Справа № 804/3439/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2016 р. Справа № 804/3439/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТурлакової Н. В.
при секретаріЧудновській А.С.
представника позивача представника відповідача Зарвій І.Л. Головко С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авталекс» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з висновками викладеними в Акті та вважає їх такими, що не відповідають дійсності та не є підтвердженими належним чином, а носять характер припущень. Чинні нормативно-правові акти не містять вичерпного переліку документів які б підтверджували здійснення господарської операції, а тому законодавцем наведено чіткий перелік обов'язкових вимог, яким такі документи повинні відповідати. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки не ґрунтується на законі та прийняте податковим органом без достатніх на те правових підстав.
Відповідач правом на надання письмових заперечень по суті спору до суду першої інстанції, не скористався, проте згідно заперечень проти касаційної скарги зазначає, що висновки акта відповідають чинному законодавству, а прийняте податкове-повідомлення рішення винесено правомірно та обґрунтовано. Надані позивачем документи, не дають можливості встановити реальність здійснення операцій та факт використання в господарській діяльності придбаних ТМЦ, та не відповідають вимогам встановленим законодавством.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2015 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2015 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого адміністративного суду від 17.05.2016 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до провадження вказану адміністративну справу та призначено до розгляду в судовому засіданні.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали посилаючись на доводи викладені в позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на висновки акта, заперечення проти касаційної скарги та подані до суду докази.
Заслухавши представників позивача та представника відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Згідно Витягу з ЄДР відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авталекс» станом на 12.07.2016р., підприємство зареєстровано в якості юридичної особи 04.02.2003р., виконавчим комітетом Марганецької міської ради, та взято на податковий облік до Нікопольської ОДПІ.
В період з 28.07.2014 р. по 31.07.2014 р. податковим органом проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "Компанія "Авталекс" з питань дотримання вимог податкового законодавства по господарських операціях з постачальником ТОВ "Велар-Д", за травень 2014р. за результатом якої складено Акт від 31.07.2014 р. №2261/221/32298358.
Такі висновки податкової служби ґрунтуються на наступному.
ТОВ «Компанія «Авталекс» - «покупець» з ТОВ «Велар-Д» - «постачальник» уклали договір поставки продукції від 06.05.2014 №0605/14.
В акті перевірки зазначено, що предметом поставки є нафтопродукти (бензин А-95, А-92) до перевірки ТОВ "Компанія "Авталекс" не надано належні документи складського обліку,сертифікати походження товару, які містять інформацію щодо ГОСТу, ТУ, марки, типу, заводу виробника або паспорти якості товарів.
Станом на 01.05.2014р. за даними бухгалтерського обліку по рахунку № 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по взаємовідносинам з ТОВ «Велар-Д» кредиторська заборгованість складає 40 755,05 грн.
Станом на 31.05.2014р. за даним бухгалтерського обліку по рахунку № 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по взаємовідносинам з ТОВ «Велар-Д» кредиторська заборгованість складає 74 910,05 грн.
До перевірки надано товарно-транспортні накладні №148 від 07.05.2014 р., №153 від 14.05.2014 р., №154 від 16.05.2014 р., №159 від 23.05.2014 р., №161 від 28.05.2014 р., №168 від 30.05.2014 р.
Крім того, податковим органом встановлено згідно Акта №534/153-120/37442787 від 27.06.2014 р. про результати камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість ТОВ "Компанії "Металозбут" (контрагент ТОВ "Велар-Д"), що не підтверджено реальність здійснення господарських відносин з постачальниками, їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій ТОВ "Компанія "Металозбут" у березні-травні 2014 р. у загальній сумі ПДВ 31670145,80 грн. по ланцюгу постачання, зокрема, з ТОВ "Велар-Д" на суму ПДВ 2040000,00 грн.
З цих підстав, посилаючись на те, що у відповідності до п.44.1 ст.44 ПК України платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені законодавством, ДПІ дійшла висновку про те, що господарські взаємовідносини з ТОВ "Велар-Д" є не підтвердженими, у зв'язку з чим ТОВ "Компанія "Авталекс" неправомірно відносило до складу податкового кредиту суми ПДВ, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість.
Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач 10.09.2012 р. надав скаргу до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (лист від 06.09.2014 р. №35), за результатами розгляду якої податкове повідомлення-рішення залишено без змін, скарга без задоволення (рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 13.10.2014 р. №7231/10/04-36-10-08-09).
27.10.2014 р. позивач також надав скаргу до Державної фіскальної служби України (лист від 24.10.2014 р. №43), за результатами розгляду якої податкове повідомлення-рішення залишено без змін, скарга без задоволення (рішення Державної фіскальної служби України від 07.11.2014 р. №6400/6/99-99-10-01-15).
Згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового Кодексу України (надалі -ПК України), органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим кодексом України.
П.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Відповідно до п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме, витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Ст.185 ПК передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.
Відповідно до пп. 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.
Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Таким чином, наведеними нормами матеріального права визначено підстави для формування платником податкового кредиту і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, з поставки товарів (робіт, послуг), сплата (нарахування) ПДВ, у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
У свою чергу, пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Отже, лише за умови підтвердження належними первинними документами господарських операцій, які є об'єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.
У відповідності до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно із ч.2 ст.9 названого Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції, може бути визнаний документ лише за умови наявності у ньому обов'язкових реквізитів, що визначені ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
Відповідно до Спільного наказу Міністерства транспорту України та Міністерств і статистики України «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля» від 29.12.95 №488/346 встановлено, що застосування затверджених даним наказом форм первинних документів є обов'язковим для всіх суб'єктів господарської діяльності, незалежно від форм власності. А саме: «Подорожній лист вантажного автомобіля», ф.№2; «Подорожній лист вантажного автомобіля у міжнародному сполученні», ф.№1 міжнародна; «Товарно-транспортна накладна», ф.1-ТН; «Талон замовника» ф.№1-Т3.
На підтвердження факту постачання та отримання товару до перевірки та суду, надано товарно-транспортні накладні №148 від 07.05.2014 р., №153 від 14.05.2014 р., №154 від 16.05.2014 р., №159 від 23.05.2014 р., №161 від 28.05.2014 р., №168 від 30.05.2014 р..
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що придбаний позивачем товар відноситься до небезпечних речовин, перевезення яких має свої особливості, що стосуються виконання комплексу вимог при вантажно-розвантажувальних роботах, власне процесу перевезення та його документального оформлення, а також узгодження таких робіт із відповідними компетентними установами.
Тому, вирішуючи питання про реальність поставки нафтопродуктів на підприємство позивача, суд виходить із специфіки товару, який постачався та вимог чинного законодавства щодо документального оформлення таких операцій.
Відповідно до п.п. 5.4.1, 5.4.3 п.5.4 Інструкції, з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти ) за формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900. Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.
Акти, передбачені п.п. 5.4.3 Інструкції до перевірки та до суду не надано. ТОВ "Компанія "Авталекс" не надано сертифікати походження товару, які містять інформацію щодо ГОСТу, ТУ, марки, типу, заводу виробника або паспорти якості товарів.
Згідно п.п. 7.5.8 п.7.5 Інструкції відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників. У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства.
Як вбачається із наданих позивачем товарно-транспортних накладних, вони не відповідають вимогам, які встановлені законодавством, а саме: в них не вказано номер резервуара та час виїзду автоцистерни з підприємства відправника. ТТН №159 від 23.05.2014 р. не містить підпису вантажоодержувача. Не конкретизовано шлях прямування вантажу (вказано лише назви міст).
Крім того, суд звертає увагу на наявність численних недоліків в розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", так в ТТН № 161,168 (т.1 а.с.184,185) відсутнє ПІБ особи яка відпустила товар, та відповідальна за вказану господарську операцію. У всіх ТТН відсутня адреса пункту розвантаження товару, зазначено лише м.Марганець.
Відповідно до п.14.1, 14.8, 14.9 Інструкції матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня. Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N 7-НП.
Записи в товарній книзі кількісного руху нафти і нафтопродуктів здійснюють за марками і видами матеріально відповідальні особи: під час приймання - на підставі приймального акта або ТТН; під час відпуску - на підставі реєстрів відпуску за добу.
Залишок нафти та нафтопродуктів обчислюється після кожного запису в товарній книзі.
Усі первинні документи матеріально відповідальні особи здають до бухгалтерської служби підприємства за реєстрами (відомостями) та підписами. Реєстри (відомості) складаються у двох примірниках. У реєстрі мають відображатись дані: дата складання реєстру; назва і номер документа; найменування, марка і вид нафти або нафтопродукту; кількість відпущених нафти і нафтопродуктів в одиницях маси.
На відпущені нафту і нафтопродукти, що не належать підприємству, матеріально відповідальні особи складають реєстри (відомості) окремо на кожного власника нафти або нафтопродукту.
В той же час, названих документів складського обліку, складених стосовно операцій з ТОВ "Велар-Д" до перевірки та до суду не надано.
Умови перевезення небезпечних вантажів, вимоги до транспортних засобів, якими перевозяться небезпечні вантажі визначені Законом України «Про перевезення небезпечних вантажів», зокрема ст.ст. 18, 19, 20, в яких зазначено, що небезпечний вантаж допускається до перевезення на умовах, встановлених за рішенням органів, зазначених у статтях 13,15та 16 цього Закону, а в разі дорожнього перевезення небезпечних вантажів умови перевезення встановлюються Державтоінспекцією Міністерства внутрішніх справ України.
Транспортні засоби, якими перевозяться небезпечні вантажі, повинні відповідати вимогами державних стандартів, безпеки, охорони праці та екології, а також у встановлених законодавством випадках мати відповідне маркування і свідоцтво про допущення до перевезення небезпечних вантажів. У разі дорожнього перевезення небезпечних вантажів відповідні свідоцтва, згідно з законодавством, видаються відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху.
Перевезення небезпечних вантажів допускається за наявності відповідно оформлених перевізних документів, перелік і порядок подання яких визначається нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме досліджених ТТН, , перевізником зазначено автопідприємство ПП Глазун, та ТОВ «Компанія Авталекс», проте позивачем не надано доказів наявності свідоцтва про допущення до перевезення визначених небезпечних вантажів відносно автопідприємство ПП Глазун, як станом на час проведення перевірки, так і на час розгляду справи судом.
Відповідно п.10.1 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених Наказом МВС України від 26.06.04р. №822, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.08.04 р. за №1040/9639, для узгодження маршруту дорожнього перевезення небезпечного вантажу перевізник подає до відповідного підрозділу Державтоінспекції МВС України такі документи: а) заявку на узгодження маршруту перевезення небезпечних вантажів, у' якій вказується маршрут руху, адреси і телефони відправника, перевізника та одержувача небезпечного вантажу, його кількість, термін перевезення та прізвище уповноваженого (відповідальної за перевезення особи); б) свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, н в) свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів; г) письмові інструкції у разі аварії чи надзвичайної ситуації; ґ) чинний договір обов'язкового страхування відповідальності суб'єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків під час перевезення небезпечних вантажів.
Докази узгодження маршруту дорожнього перевезення небезпечного вантажу матеріалах справи відсутні.
Крім того, відповідно до положень п. 25 ч. 3 ст. 9 Закону України Закону України ,Про ліцензування певних видів господарської діяльності» надання послуг з перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом підлягає обов'язковому ліцензуванню.
Позивачем не надано доказів наявності у автопідприємства перевізника ліцензії на право здійснення господарської діяльності у сфері перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом.
Щодо посилань на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30.10.2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 року у справі № 808/5915/14, копії яких містяться в матеріалах справи, то суд звертає увагу на те що, 21.07.2016 року постановою Вищого адміністративного суду, зазначені вище рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовані, в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Крім того, предметом спору у вказаній справі була правомірність дій податкового органу щодо проведення зустрічної звірки контрагента позивача ТОВ «Велар-Д», та дії щодо проведення коригувань показників податкової звітності.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.
Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.
Проте доводи відповідача не спростовані, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростували правильність висновків відповідача, викладених ним в акті перевірки позивача від 31.07.2014р.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач не надав податковому органу та суду належних документів первинного бухгалтерського обліку на підтвердження факту отримання нафтопродуктів.
На думку суду, первинні документи, які засвідчують факт укладання договорів зі спірним контрагентом не є достатніми для того, щоб зробити висновок про реальність проведених операцій, оскільки сам по собі обмін видатковими та податковим накладними, а також виключно наявність податкових/видаткових накладних, не підтверджують переміщення товару.
З огляду на викладені обставини справи, суд вважає обґрунтованими висновки контролюючого органу, які зроблені під час перевірки, щодо не підтвердження господарських операцій документами, обов'язковість ведення яких визначена законом,
За наведених обставин у сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авталекс».
Керуючись ст.ст.70, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авталекс» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Н.В. Турлакова