Справа № 826/9060/16
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19 січня 2017 року 12 год. 20 хв. № 826/9060/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: Всеукраїнська громадська організація "Українська асоціація власників зброї" та Міністерство юстиції України, про визнання незаконним наказу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до Міністерства оборони України (далі - відповідач, Міноборони України), треті особи: Всеукраїнська громадська організація "Українська асоціація власників зброї" та Президент України, про визнання незаконним наказу Міноборони України від 23 жовтня 2012 року №693 "Про затвердження Положення про відомчі заохочувальні відзнаки Міністерства оборони України "Вогнепальна зброя" і "Холодна зброя" (далі - оскаржуваний наказ).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуваний наказ є незаконним, оскільки Дисциплінарним статутом Збройних Сил України не надано право Міноборони України будь-яким чином деталізувати чи додатково регулювати питання порядку заохочення відзнаками Міноборони України "Вогнепальна зброя" і "Холодна зброя". Також не передбачено видачі зброї "в натурі". Про вище вказані відзнаки у Дисциплінарному статуті Збройних Сил України зазначено тільки у ст. 44, у якій не йде мова про наділення Міноборони України або іншої особи розширено тлумачити чи визначати порядок відзначення. У результаті видачі Міноборони України оскаржуваного наказу сотні громадян нагороджуються (відзначаються) короткоствольною вогнепальною зброєю та, як наслідок, значна кількість зброї потрапляє у вільний обіг. За переконанням ОСОБА_1, особи, відзначені короткоствольною вогнепальною зброєю, гублять її, збувають у різні способи, таку зброю викрадають, у результаті чого зброя потрапляє у руки злочинців. Вище викладені обставини загрожують життю та здоров'ю людей, у тому числі ОСОБА_1

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/9060/16 (далі - справа), у якій призначено попереднє судове засідання, а також, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Всеукраїнську громадську організацію "Українська асоціація власників зброї" (далі - третя особа-1, ВГО "УАВЗ").

У відповідному попередньому судовому засіданні судом відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Президента України, у зв'язку з його невмотивованістю.

Крім того, у тому ж попередньому судовому засіданні судом виявлено, що оскаржуваний наказ є нормативно-правовим актом суб'єкта владних повноважень, у зв'язку з чим відповідною ухвалою суду Міноборони України зобов'язано опублікувати оголошення про знаходження у провадженні суду справи за позовом ОСОБА_1 до Міноборони України, третя особа: ВГО "УАВЗ", про визнання незаконним оскаржуваного наказу у виданні, в якому цей нормативно-правовий акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

Тією ж ухвалою суду закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду колегією суддів.

У відповідному судовому засіданні судом задоволено відповідне клопотання представника Міноборони України та, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 КАС України, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Міністерство юстиції України (далі - третя особа-2, Мін'юст).

Під час переходу до розгляду справи по суті позивач підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та поясненнях по суті позову, на обґрунтування якого надано відповідні докази, а представник відповідача не визнав позов та разом із представником третьої особи-2 просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову та поясненнях по суті позову, наданих суду разом із відповідними доказами на їх обґрунтування.

Представник третьої особи-1 у судові засідання не прибув, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи третя особа-1 повідомлена належним чином, заява про розгляд справи за відсутності її представника до суду не надійшла.

Враховуючи вище викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи, у тому числі питання щодо строку звернення ОСОБА_1 до суду із позовом, у порядку письмового провадження.

Відповідними ухвалами суду, прийнятими під час знаходження справи у порядку письмового провадження, відмовлено у задоволенні клопотання представника Міноборони України про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 та визнано поважною причину пропущення ОСОБА_1 строку звернення до суду із позовом у справі, а також відмовлено у задоволенні відповідного клопотання про залучення громадської організації "Автономна Адвокатура" до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2012 року Міноборони України видано оскаржуваний наказ, яким, відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), установлено відомчі заохочувальні відзнаки Міноборони України "Вогнепальна зброя" і "Холодна зброя", а також затверджено Положення про відомчі заохочувальні відзнаки Міноборони України "Вогнепальна зброя" і "Холодна зброя".

Вказаний наказ ОСОБА_1 оскаржується у судовому порядку, оскільки, за його переконанням, видача вогнепальної зброї на руки, згідно з оскаржуваним наказом, має наслідком використання такої зброї недобросовісними особами, що загрожує життю та здоров'ю людей, у тому числі ОСОБА_1

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Так, відповідно до преамбули Дисциплінарного статуту, цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов'язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу.

Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України.

Згідно зі ст.ст. 43, 44 Дисциплінарного статуту, заохочувальними відзнаками Міністерства оборони України нагороджуються військовослужбовці та інші особи за бездоганну службу та видатні заслуги перед Збройними Силами України.

Відзнакою "Іменна вогнепальна зброя" нагороджує Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України. Міністр оборони України, керівники інших центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, створені відповідно до законів України, нагороджують відомчими відзнаками "Вогнепальна зброя" і "Холодна зброя". Це - почесна державна нагорода та відомчі заохочувальні відзнаки за визначні заслуги в забезпеченні обороноздатності України, недоторканності її державного кордону, підтриманні високої бойової готовності військ (сил), зміцненні національної безпеки, боротьбі зі злочинністю, захисті конституційних прав та свобод людини і громадянина, за бездоганну багаторічну службу, зразкове виконання військового та службового обов'язку, виявлені при цьому честь і доблесть.

З метою визначення порядку заохочення відомчими заохочувальними відзнаками Міноборони України "Вогнепальна зброя" і "Холодна зброя" оскаржуваним наказом затверджено Положення про відомчі заохочувальні відзнаки Міноборони України "Вогнепальна зброя" і «"Холодна зброя". Оскаржуваний наказ 23 листопада 2012 року у встановленому законом порядку зареєстровано у Мін'юсті за №1963/22275.

Положення про відомчі заохочувальні відзнаки "Вогнепальна зброя" затверджено в інших правоохоронних органах: наказом МВС України від 30 листопада 2015 року №1521, зареєстрованим у Мін'юсті від 15 грудня 2015 року за №1569/28014, затверджено Положення про відомчу заохочувальну відзнаку МВС України "Вогнепальна зброя"; наказом адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України від 18 лютого 2016 року №118, зареєстрованим у Мін'юсті від 17 березня 2016 року за №406/28536, затверджено Положення про відомчу відзнаку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України "Вогнепальна зброя"; наказом Служби Зовнішньої розвідки України від 26 квітня 2014 року №123, зареєстрованим у Мін'юсті від 28 квітня 2014 року за №453/25230, затверджено Положення про відомчі заохочувальні відзнаки Служби Зовнішньої розвідки України "Вогнепальна зброя" і "Холодна зброя".

Доводи ОСОБА_1 про те, що ст. 44 Дисциплінарного статуту не надано повноважень заохочувати відомчими заохочувальними відзнаками "Вогнепальна зброя" та "Холодна зброя", суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Так, як вбачається із вище викладених ст.ст. 43, 44 Дисциплінарного статуту, Міністру оборони України надано право заохочувати, у встановленому порядку, відомчими заохочувальними відзнаками "Вогнепальна зброя" і "Холодна зброя". Право Міністра оборони України нагороджувати відзнаками, у тому числі відзнаками "Вогнепальна зброя" і "Холодна зброя" передбачено також пп. 15 п. 10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671.

Зокрема, відповідно до п. 1, п. 15 п. 10 вказаного Положення, Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва.

Міністр: нагороджує відзнаками Міноборони, достроково присвоює чергові військові звання військовослужбовцям (до полковника включно) та застосовує інші види заохочення військовослужбовців і працівників Збройних Сил.

На виконання вище викладених норм та з метою визначення порядку заохочення відомчими заохочувальними відзнаками "Вогнепальна зброя" і "Холодна зброя", Міноборони України видано оскаржуваний наказ.

Суд вважає, що визнання незаконним та, як наслідок, скасування оскаржуваного наказу унеможливить реалізацію Міністром оборони України права, передбаченого ст.ст. 43, 44 Дисциплінарного статуту, щодо заохочення у встановленому порядку відомчими заохочувальними відзнаками "Вогнепальна зброя" і "Холодна зброя".

Поряд з цим, суд зазначає, що доводи ОСОБА_1 щодо наявності великої кількості фактів втрати, викрадення вогнепальної зброї у осіб, які нагороджені відомчими відзнаками Міноборони України "Вогнепальна зброя" (можливого її збування у різні способи, а також використання у вчиненні кримінальних правопорушень, як безпосередньо особами, які нагороджені цією зброєю так і іншими особами) у період із 2012 по 2016 роки, не підтверджені будь-якими доказами.

У матеріалах справи міститься довідка департаменту кадрової політики Міноборони України від 04 серпня 2016 року №226/5/6676, у якій зазначено, що у департаменту відсутня інформація про можливі факти загублення, збуття у різні способи, викрадення відзнак Міноборони України "Вогнепальна зброя", а також використання у вчиненні кримінальних правопорушень як особами, які нагороджені зазначеною відзнакою, так і іншими особами.

Згідно із довідкою Національної поліції України від 08 серпня 2016 року №14/3/10-6958, у період із 01 січня 2012 року по час видачі довідки, за даними автоматизованих обліків Національної поліції України, у розшуку, у зв'язку із викраденням або втратою, перебуває загалом 47 одиниць нагородної зброї. Інформація щодо органу, який нагороджує, не передбачена наявними обліками. Відсутня інформація щодо фактів застосування такої зброї при вчиненні кримінальних правопорушень.

Отже, підсумовуючи усе вище викладене у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність у діях Міноборони України ознак протиправності щодо видачі оскаржуваного наказу, оскільки у ході розгляду справи судом з'ясовано, що Міноборони України діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: Всеукраїнська громадська організація "Українська асоціація власників зброї" та Міністерство юстиції України, про визнання незаконним наказу є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167, 171 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволені позову ОСОБА_1.

Копії постанови направити сторонам та третім особам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда