Справа № 482/1252/16-а
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 р.м.ОдесаСправа № 482/1252/16-а

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Баранкевич В.О.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусика А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 та представників апелянта - Чубук Геннадія Пилиповича, Котович Ганни Володимирівни та Злої Світлани Леонідівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Новоодеської міської ради на постанову Новоодеського районного суду Миколаївської області 19 вересня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Новоодеської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту додатку до рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з адміністративним позовом до Новоодеської міської ради (далі Рада) про визнання протиправним та скасування п.2.7. б) Додатку №1 рішення № 4 «Місцеві податки і збори» від 20 січня 2015 року.

Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області 19 вересня 2016 року позовні вимоги було задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду Рада подала апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Ради підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконання Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» 20 січня 2015 року Рада прийняла рішення № 4 «Місцеві податки і збори».

Згідно до п.3 зазначеного рішення було затверджено положення про місцеві податки та збори (Додаток №1). Пунктом 2.7. вищевказаного положення були встановленні ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати.

Вважаючи п.2.7 б) додатку №1 рішення № 4 «Місцеві податки і збори» від 20 січня 2015 року протиправним, ОСОБА_6, який є власником об`єкту нерухомості, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи справу та задовольняючи вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Ради щодо встановлення податку на нерухомість є нормативним актом та повинно бути опубліковане, і тільки після цього воно набирає законної сили, а тому, оскільки оскаржуване рішення Ради у відповідності до законодавства України оприлюднене не було, суд вважав, о спірне рішення підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Положеннями ч.5 та 9 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до п.2 ч.1 ст.15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньо-організаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Так, з матеріалів справи (а.с.42) вбачається, що спірне рішення відповідача було опубліковано на офіційному сайті Ради 21 січня 2015 року.

Крім того, в справі (а.с.84) знаходиться лист Очаківської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області від 27 вересня 2016 року, направлений на адресу міського голови, в якому зазначено, що спірне рішення Ради розмішено на офіційному сайті ДФС в розділі «Рішення місцевих рад».

Отже, враховуючи факт оприлюднення спірного рішення розпорядником, колегія суддів приходить до висновку, що посилання суду першої інстанції на ту обставину, що рішення Ради у відповідності до законодавства України оприлюднене не було, як на підставу для задоволення позову, колегія суддів вважає безпідставним та таким, що суперечить дійсним обставинам.

Додатково колегія суддів зазначає, що сам по собі факт не опублікування або неналежного опублікування суб'єктом владних повноважень власного рішення може свідчити лише про порушення ним зазначеного вище обов`язку та мати наслідком не набрання таким рішенням законної сили, але не може бути окремою та самостійною підставою для визнання протиправним прийнятого рішення та його скасування, оскільки вказаний обов`язок щодо належного опублікування виникає саме у зв`язку з прийняттям відповідного рішення, тобто є похідним від нього, і слідує у часі тільки після моменту прийняття рішення.

Також колегія суддів вважає безпідставними та не приймає до уваги посилання позивача на порушення відповідачем при прийнятті спірного рішення вимог пп.12.3.4 ст.12 Податкового Кодексу України (далі ПК України) та пп.4.1.9 ст.4 ПК України (Основні засади податкового законодавства України), з наступних підстав.

Положеннями ст.8.3 ПК України передбачено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до ст.10.3 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч.1 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування).

Згідно до ст.266.5.1 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (ст.266.1.1 ПК України).

Відповідно до ст.266.2.1 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Одночасно, підпунктом 4.1.9 ст.4 ПК України визначено один з принципів податкового законодавства - принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Відповідно до пп.12.3.4 ст.12 ПК рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період), та на В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

З аналізу вказаних норм вбачається, що, у даному випадку, у питанні оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, законодавцем визначено два окремих процеси: 1- прийняття відповідного рішення про введення вказаного податку чи про зміну його ставки, 2 - визначення бюджетного періоду, в якому введений податок (або змінені ставки) будуть застосовуватися.

При цьому, ні ПК, ні інші закони не містять обмежень повноважень місцевих рад щодо прийняття відповідних рішень про введення податку чи про зміну його ставки протягом будь-якого періоду, в той час як пп.12.3.4 ст.12 ПК, допускаючи прийняття вказаних рішень у будь-який період, визначає порядок застосування таких рішень саме у часі. Тобто, порушення пп.12.3.4 ст.12 ПК та відповідно пп.4.1.9 ст.4 ПК може виражатися саме у порушенні саме порядку застосування прийнятого місцевою радою рішення про введення податку чи зміну його ставки.

З аналізу спірного рішення № 4 «Місцеві податки і збори» від 20 січня 2015 року вбачається, що вказаним рішенням відповідачем було встановлено на території міста Нова Одеса та с.Криворіжжя, зокрема, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затверджено положення про нього та визначено відповідні ставки, і в той же час це рішення не містить будь-яких норм щодо порядку його застосування, тобто визначення бюджетного періоду, в якому цей податок підлягає застосуванню.

З урахуванням зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що спірне рішення не може суперечити вимогам пп.12.3.4 ст.12 ПК та пп.4.1.9 ст.4 ПК, оскільки не містить положень щодо порядку застосування введеного податку (в тому числі щодо застосування податку у 2015 році, на що посилався позивач в обгрунтування позову), у зв`язку з чим не може бути визнано протиправим та скасовано саме з цих підстав.

Також судом не приймаються до уваги посилання позивача на отримання ним податкового повідомлення-рішення від 30 червня 2016 року про сплату вказаного податку за 2015 рік, як на підставу для задоволення позову, оскільки складання та надсилання позивачу вказаного податкового повідомлення-рішення не відноситься до повноважень та компетенції відповідача, здійснювалося податковим органом, і сам по собі факт прийняття ДПІ такого рішення не може бути доказом порушення відповідачем вимог закону при прийнятті спірного рішення №4 від 20 січня 2015 року.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування п.2.7. б) додатку №1 рішення № 4 «Місцеві податки і збори» від 20 січня 2015 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухвалені постанови припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з постановленням по справі нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Новоодеської міської ради - задовольнити.

Постанову Новоодеського районного суду Миколаївської області 19 вересня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_6 до Новоодеської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту Додатку до рішення - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є. Зуєва О.А. Шевчук