Справа № 808/3517/16
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2017 рокусправа № 808/3517/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21.11.2016 р. в справі № 808/3517/16 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності щодо не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Фідобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в розміру вкладу, включаючи відсотки, на суму, що не може бути меншою за 200000 грн., в порядку, визначеному ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; зобов'язання надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладом ПАТ «Фідобанк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського рахунку в національній валюті в розмірі вкладу, включаючи відсотки, в порядку, встановленому ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 21.11.2016 р. відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, вказує на помилковість висновку суду, що даний спір не є публічно-правовим. Апелянт вказує на необґрунтованість застосування до даних правовідносин правової позиції Верховного Суду України щодо того, що спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не відносяться до справ адміністративної юрисдикції, а є спорами, які повинні розглядатися в порядку господарського судочинства. Ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку, в силу відмінного правового регулювання, відрізняється від процедури, передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у зв'язку з чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства через те, що спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, повинні розглядатися в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає такий висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як зазначено вище, позивач як фізична особа звернувся до адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Фідобанк» Коваленка О.В., третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 4452 основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділений відповідними функціями, що визначені частиною другою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Серед таких функцій є здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку і навіть застосування до банків та їх керівників відповідно фінансових санкцій і накладення адміністративні штрафів.

До того ж відповідно до статті 38 Закону № 4452 Фонд для забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку протягом дії тимчасової адміністрації зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, та протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

Таким чином, функції Фонду пов'язані із здійсненням владних управлінських повноважень, тобто в розумінні пункту 7 частини першої статті 3 КАС України Фонд є суб'єктом владних повноважень.

Оскільки ж відповідно до пункту першого частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єктів владних повноважень, то даний спір є публічно-правовим.

Колегія суддів приймає до уваги наявність постанови Верховного Суду України від 15 червня 2016 року у справі № 826/20410/14 за позовом фізичної особи до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» про визнання дій та бездіяльності протиправними і зобов'язання вчинити певні дії, якою провадження у справі закрито у зв'язку з її непідсудністю адміністративним судам, проте вважає необхідним відступити від викладеної правової позиції, з огляду на наступне.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд України послався на те, що вже висловив правову позицію у даній категорії спорів у постанові від 16 лютого 2016 року (справа № 826/2043/15), яку необхідно застосовувати і до справи № 826/20410/14.

Разом з тим, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що категорія спорів у вказаних справах є різною як за суб'єктним складом, так і за безпосереднім предметом спору.

Зокрема, у справі № 826/20410/14 предметом спору є невключення фізичної особи - вкладника банку до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в банку за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у зв'язку з визнанням Уповноваженою особою нікчемними певних правочинів. Проте у справі № 826/2043/15 розглядався спір за позовом органу Пенсійного Фонду України про зобов'язання Уповноваженої особи Фонду визнати та включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги УПФУ на суму боргу 2409,25 грн., які виникли в результаті неперерахування банком збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, різними в даних справах є як правовий статус позивачів, так і фактичні обставини справи, а також правова природа спірних правовідносин, оскільки останні виникли у зв'язку зі здійсненням відповідачем різних повноважень, наданих йому Законом № 4452.

Крім того, фізична особа-вкладник банку має право на відшкодування гарантованої Законом суми не менше ніж 200 тисяч гривень за рахунок коштів саме Фонду, тоді як орган ПФУ просив включити його до реєстру вимог кредиторів, які будуть відшкодовуватись за рахунок майна банку при його ліквідації, тобто предмет спору в даних справах є різним і його ототожнення є помилковим.

Щодо висловленої Верховним Судом України правової позиції, то вона полягає в тому, що за положеннями статті 12 Господарського процесуального кодексу України на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до пунктів 2 та 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, на яку послався Верховний Суд України, господарським судам підвідомчі, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Вимоги фізичної особи щодо включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в банку за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не є майновими вимогами до банку, оскільки вклади з граничним розміром до 200 тисяч гривень виплачуються вкладникам безпосередньо з коштів Фонду, а не за рахунок майна банку. До того ж, зі змісту пункту 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України та його правової конструкції вбачається, що справу може бути віднесено до підвідомчості господарських судів лише у тому разі, якщо відповідачем у справі буде саме банк-боржник, стосовно якого здійснюється процедура ліквідації.

Ототожнення в даному випадку Фонду та банку-боржника є безпідставним, оскільки відносно Фонду жодних ліквідаційних процедур не здійснюється.

Наведене свідчить про те, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим спором, який не є спором у процесі ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 частини другої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

З огляду на вказане, судова колегія не вбачає правових підстав для застосування до таких спорів приписів статті 12 Господарського процесуального кодексу України, відповідно, поширення на такі спори юрисдикції господарських судів.

Сукупність зазначених обставин судом першої інстанції не врахована, що призвело до необґрунтованої відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановлені ухвали були порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21.11.2016 р. в справі № 808/3517/16 задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21.11.2016 р. в справі № 808/3517/16 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Направити справу № 808/3517/16 до Запорізького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко