Справа № 462/2845/16-а
Суддя: Кирилюк А. І.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 462/2845/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі

головуючого судді Кирилюк А.І.

при секретарі Янощук Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, / третя особа: ЛКП «Граніт» Залізничного району м. Львова / про скасування постанови,

встановив:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову № 53 від 09.03.2016 р. у справі про адміністративне правопорушення. Свої вимоги мотивує тим, що постановою № 53 від 09.03.2016р. ОСОБА_1, визнано винною та в її діях виявлено склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 150 КУпАП. В постанові заначено, що нею самочинно зашито дверний отвір (вхід у квартиру) та утеплено двері на товщину 10 см. за рахунок коридору загального користування другого поверху за адресою АДРЕСА_1 та встановлено камери відеоспостереження (2 шт.) на коридорі та балконі загального користування за цією ж адресою. Із вказаною постановою вона не згідна, вважає її незаконною, необгрунтованою, такою, що складена з грубим порушення вимог закону та її прав. При прийнятті постанови адміністративна комісія неповно з'ясувала обставини, що мають значення для справи, а відповідно прийшла до невірних висновків. Вважає, що постанова № 53 від 09.03.2016р. підлягає скасуванню, у зв'язку із чим звернулась до суду із позовом, який просить суд задовольнити.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеним, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила, пояснивши, що Адміністративна комісія постановила вказане рішення керуючись вимогами «Правил користування приміщеннями житлових будинків» зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45 та «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» затверджених Наказом Держжитломунгоспу України від 17.05 2005 №76 згідно яких перепланування - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання та перепланування жилих і нежилих приміщень у жилих будинках дозволяється робити після одержання дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, зашиття дверного прорізу і встановлення камер відеоспостреження були здійснені з порушенням законодавства, без узгодження з власниками квартир будинку та без одержання відповідних дозволів. У зв'язку із наведеним, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 150 КпАП України порушення правил користування жилими приміщеннями, санітарного утримання місць загального користування, сходових кліток, ліфтів, під'їздів, придомових територій, порушення правил експлуатації жилих будинків, жилих приміщень та інженерного обладнання, безгосподарне їх утримання, а також самовільне переобладнання та перепланування жилих будинків і жилих приміщень, використання їх не за призначенням, псування жилих будинків, жилих приміщень, їх обладнання та об'єктів благоустрою тягнуть за собою попередження або накладення штрафу на громадян від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту ч. 1 ст. 218 КпАП України випливає, що адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 150 зазначеного Кодексу.

Відповідно до «Правил користування приміщеннями житлових будинків» зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45 та «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» затверджених Наказом Держжитломунгоспу України від 17.05 2005 №76 згідно яких перепланування - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Згідно зі ст.382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення.

Судом встановлено, що постановою № 53 від 09.03.2016р. ОСОБА_1, визнано винною та в її діях виявлено склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 150 КУпАП. В постанові заначено, що нею самочинно зашито дверний отвір (вхід у квартиру) та утеплено двері на товщину 10 см. за рахунок коридору загального користування другого поверху за адресою АДРЕСА_1 та встановлено камери відеоспостереження (2 шт.) на коридорі та балконі загального користування за цією ж адресою, чим порушено вимоги ст. 150 КУпАП. /а.с.35/

Оскаржувана постанова була прийнята на підставі протоколу від 22.02.2016, складений майстром по експлуатації житлового фонду ЛКП «Граніт» про те, що гр.ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 самочинно зашито дверний отвір (вхід в квартиру) зроблено утеплення стіни пінопластом товщиною 10 см. за рахунок коридору загального користування другого поверху та встановлено камери відеоспостереження (2 шт.) на коридорі та балконі загального користування за цією ж адресою, чим порушено вимоги ст. 150 КУпАП /а.с. 39/

У зв'язку з встановленим фактом розгляду справи відвідачем за відсутності позивача, та подальшим оскарженням останньою постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, враховуючи приписи ч. 2 ст. 99 КАСУ, слід вважати, що позов ОСОБА_1 поданий в межах передбачений строків на оскарження.

Згідно з ч. 2 ст. 283 КпАП України постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Зі змісту постанови № 53 від 09.03.2016 року випливає, що зазначена постанова винесена відносно не існуючої особи, а саме: ОСОБА_3, яка проживає за адресою АДРЕСА_1, проте, як убачається з свідоцтва про право власності на квартиру від 05 вересня 1196 року № 07106-3, одним з співласників кв. АДРЕСА_1 являється ОСОБА_1.

Таким чином, оскаржувана постанова не містить чітких та правильних відомостей про особу, щодо якої розглядалася справа про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому зазначена постанова винесена з порушенням положень ст. 283 КпАП України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 150 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил користування жилими приміщеннями, санітарного утримання місць загального користування, сходових кліток, ліфтів, під'їздів, придомових територій, порушення правил експлуатації жилих будинків, жилих приміщень та інженерного обладнання, безгосподарне їх утримання, а також самовільне переобладнання та перепланування жилих будинків і жилих приміщень, використання їх не за призначенням, псування жилих будинків, жилих приміщень, їх обладнання та об'єктів благоустрою.

Порядок № 466 визначає будівельні роботи як роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту. Своєю чергою, реконструкцію жилого будинку законодавець тлумачить як перебудову жилого будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості жилих квартир, загальної та жилої площі тощо, пов'язану зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко - економічних показників (ст. 1 Закону України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду» від 22.12.2006 p. № 525-V). Зрозуміло, що роботи по утепленню дверей та встановлення камер відеоспостереження не можна вважати ні реконструкцією, ні капітальним ремонтом житлового будинку. Таким чином, норми Порядку № 466 щодо необхідності отримання дозволів (повідомлення) на будівництво не можно поширювати на вказаний випадок.

Відповідачем в судовому засіданні не доведено, відповідно до обставин прийнятого їм рішення, що встановлення камер відеоспостереження, зашиття або утеплення дверей відносяться до будівельних робіт по переобладнанню чи переплануванню жилих приміщень.

Відповідно до ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про правомірність заявлених вимог, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12,14,18,159,160,161,163, ч.2 ст.171-2 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати Постанову №53 Адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради від 9 березня 2016 р. по справі про адміністративне правопорушення, а провадження в справі відносно ОСОБА_1 - закрити.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 24.01.17

Суддя: (підпис). з оригіналом згідно.

Суддя: