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та правомірно. В той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи наведене, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук