Справа № 815/6834/16
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6834/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.;

за участі:

секретаря судового засідання - Свириди Х.С.;

представника позивача - Зарицького Д.В. (довіреність від 01.11.2016 року);

представника відповідача - Заратуйченка А.О. (довіреність від 01.06.2016 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «ХАРЧОВИК» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.11.2016 року № в частині, -

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «ХАРЧОВИК» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.11.2016 року № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 610212,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

В період з 29.06.2016 року по 08.08.2016 року співробітники Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провели планову виїзну документальну перевірку Приватного акціонерного товариства «ХАРЧОВИК» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.03.2016 року.

За результатами цієї перевірки 15.08.2016 року Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області склало акт № 000083/15-32-14-03/20925875, яким встановлені порушення позивачем, крім іншого:

- п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.4 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на 200993,00 грн. та завищення значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі 645211,00 грн.

На підставі цього акту перевірки від 15.08.2016 року № 000083/15-32-14-03/20925875 відповідно до зазначених порушень Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення:

- від 26.08.2016 року № , яким позивачеві за порушення п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.4 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 645211,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 645211,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача позивач подав скаргу до Державної фіскальної служби України.

Державна фіскальна служба Україна своїм рішенням від 04.11.2016 року № 23735/6/99-99-11-01-02-25 частково скасувала податкове повідомлення-рішення від 26.08.2016 року № в частині застосування штрафної санкції.

На підставі акта від 15.08.2016 року № 000083/15-32-14-03/20925875 та рішення ДФС України від 04.11.2016 року № 23735/6/99-99-11-01-02-25 Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення:

- від 28.11.2016 року № , яким позивачеві за порушення п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.4 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 645211,00 грн.

Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням відповідача від 28.11.2016 року № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 610212,00 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Вина Троян».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «ХАРЧОВИК» зареєстроване та перебуває на обліку в Одеському управлінні Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби як платник податків з 11.11.1994 року за № 307.

На підставі направлень від 23.06.2016 року та відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок в період з 29.06.2016 року по 08.08.2016 року співробітники Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провели планову виїзну документальну перевірку Приватного акціонерного товариства «ХАРЧОВИК» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.03.2016 року.

За результатами цієї перевірки 15.08.2016 року Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області склало акт № 000083/15-32-14-03/20925875 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «Харчовик», код за , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014р по 31.03.2016р, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2014р по 31.03.2016р».

В акті перевірки встановлені наступні порушення з боку позивача, крім інших:

- п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.4 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 200993,00 грн., у тому числі січень 2014 року на 1350,00 грн., лютий 2014 року на 61821,00 грн., березень 2014 року на 394,00 грн., вересень 2014 року на 135,00 грн., лютий 2015 року на 106702,00 грн., січень 2016 року на 30591,00 грн., та завищення значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість за березень 2016 року в сумі 645211,00 грн.

Такі висновки відповідача обґрунтовані тим, що у зв'язку з наявною податковою інформацією щодо контрагентів позивача відсутні факти реальності вчинення господарських операцій.

За наслідками перевірки Приватного акціонерного товариства «ХАРЧОВИК» на підставі акту перевірки від 15.08.2016 року № 000083/15-32-14-03/20925875 відповідно до зазначених порушень Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення:

- від 26.08.2016 року № , яким позивачеві за порушення п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.4 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 645211,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 645211,00 грн.

Приватне акціонерне товариство «ХАРЧОВИК» не погодилось з вказаним податковим повідомленням-рішенням Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області та оскаржило його в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарги Приватного акціонерного товариства «ХАРЧОВИК» на податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 26.08.2016 року № Державна фіскальна служба Україна своїм рішенням від 04.11.2016 року № 23735/6/99-99-11-01-02-25 частково його скасувала в частині застосування штрафної санкції.

Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області на підставі акта перевірки від 15.08.2016 року № 000083/15-32-14-03/20925875 та рішення ДФС України від 04.11.2016 року № 23735/6/99-99-11-01-02-25 прийняло податкове повідомлення-рішення:

- від 28.11.2016 року № , яким позивачеві за порушення п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.4 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 645211,00 грн.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши законність дій та рішень відповідача, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з наступних підстав.

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Впродовж розгляду справи суд встановив, що в періоді, який перевірявся, ПрАТ «ХАРЧОВИК» уклало з ТОВ «Вина Троян» договір поставки виноматеріалів № 07/12 від 01.12.2015 року.

На виконання вимог вказаного договору поставки від 01.12.2015 року № 07/12 ТОВ «Вина Троян» в період з грудня 2015 року по березень 2016 року поставило ПрАТ «ХАРЧОВИК» виноматеріалу на загальну суму 3661272,00 грн., у тому числі ПДВ 610212,00 грн.

Перевезення зазначених виноматеріалів було здійснено ПП «Каміон-68», ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Південно-транспортна компанія» на підставі укладених договорів транспортного експедирування від 01.12.2010 року № 01/12 та від 25.02.2015 року № 361006-15, про надання транспортно-експедиційних послуг від 01.04.2013 року.

З огляду на зміст вказаних договорів позивача з контрагентами, суд дійшов висновку, що вони містять всі істотні умови, які передбачені законодавством.

На підтвердження виконання зазначених договорів позивач надав до суду наступні документи: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, відомості про вантаж, податкові накладні, посвідчення про якість продукції, платіжні доручення, акти надання послуг, акти здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг), акти здачі-прийняття послуг.

Під час розгляду справи суд встановив, що позивач за КВЕД має право займатися наступними видами діяльності: виробництво фруктових і овочевих соків; виробництво виноградних вин (основний); виробництво безалкогольних напоїв; виробництво мінеральних вод та інших вод, розлитих у пляшки; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля напоями; неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; неспеціалізована оптова торгівля; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах.

Крім того, суд встановив, що ПрАТ «ХАРЧОВИК» має ліцензію на виробництво алкогольних напоїв серії АЕ № 259814 та ліцензію на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім спирту та перрі (без додання спирту) (переоформлення) серії АВ № 609977.

Тобто, суд встановив, що укладений договір позивача з контрагентом повністю узгоджуються, є логічним та відповідає тому виду діяльності, яким займається підприємство позивача.

Також, суд звертає увагу, що зазначений договір є чинним, ніким не скасований, а його виконання підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Суд встановив, що за поставлений товар (виноматеріал) та надані послуги позивач зі своїми контрагентами розрахувався, тобто сторони договорів зазнали змін майнового стану. Дані факти підтверджуються наданими позивачем до суду платіжними дорученнями, які є в матеріалах справи.

Також, під час розгляду справи на підтвердження реальності здійснення вказаних господарських операцій та використання поставлених виноматеріалів з метою провадження власної господарської діяльності ПрАТ «ХАРЧОВИК» надало до суду копії первинних документів по покупцям, а саме: договір поставки виноматеріалів від 01.02.2016 року № 03/16 з ПрАТ «Одеський завод шампанських вин» (покупець), видаткові накладні.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що матеріали справи містять всі необхідні документи на підтвердження здійснення фінансово-господарських відносин позивача з контрагентом в періоді, що перевірявся, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

З наданих позивачем первинних документів вбачається, що вказаними контрагентами позивача в періоді, що перевірявся, поставлявся товар (виноматеріали) та надавалися послуги, а позивач в свою чергу здійснював оплату за поставлений товар та надані послуги з метою провадження своєї господарської діяльності, що підтверджується матеріалами справи.

Крім цього, суд встановив, що за наслідками цих господарських операцій ТОВ «Вина Троян» видало податкові накладні, які були включені ПрАТ «ХАРЧОВИК» у податкову звітність у періоді, що перевірявся.

Також, суд звертає увагу, що згідно з пп.180.1.1 п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Суд встановив, що позивач та його контрагенти на момент здійснення вказаних господарських операцій були платниками податків.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.

Відповідно до пп.2.1, пп.2.2 п.2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Згідно з п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; ґ) виключено; д) виключено; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту списання коштів з банківського рахунка позивача або отримання ним товарів, послуг від контрагентів, що підтверджується податковими накладними, у нього виникло право на віднесення сум податку по операціях з цими контрагентами до складу свого податкового кредиту.

При цьому, факт виконання контрагентами позивача умов договорів підтверджується наданими до суду первинними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Згідно з п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Крім того, суд зазначає, що позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 року в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Також, суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України».

Так, у п.37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови».

Відповідно до п.38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 28.11.2016 року № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 610212,00 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Вина Троян» є протиправним та належить до скасування.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-72, 86, 94, 122, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 28.11.2016 року № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 610212 (шістсот десять тисяч двісті дванадцять) грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () на користь Приватного акціонерного товариства «ХАРЧОВИК» () суму сплаченого судового збору в розмірі 9153 (дев'ять тисяч сто п'ятдесят три) грн. 18 коп.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складений 25 січня 2017 року.

Суддя М.М. Кравченко