Справа № 616/891/16-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 р.Справа № 616/891/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 21.11.2016р. по справі № 616/891/16-а

за позовом ОСОБА_3

до Червонохвильської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5

про скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернулась до Великобурлуцького районного суду Харківської області з позовом до Червонохвильської сільської ради Харківської області (далі по тексту - відповідач), за участю третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просила суд :

1) скасувати рішення VІІІ сесії VІІ скликання Червонохвильської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області від 15 червня 2016 року № 64-VІІ про надання згоди на передачу землі площею 0,0018 га, розташованої по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 в суборенду ОСОБА_4;

2) скасувати рішення ХХХ сесії ІV скликання Червонохвильської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області від 23 грудня 2005 року про передачу землі площею 0,0018 га, розташованої по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 в оренду ОСОБА_5

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 21.11.2016 року по справі № 616/891/16-а відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Червонохвильської сільської ради Харківської області про скасування рішень.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 21.11.2016 року по справі № 616/891/16-а, направити справу для розгляду до Великобурлуцького районного суду як адміністративного суду для розгляду в іншому складі суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ст.2, п.7 ч.1 ст.3, п.1 ч.2 ст.17 КАС України, ч.1 ст.116, ст.ст.122, 124 Земельного кодексу України стверджує, що дана справа повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства. Судження суду першої інстанції про те, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, вважає необґрунтованими, оскільки у спірних відносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. Крім того, з вказівкою на рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010 року № 10-рп/2010 зазначив, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних осіб з органом місцевого самоврядування як органом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності. Отже, на думку позивача, є хибним висновок суду першої інстанції про те, що даний спір, однією зі сторін якого є фізична особа, незважаючи на участь у спорі суб'єкта владних повноважень, повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Представники позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали з підстав, викладених в останній, просили суд апеляційної інстанції ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 21.11.2016 року по справі № 616/891/16-а скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Третя особа ОСОБА_4 в надісланих до суду письмових запереченнях просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін. З посиланням на ст.ст.3, 17 КАС України, ст.11 Цивільного кодексу України, ст.ст.93, 116, 122 Земельного кодексу України, постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3, стверджує, що даний спір не повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Оскільки оскаржувані рішення Червонохвильської сільської ради не мають нормативного характеру, у кожному випадку вичерпали свою дію з моменту їх ухвалення, а наслідком ухвалення зазначених рішень є вирішення питань оренди земельних ділянок фізичними особами (треті особи по справі), що у свою чергу унеможливлює розгляд позовної заяви ОСОБА_3 в порядку адміністративного судочинства.

Представник відповідача та треті особи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, третя особа ОСОБА_4 в надісланих до суду письмових запереченнях просив суд апеляційної інстанції розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи, що відповідач та треті особи по справі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, ОСОБА_4 подав клопотання про розгляд справи без його участі, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представника відповідача та третіх осіб.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що дана позовна заява повинна розглядатися в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Так, судом першої інстанції зазначено, що оскаржувані рішення сільської ради не мають нормативного характеру та вичерпали свою дію з моменту їх ухвалення. Наслідком ухвалення зазначених рішень є вирішення питань щодо оренди земельної ділянки фізичними особами, які вказані у позовній заяві як треті особи на стороні відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо, зокрема, заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У відповідності до ч.1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як встановлено частиною 1 статті 6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена.

Згідно зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

За визначенням п.п.1, 6, ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

Як вбачається зі змісту позову, ОСОБА_3 25.05.2016 року та 23.06.2016 року зверталась до Червонохвильської сільської ради із заявами щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою : АДРЕСА_2.

При цьому, в даному позові ОСОБА_3 просить скасувати рішення Червонохвильської районної ради Великобурлуцького району Харківської області ради від 23.12.2005 року про передачу земельної ділянки під кадастровим № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 в оренду ОСОБА_5 та від 15.06.2016 року про передачу цієї ж земельної ділянки в суборенду ОСОБА_4, тобто, рішення ради, прийняті відносно земельної ділянки, яка має самостійний кадастровий номер та вже передана в оренду іншій фізичній особі.

Так, позивач зазначає, що згідно із договором суборенди землі від 20.07.2016 року орендарем земельної ділянки по АДРЕСА_2, є ОСОБА_5, яка надає у строкове платне користування земельну ділянку комунальної власності, житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, суборендарю ОСОБА_4 У свою чергу, вищезазначена земельна ділянка площею 0,018 га, кадастровий № НОМЕР_1, знаходиться в користуванні Орендаря на підставі договору оренди землі від 16.03.2007 року, в якому Орендодавцем є Червонохвильська сільська рада, яка рішенням від 23.12.2005 року передала земельну ділянку в оренду ОСОБА_5 (а.с.5-6).

Таким чином, позов ОСОБА_3 спрямований на скасування рішень ради, які стосуються прав інших осіб на користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 Земельного кодексу України рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

При цьому, згідно пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Слід зазначити, що оскаржувані рішення є формою волевиявлення Червонохвильської сільської ради як орендодавця, в результаті чого виникають правовідносини між відповідачем та третіми особами по справі, які відповідно до закону можуть бути врегульовані відповідним договором.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідач, діючи від імені власника земельних ділянок - територіальної громади, є вільним у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом. У відносинах, які склалися між відповідачем та третіми особами ОСОБА_5, ОСОБА_4, відповідач діяв як учасник договірних правовідносин, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Колегія суддів зауважує, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок в оренду (тобто, ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Як визначив Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2014 року у справі №21-544а14, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що за суб`єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору дана справа підлягає розгляду в порядку цивліьного судочинства.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (справа № 21-493а14), від 9 грудня 2014 року (справа № 21-308а14), від 24 лютого 2015 року (справа № 21-34а15), від 06 жовтня 2015 року (справа № 21-1306а15).

Відповідно до ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що даний спір не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції та не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3

Підсумовуючи викладене, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 21.11.2016р. по справі № 616/891/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 23.01.2017 р.