Справа № 826/6512/16
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/6512/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 січня 2017 року № 826/6512/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Мегаполіс»

до

Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваного рішення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України суд дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Мегаполіс» (код ЄДРПОУ 34348559), як платник податків перебуває на податковому обліку в ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

В період з 07.09.2015р. по 19.10.2015р. відповідачем проведено перевірку ТДВ «Страхове товариство «Мегаполіс» за результатами якої 26.10.2015р. складено акт №453/26-55-22-03/34348559 «Про результати планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.2014р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.2014р.» (далі по тексту – Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення п.п. 156.1.1, п. 156.1, 156.3.1, 156.3.2 п. 156.3 статті 156 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток від діяльності іншої, ніж страхова за 2014 рік на суму 2 413 891,00грн. та п. 171.2 «а» ст. 171, п.п. 168.1.1 п. 168.1 статті 168 з урахуванням п.п. «е» п. 164.2.17 статті 164 ПК України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету на загальну суму 3095,17грн.

В порядку адміністративного оскарження податкове повідомлення – рішення від 25.11.2015р. залишено без змін.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань основними видами економічної діяльності ТДВ «Страхове товариство «Мегаполіс» є інші види страхування, крім страхування життя.

В перевіряємий період позивач задекларував доходи від діяльності іншої, ніж страхова у сумі 479 174,00грн.

Перевіркою повноти визначення доходів від діяльності іншої, ніж страхова встановлено їх заниження за 2014 рік на суму 15 981 570,00грн.

За період з 01.07.2012р. по 31.12.2014р. ТДВ «Страхове товариство «Мегаполіс» отримано та задекларовано такі доходи від діяльності іншої, ніж страхова:

- фінансові та інвестиційні доходи (доход отриманий від розміщення коштів на депозитних рахунках та на залишках коштів на поточному рахунку);

- доходи від операційної курсової різниці;

-доходи від купівлі-продажу цінних паперів.

Згідно даних журналу проводок по бухгалтерському рахунку 31.1 контролюючим органом було встановлено, що за період з 01.08.2014р. по 31.12.2014р. позивачем отримано грошові кошти у вигляді страхових премій у розмірі 15 981 569,74грн.

У той же час, розпорядженням Нацкомфінпослуг №2246 від 24.07.2014р. «Про тимчасове зупинення (обмеження) дії ліцензій на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг» (набрало чинності 30.07.2014р.) заборонено Страховику – ТДВ «Страхове товариство «Мегаполіс» укладати договори страхування/перестрахування.

Розпорядженням Нацкомфінпослуг №402 від 26.02.2015р. дію ліцензії на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг ТДВ «Страхове товариство «Мегаполіс» було відновлено.

Отже, на думку контролюючого органу, страхові премії, отримані страховиком у період припинення дії ліцензії ТДВ «Страхове товариство «Мегаполіс» не є доходом від страхової діяльності та повинні оподатковуватися за ставкою, передбаченою п. 151.1 статті 151 ПК України, в результаті чого на порушення п.п. 156.1.1 п.156.1, п.п. 156.3.1 п. 156.3 статті 156 ПК України відповідачем занижено доходи від іншої діяльності, не пов’язаної із страховою за 2014 рік на суму 15 981 570,00грн.

Однак, з даними доводами контролюючого органу суд не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 156.3.1 п. 156.1 статті 156 ПК України (на момент виникнення спірних правовідносин) платники податку ведуть окремий облік доходів та витрат, пов'язаних із провадженням страхової діяльності, що оподатковується за ставками, передбаченими пунктом 151.2 статті 151 цього Кодексу, та іншої діяльності, не пов'язаної із страховою, що оподатковується за ставкою, передбаченою пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 151.2 статті 151 ПК України (на момент виникнення спірних правовідносин) при здійсненні страхової діяльності юридичних осіб - резидентів ставки податку встановлюються у таких розмірах:

- 3 відсотки - при отриманні доходу внаслідок виконання договорів з інших видів страхової діяльності, визначеного пунктом 156.1 статті 156 цього Кодексу.

- 0 відсотків - при отриманні доходу внаслідок виконання договорів з довгострокового страхування життя та пенсійного страхування у межах недержавного пенсійного забезпечення у разі виконання вимог до таких договорів, визначених підпунктами 14.1.52 та 14.1.116 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 156.1.1 п. 156.1 статті 156 ПК України (на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування під доходом від страхової діяльності розуміється сума доходів страховика, нарахована протягом звітного періоду, у тому числі (але не виключно) у вигляді, зокрема страхових платежів, страхових внесків, страхових премій, нарахованих страховиком за договорами страхування, співстрахування і перестрахування ризиків на території України або за її межами протягом звітного періоду, зменшених з урахуванням вимог цього підпункту на суму страхових платежів, страхових внесків, страхових премій, нарахованих страховиком за договорами перестрахування. При цьому страхові платежі, страхові внески, страхові премії за договорами співстрахування включаються до складу доходів страховика (співстраховика) тільки в розмірі його частки страхової премії, передбаченої договором співстрахування.

Отже, отримання доходу у вигляді страхової премії мають оподатковуватися у відповідності до ставок, визначених п. 151.2 статті 151 ПК України.

Стаття 2 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996р. №85/96-ВР визначає, що страховиками, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України, є:

фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України "Про господарські товариства", з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - страховики-резиденти);

зареєстровані Уповноваженим органом відповідно до цього Закону та законодавства України постійні представництва у формі філій іноземних страхових компаній, які також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - філії страховиків-нерезидентів).

Суд зазначає, що вказана норма Закону України «Про страхування» не визначає критерії набуття підприємством статусу «Страховик», вона визначає лише хто із числа Страховиків має право здійснювати страхову діяльність, а тому позиція контролюючого органу, що суб’єкти господарювання набувають статусу «Страховик» лише при дотриманні одночасно всіх умов, які закріплені зазначеним Законом, серед яких є обов’язковою наявність діючої ліцензії на здійснення страхової діяльності, є хибною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Також суд враховує ту обставину, що відповідно до п. 7.1 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг, від 28.08.2003р. №40 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження страхової діяльності" тимчасовим зупиненням (обмеженням) дії ліцензії є тимчасове позбавлення страховика права на провадження страхової діяльності. Тимчасове зупинення (обмеження) дії ліцензії передбачає можливість на підставі відповідного рішення Нацкомфінпослуг відновлення права на провадження страхової діяльності у разі усунення причин, які стали підставою для тимчасового зупинення (обмеження) дії ліцензії, без отримання нової ліцензії.

Відповідно до статті 16 Закону України від 02.03.2015р. № 222-VIII "Про ліцензування видів господарської діяльності" анулюванням ліцензії є позбавлення ліцензіата права на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про анулювання його ліцензії.

Таким чином, факт зупинення дії ліцензії не означає втрату позивачем законодавчо визначених ознак страхувальника.

Також, суд враховує ту обставину, що зупинення дії ліцензії, як вбачається з Акту перевірки №453/26-55-22-03/34348559 від 26.10.2015р., складеного відповідачем стосується лише заборони укладати нові договори страхування/перестрахування і не стосується виконання обов'язків по вже укладеним договорам страхування/перестрахування.

У той же час, суд зазначає, що здійснення певного виду діяльності без отримання відповідного дозволу або ліцензії породжує наслідки, які полягають саме в притягненні такого суб’єкта господарювання до відповідальності за ведення певного виду діяльності без отримання відповідного дозволу або ліцензії.

Так, Законом, який регулює суспільні відносини у сфері ліцензування певних видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності, є Закон України від 02.03.2015, № 222-VIII "Про ліцензування видів господарської діяльності".

Відповідно до статті 20 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб'єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення.

У разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується.

За порушення законодавства у сфері ліцензування посадові особи органу ліцензування несуть адміністративну, матеріальну або дисциплінарну відповідальність.

Статтею 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке саме правопорушення, або пов'язані з отриманням доходу у великих розмірах, - тягнуть за собою накладення штрафу від двох тисяч до п'яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення.

Надання суб'єктом господарювання дозвільному органу або адміністратору недостовірної інформації щодо відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, за провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії посадові особи суб'єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення, як то передбачено Законом України "Про ліцензування видів господарської діяльності".

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 45 278,00грн. з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Мегаполіс» задовольнити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко