Справа № 2а-770/10/2570
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2010-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-770/10/2570
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2010 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Ткаченко О.Є.,

за участю секретаря Маруфенко О.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Управління у справах захисту прав споживачів у Чернігівській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення штрафу за порушення законодавства про рекламу,

В С Т А Н О В И В :

24 лютого 2010 року Управління у справах захисту прав споживачів у Чернігівській області звернулось до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3М.) та просить стягнути з відповідача штраф за порушення законодавства про рекламу у розмірі 1700,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ФОП ОСОБА_3 в порушення статті 16 Закону України «Про рекламу» розмістив рекламоносій (типу «банер») на фасаді будинку по проспекту Перемоги, 47 м. Чернігів без дозволу, що надається спеціально уповноваженим виконавчим органом міської ради. За порушення законодавства про рекламу 28 жовтня 2009 року на ФОП ОСОБА_3 було накладено штраф в сумі 1700,00 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити та пояснив, що на фасаді магазину відповідача знаходиться кольорова плівка, яка захищає фасад від графіті та не підпадає під ознаки реклами. У відповідності до вимог статті 1 Закону України «Про рекламу» реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. Як вбачається з фотографій, які додані до позовної заяви в якості доказів, на так званих рекламоносіях типу «банер» відсутні будь-які відомості про характер товару, його властивості, ціну, переваги, або будь-яка інша інформація на підставі якої у споживача виник інтерес до нього. Крім того, порушено право ФОП ОСОБА_3 бути присутнім при винесенні рішення про накладення штрафу, надати вмотивовані заперечення, що унеможливило неупереджений розгляд справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 24 червня 2009 року до управління у справах захисту прав споживачів у Чернігівській області від Комунального підприємства «Дільниця з контролю за благоустроєм міста» Чернігівської міської ради надійшов лист від 22 червня 2009 року № 03/243, яким повідомлено, що ФОП ОСОБА_3 незаконно розташував рекламоносій типу «банер» на фасаді будинку № 47 по проспекту Перемоги міста Чернігова (а.с. 6).

29 червня 2009 року головним спеціалістом Чернігівського управління у справах захисту прав споживачів у Чернігівській області винесено протокол про порушення законодавства про рекламу від 29 червня 2009 року № 15 (а.с. 7).

Листом управління у справах захисту прав споживачів у Чернігівській області від 30 червня 2009 року ФОП ОСОБА_3 було зобов'язано надати на адресу управління до 13 липня 2009 року копії платіжних документів про сплату за вказану рекламу та пояснення з приводу встановленого порушення (а.с. 8).

10 липня 2009 року ФОП ОСОБА_3 до управління у справах захисту прав споживачів було надіслано лист, в якому вказувалось на те, що кольорова плівка, яка знаходиться на фасаді крамниці, служить для закриття брудних написів і не містить жодних ознак реклами товару (а.с. 9).

Чернігівським обласним управлінням у справах захисту прав споживачів на підставі протоколу про порушення законодавства про рекламу від 29 червня 2009 року винесено рішення від 28 липня 2009 року № 15 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (а.с. 10).

Листом від 29 липня 2009 року відповідача повідомлено про порушення ним законодавства про рекламу та «Типових Правил розміщення зовнішньої реклами».

18 серпня 2009 року позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення про те, що розгляд справи про порушення законодавства про рекламу та «Типових Правил розміщення зовнішньої реклами» призначено на 02 вересня 2009 року (а.с. 14).

05 жовтня 2009 року ФОП ОСОБА_3 було повторно повідомлено про розгляд про порушення розміщення реклами на 29 жовтня 2009 року (а.с 18).

28 жовтня 2009 року позивачем складено протокол засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу, яким вирішено прийняти рішення про накладення штрафу за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами спеціально уповноваженому територіальному органу (а.с. 20).

Начальником Чернігівського обласного управління у справах захисту прав споживачів прийнято рішення від 28 жовтня 2009 року № 17 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на ФОП ОСОБА_3 було накладено штраф у розмірі 1700,00 грн. (а.с. 21).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про рекламу» реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг; рекламні засоби - це засоби, що використовуються для доведення реклами до її споживача; розповсюджувач реклами - це особа, яка здійснює розповсюдження реклами.

Згідно частини 1 статті 16 даного Закону визначено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. При видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про рекламу» контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень: спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами; Антимонопольний комітет України - щодо дотримання законодавства про захист економічної конкуренції; Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення - щодо телерадіоорганізацій усіх форм власності; Міністерство фінансів України - щодо реклами державних цінних паперів; Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку - щодо реклами на фондовому ринку.

На вимогу органів державної влади, на які покладено контроль за дотриманням законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов'язані надавати документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Відповідно до частини 6 статті 27 Закону України «Про рекламу» відповідальність за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами спеціально уповноваженому центральному органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальним органам, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пунктів 10-12 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 693, протокол про порушення законодавства про рекламу подається Держспоживстандарту або його територіальним органам за місцем вчинення порушення.

Протокол розглядається у місячний строк.

За наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду.

До розгляду справи не зараховується час на отримання необхідних доказів і проведення експертизи.

Строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держспоживстандарту, його заступниками, начальниками територіальних органів Комітету, їх заступниками не більше ніж на три місяці.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем не було продовжено строк розгляду справи та пропущено місячний термін розгляду справи, чим порушено пункт 9 даного Порядку.

Пунктом 13 Порядку встановлено, що посадові особи Держспоживстандарту і його територіальних органів, які розглядають справу: перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження; отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу; готують попередні висновки і вносять їх на розгляд Голови Держспоживстандарту, його заступників, начальників територіальних органів цього Комітету, їх заступників.

Відповідно до пункту 14 Порядку Держспоживстандарт і його територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день.

Згідно пункту 17 Порядку провадження у справі припиняється, якщо в діях рекламодавця, виробника та розповсюджувача реклами не виявлено ознак порушення законодавства про рекламу або не доведено факт вчинення порушення.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, протоколу про порушення законодавства про рекламу від 29 червня 2009 року, протоколу засідання від 28 жовтня 2009 року по розгляду справи, фактично перевірка щодо порушення відповідачем законодавства про рекламу позивачем не проведена, обставини по справі не зясовані, а висновок про порушення законодавства про рекламу відповідачем зроблено лише на підставі подання КП «Дільниця з контролю за благоустроєм міста» та зовнішнього огляду будівлі посадовою особою, яка складала протокол, тобто належність засобів зовнішньої реклами, стосовно яких виник спір у даній справі, саме відповідачеві належним чином не підтверджена, а отже, він й не може вважатися розповсюджувачем реклами в розумінні Закону; відповідно немає й підстав для накладення на нього штрафу.

Крім того, позивач в своїй постанові про накладенні штрафу за порушення законодавства про рекламу від 28 жовтня 2009 року №17 не зазначив, на підставі якого саме пункту статті 27 Закону України «Про рекламу» на відповідача накладено штраф саме в такому розмірі.

В судовому засіданні позивачем не доведено вжиття ним передбачених законом заходів до встановлення власника згаданих рекламних засобів, а його висновки стосовно належності останніх відповідачеві ґрунтуються на припущеннях, а постанова про накладення штрафу неналежним чином вмотивована.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідач наклавши штраф за порушення законодавства про рекламу перевищив свої повноваження та порушив вимоги Закону України «Про рекламу».

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Всупереч наведеним вимогам, позивач не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позовних вимог Управління у справах захисту прав споживачів у Чернігівській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення штрафу за порушення законодавства про рекламу відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її складання в повному обсязі, особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата складання та підписання повного тексту постанови 30 квітня 2010 р.

Суддя Ткаченко О.Є.