Справа № 816/1690/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1690/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Канигіної Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_1
до відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області
про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

28.09.2016 ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1В.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (надалі відповідач, ГУНП в Полтавській області) про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити дії, а саме просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Полтавській області щодо надання ОСОБА_1 недостовірної, точної та неповної інформації за запитом;

- зобовязати ГУНП в Полтавській області надати ОСОБА_1 достовірну, точну та повну інформацію, що запитувалася згідно з інформаційним запитом;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.10.2016 відкрито скорочене провадження у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2016 призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо надання недостовірної та неповної публічної інформації на запит від 06.09.2016. Вказував на те, що є пенсіонером органів внутрішніх справ, якому пенсію призначено відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Вважає, що відповідно до статті 63 зазначеного Закону має право на перерахунок пенсії із урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських, а тому звернувся до відповідача, як до розпорядника інформації із запитом на надання публічної інформації.

17.01.2017 позивач надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, у порядку письмового провадження.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні адміністративного позову. Також відповідач зазначив, що позивач проходив службу та звільнився з посади в Управлінні МВС України у Полтавській області. Головне управління Національної поліції у Полтавській області не є правонаступником Управління МВС України у Полтавській області, тому не має повноважень щодо оформлення довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсій позивача. Крім того, зазначав, що Законом України "Про Національну поліцію" та іншими нормативними актами відповідність колишніх посад, звань, надбавок і доплат особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ теперішнім посадам, званням, надбавкам і доплатам поліцейських не встановлено.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

06.09.2016 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, у якому просив надати інформацію наступного змісту:

- чи створена Ліквідаційна комісія, що здійснює ліквідацію територіальних органів МВС в Полтавській області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України", якщо так, то надати завірену копію наказу "Про створення ліквідаційної комісії" або його номер, дату видання, повний склад комісії з посадами;

- чи призначений уповноважений орган, який буде здійснювати облік справ пенсіонерів міліції, якщо так, то надати повну назву та адресу цього органу;

- якій посаді в Національній поліції України за класифікаційними характеристиками, функціональністю, організаційним рівнем підрозділу у структурі органу прирівнюється до посади помічник начальника-оперативний черговий Машівського РВ УМВС України в Полтавській області, з якої позивача було звільнено; який посадовий оклад за цією посадою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 17.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції";

- яке спеціальне звання поліцейського прирівнюється до майор міліції, та який розмір окладу за цим званням відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 17.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції";

- які грошові надбавки і в якому розмірі встановлено поліцейському при вислузі 20 років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 17.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" та наказу МВС України № 260 від 06.04.2016 (а.с. 46).

ГУНП в Полтавській області листом від 07.09.2016 № 39/311-зі надано відповідь у якій зазначено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" та наказу МВС України від 03.11.2015 №1341 "Про затвердження голів ліквідаційних комісій територіальних органів МВС по Полтавській області" видано наказ УМВС України в Полтавській області від 05.11.2015 № 1055 "Про затвердження персонального складу ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області". Також зазначено, що оскільки в наказі містяться персоналні дані членів ліквідаційної комісії, надати копію наказу немає можливості, через відсутність правових підстав.

Вказано, що питання організації ведення обліку пенсіонерів МВС з числа колишніх міліціонерів покладено на ліквідаційну комісію УМВС України в Полтавській області.

Проінформовано про те, що Законом України "Про Національну поліцію" та іншими нормативними актами відповідність колишніх посад, звань, надбавок і доплат особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ теперішнім посадам, званням, надбавкам і доплатам поліцейських Національної поліції України не встановлюється.

Водночас повідомлено, що питання соціального захисту, у тому числі перерахунку пенсії пенсіонерам органів внутрішніх справ, розглядалося Міністерством соціальної політики України, у звязку з чим направлено позивачу копію листа Мінсоцполітики від 17.06.2016 №8889/0/14-16/5 (а.с. 47).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про визнання протиправною бездіяльності щодо надання недостовірної, точної та неповної публічної інформації за запитом.

Водночас, вважаючи, що питання, поставлені в запиті ОСОБА_1 від 06.09.2016, по суті не розглянуті, надана відповідь містить недостовірну та неповну інформацію, позивач звернувся до суду із вимогою про зобовязання відповідача надати достовірну, точну та неповну публічну інформацію, що запитувалась згідно з інформаційним запитом.

Згідно з вимогами частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, серед іншого, перевіряють, чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб'єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України, Законом України "Про інформацію", Законом України "Про доступ до публічної інформації" та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

За змістом статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Законом України "Про доступ до публічної інформації" регламентований порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Отже, за змістом наведеної статті можна виділити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Відповідно до положень статті 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

За змістом пункту 6 частини першої статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" на розпорядників публічної інформації покладені обов'язки надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, на розпорядників публічної інформації покладено обов'язок надавати на запити зацікавлених осіб вже реально існуючу на момент отримання запиту (тобто раніше створену і в силу цього вже наявну в розпорядженні) інформацію.

Частинами першою - третьою статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Розпорядник інформації зобов'язаний надати запитувачу інформації письмову відповідь на запит про інформацію у строк, встановлений статтею 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", яка може містити запитувану інформацію, відмову в задоволенні інформаційного запиту або повідомлення про направлення інформаційного запиту належному розпоряднику.

Відповідно до частини першої статті 22 вищезазначеного Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Отже, будь - яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом:1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що запит на інформацію є одним із видів забезпечення доступу до публічної інформації.

Слід зазначити, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про Національну поліцію" поліція здійснює свою діяльність на засадах відкритості та прозорості в межах, визначених Конституції та законами України. Поліція забезпечує доступ до публічної інформації, володільцем якої вона є, у порядку та відповідно до вимог, визначених законом.

Як встановлено судом, позивач звернувся до ГУНП у Полтавській області із запитом на доступ до інформації від 06.09.2016, у якому просив надати інформацію, яка в розумінні статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" є публічною інформацію, тому відповідач, як розпорядник інформації у розумінні статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", зобов'язаний був надати відповідь на цей запит не пізніше п'яти робочих днів з дня його отримання.

Листом від 07.09.2016 № 39/311-зі ГУНП України у Полтавській області позивачу надано відповідь на письмовий запит про доступ до публічної інформації від 06.09.2016, про що позивачем не заперечується.

Таким чином, інформаційний запит від 06.09.2016 ГУНП України у Полтавській області розглянуто та у встановлені строки надано письмову відповідь на нього.

При цьому, при вирішенні питання про належний розгляд запиту від 06.09.2016 про надання інформації, суд зазначає наступне.

Проаналізувавши надану відповідь, суд дійшов висновку, що відповідачем надано інформацію щодо першого пункту зазначеного у запиті позивача від 06.09.2016.

Проте суд зазначає, що відповідачем частково надано відповідь по другому пункту запиту позивача від 06.09.2016, оскільки ГУПН в Полтавській області не зазначено адреси Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області.

Щодо відповіді ГУПН в Полтавській області на 3-5 пункти запиту суд зазначає таке.

Пунктом б частини першої статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 № 1294 (далі Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою №1294 затверджено схеми посадових окладів осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 9-23, схеми окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатком 24, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 25-28, 33.

З 07.11.2015 набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII.

Відповідно до пункту 4 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно зі статтею 102 Закону України "Про Національну поліцію" пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Пунктом 12 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції відповідно до такої схеми співвідношення спеціальних звань, зокрема: майор міліції майор поліції.

Відповідно до абзацу 2 пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення; затверджено схему окладів за спеціальним званням поліцейських у розмірах згідно з додатком 1; схеми посадових окладів поліцейських у розмірах згідно з додатками 3-10; розміри надбавки за стаж служби в поліції згідно з додатком 11.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач мав підстави для отримання на свій запит інформації щодо якої посади прирівнюється посада - помічника начальника-оперативного чергового Машівського РВ УМВС України в Полтавській області до посади працівника Національній поліції України; який посадовий оклад за цією посадою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції"; яке спеціальне звання поліцейського прирівнюється до звання майор міліції та який розмір окладу за цим званням відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції"; які грошові надбавки та їх розмір встановлено поліцейському при вислузі 20 років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" та наказу МВС України № 260 від 06.04.2016.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених вище норм чинного законодавства України, суд зазначає, що інформаційний запит позивача про надання інформації щодо другого-пятого пунктів у порядку, встановленому Законом України "Про доступ до публічної інформації", належним чином не був розглянутий.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд дійшов висновку про те, що ГУНП в Полтавській області у спірних правовідносинах допущено бездіяльність стосовно неналежного розгляду запиту ОСОБА_1 від 06.09.2016 про надання інформації щодо другого-пятого пунктів запиту.

Згідно із частиною першою статі 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, як передбачено частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, у ході судового розгляду справи не надано належних та допустимих доказів у підтвердження правомірності допущення бездіяльності стосовно неналежного розгляду запиту ОСОБА_1 від 06.09.2016, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов'язати ГУНП в Полтавській області повторно розглянути та надати достовірну, точну та повну інформацію на запит ОСОБА_1 від 06.09.2016 про надання інформації щодо другого-пятого пунктів запиту.

Водночас щодо доводів ГУНП в Полтавській області про те, що останнє не є належним відповідачем у справі, оскільки позивач був звільнений з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, та що надання інформації, яку запитував позивач, буде перевищенням повноважень, наданих законодавством України, суд зазначає наступне.

Як вже зазначено, за приписами пункту 1 частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень-органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Суд звертає увагу на те, що належним відповідачем є відповідний орган, у чиєму володінні знаходиться запитувана інформація.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач володів офіційними документами, які містили запитувану інформацію, тому неправомірно відмовив ОСОБА_1 у наданні такої інформації.

Стосовно вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача в порядку судового контролю подати у визначений судом термін з моменту набрання рішенням законної сили судовий звіт про виконання рішення суду суд зауважує наступне.

Відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині постанови зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Як вбачається з вищенаведених норм Кодексу адміністративного судочинства України, зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду. Виходячи з обставин даної справи, суд не вбачає за необхідне зобов'язувати суб'єкта владних повноважень подавати звіт про виконання цього судового рішення, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності щодо надання недостовірної, точної та неповної публічної інформації за запитом, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо неналежного розгляду запиту ОСОБА_1 від 06.09.2016 про надання інформації щодо другого-пятого пунктів запиту.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області повторно розглянути та надати достовірну, точну та повну інформацію на запит ОСОБА_1 від 06.09.2016 про надання інформації щодо другого-пятого пунктів запиту.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.С. Канигіна