Справа № 818/1761/16
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"16" січня 2017 р. Справа № 818/1761/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Опімах Л.М.

за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Сумської області про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Прокуратури Сумської області, мотивуючи його тим, що з 04 травня 2012 року по 14 липня 2015 року обіймав посаду прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Сумської області. В цей період відповідно до наказів прокурора області здійснював чергування в нічний час, вихідні та святкові дні, проте, всупереч вимогам статей 107, 108 КЗпП України оплата праці за цей час відповідачем не проводилась, тому позивач просить зобов'язати прокуратуру здійснити йому відповідне перерахування заробітної плати.

Крім того, 14 серпня 2015 року позивача було звільнено з роботи в органах прокуратури у зв'язку з виходом на пенсію, однак при звільненні не виплачена грошова допомога, передбачена ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-XII, з тих підстав, що на день звільнення дана норма втратила чинність. Позивач зазначає, що має право на отримання допомоги, оскільки на час прийому його на роботу в органи прокуратури дана норма діяла, вважає, що на момент звільнення всупереч Конституції України відбулося звуження змісту та обсягу його прав, тому просить зобов'язати відповідача виплатити грошову допомогу.

У судовому засіданні представник відповідача звернувся з клопотанням про залишення позовних вимог без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. В обґрунтування клопотання зазначив, що у спорах щодо оплати праці працівників прокуратури мають застосовуватися строки звернення до суду, передбачені ч. 1 ст. 233 КЗпП України, тобто три місяці. Приписи ст. 233 КЗпП України, відповідно до яких працівник має право звернутися до суду без обмеження будь-яким строком, в даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки вони застосовуються лише щодо виплати нарахованих сум. Позивачеві ж нарахування заробітної плати за чергування в нічний час, вихідні та святкові дні не проводилися взагалі.

Заслухавши представника відповідача, з'ясувавши думку позивача, який заперечив проти задоволення клопотання, суд вважає за необхідне задовольнити його частково з огляду на таке.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 99 Кодексу визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб'єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Статтями 1, 3 Конституції України визначені зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов'язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини. Складовою цього обов'язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (частина четверта статті 13, частини перша, друга, сьома статті 43 Конституції України). Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід'ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону України "Про оплату праці", як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Таким чином, звернення позивача з позовними вимогами про захист права на отримання належної позивачеві заробітної плати за роботу в нічний час, вихідні та святкові дні не може обмежуватися будь-яким строком звернення до суду.

Разом з тим, суд вважає, що на позовні вимоги про виплату грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років поширюються правила ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки виплати, передбачені ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року, не регулювали питання оплати праці прокурорів, а стосувалися пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Керуючись ст.ст. 99, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника Прокуратури Сумської області задовольнити частково.

Залишити без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Прокуратури Сумської області в частині зобов'зання виплатити грошову допомогу у зв'язку з виходом на пенсію.

В задоволенні клопотання про залишення без розгляду позову в частині зобов'язання перерахунку заробітної плати - відмовити за необгрунтованістю.

В частині залишення без розгляду позовних вимог ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п'яти днів з дня отримання копії повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

В частині відмови в залишенні без розгляду позовних вимог ухвала окремо не оскаржується, заперечення на неї може бути викладене в апеляційній скарзі на постанову суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину ухвали, а повний текст ухвали буде складено протягом п'яти днів з дня закінчення розгляду.

Суддя Л.М. Опімах

Повний текст ухвали складено 23 січня 2017 року.