Справа № 636/4645/16-а
Суддя: Дьоміна О. П.
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №636/4645/16-а
Провадження №2-а/636/51/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючої Дьоміної О.П.

при секретарі Коваленко О.А.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області Какубави Л.С. про визнання незаконною та скасування постанови серії НОМЕР_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 13.12.2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_2 від 13.12.2016 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 13.12.2016 року, керуючи транспортним засобом ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_1, його було зупинено старшим сержантом Какубава Л.С. на автошляху Слав'янськ-Донецьк-Маріуполь на 33 км., за межами населеного пункту та винесено відносно нього постанову серії НОМЕР_2, в якій відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, п. 9.8 ПДР України інспектор визнав винним ОСОБА_1 в адміністративному правопорушенні і наклав стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн., з чим позивач категорично не згоден з наступних підстав. Згідно п. 9.8 ПДР України під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути увімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. ОСОБА_1 стверджує, що не скоював ніякого правопорушення, їхав з увімкненими фарами які і передбачено Правилами дорожнього руху і не на трасі як зазначив поліцейський, а у м. Ізюм Харківської області в межах населеного пункту. Поліцейський Какубава Л.С. не представився, пред'явив документів, почав вимагати гроші, навіть з двох свідків, які були в машині - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 50 грн. з кожного. На відмову платити інспектор почав виносити постанову з печаткою старого зразка (ВДАІ Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області), замість Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області. ОСОБА_1 повідомив, що буде оскаржувати дії інспектора в суді, він збільшив розмір штрафу з 255 грн. до 425 грн. На думку позивача, Какубава Л.С. діяв необґрунтовано, без дотримання необхідного балансу між цілями, не врахував, що позивач безробітний, позбавив можливості скористатись своїм правом на захист та юридичну допомогу, а також надати дані, що характеризують особу, її майновий стан, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, що є прямим порушенням вимог ст. 268 КУпАП, вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, а отже наявні підстави для скасування даної постанови.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу за порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Тобто диспозицією цієї статті передбачено різні дії, вчинення яких тягне за собою адміністративну відповідальність, а саме: порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, на що також вказує наявність різних розділів Правил дорожнього руху, а саме: Розділ 9 - "Попереджувальні сигнали", Розділ 19 - "Користування зовнішніми світловими приладами", та відповідно різних пунктів Правил дорожнього руху - 9.1.9.8 та 19.1. Згідно п. 9.8. ПДР України з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. Вказаний пункт знаходиться в розділі 9 "Попереджувальні сигнали", і згідно підпункту "г" п.9.1 увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є попереджувальним сигналом. Невикористання ближнього світла фар, як порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, слід розцінювати лише у випадках, коли водії рухаються на транспортному засобі без включених фар в темну пору доби або в умовах недостатньої видимості, оскільки до цього їх чітко зобов'язує інший пункт 19.1 ПДР України, враховуючи, що ч. 2 ст. 122 КУпАП містить важливе уточнення "попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку", а не під час руху. Отже, враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами лише при початку руху чи зміні його напрямку, а з постанови вбачається, що відповідачем поставлено у вину його за порушення правил користування попереджувальними сигналами під час самого руху, вважає, що у даному випадку склад адміністративного правопорушення передбачений даною статтею (частиною статті) відсутній.

Частина 2 ст. 122 КУпАП не передбачає відповідальність за порушення водіями транспортних засобів правил користування попереджувальними сигналами у випадках, передбачених пунктами 9.8 ПДР України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Відповідно до ст. 125 КупАП інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами 1 і 2 ст. 7, статтями 139 і 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження.

Водночас статті 121-128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст. 139 КУпАП України не містять положень про встановлення відповідальності за таке порушення ПДР як не увімкнення ближнього світла фар з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами. Таким чином, на думку позивача, поліцейським невірно кваліфіковано його дії та помилково притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що є прямим порушенням принципу законності, встановленого ст. 7 КУпАП. Крім того, знаком 5.46 ПДР України «Кінець населеного пункту» визначено місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Позивач стверджує, що на ділянці дороги, по якій він рухався і де його зупинив відповідач, вищезазначений дорожній знак був відсутній, про що він наголосив працівнику поліції, на що Какубава Л.С. відповів, що з приводу відсутності дорожнього знаку йому необхідно звернутись в дорожню службу, цим самим працівник поліції сам же підтвердив відсутність дорожнього знаку на даній ділянці дороги. Також, як видно з постанови, поліцейський Какубава Л.С., виписуючи постанову, не вказав обставин, які він зобов'язаний з'ясувати при розгляді справи керуючись ст. 280 КУпАП, а саме: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. На думку ОСОБА_1, такі дії поліцейського свідчать про його упереджене ставлення, викликане запереченнями проти неіснуючого правопорушення.

Позивач вважає, що ним не було вчинено ніякого адміністративного правопорушення, а накладене на нього адміністративне стягнення в розмірі 425 грн. - є безпідставним.

Дії поліцейського по притягненню його до адміністративної відповідальності позивач розглядає як такі, що містять ознаки, передбачені ст. 365 КК України - "перевищення службових повноважень". Верховна Рада України змінила редакцію ст. 258 КУпАП і надала право новим патрульним поліцейським взагалі не складати протоколи за порушення правил дорожнього руху, а відразу виносити постанови (штрафи) на місці зупинки автомобіля. При цьому, народні депутати не внесли зміни до інших статей КУпАП, що призвело до неузгодженості нової редакції ст. 258 по відношенню до інших статей Кодексу, які регламентують процес розгляду справи.

У рішенні КСУ від 26.05.2015 року йдеться, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем вчинення», які містяться у ст. 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем вчинення», застосоване у положенні ч. 1 ст. 276 Кодексу, за якою справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем вчинення, вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Отже, КСУ роз'яснив, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем вчинення» мають різне значення. Перше означає місце, де було скоєно порушення, а друге - місце, де розташоване управління патрульної поліції того населеного пункту, де було скоєно порушення. Позивач звертає увагу суду, що ст. 258 КУпАП зобов'язує патрульних поліцейських виносити постанову згідно вимог ст. 283, в якій зазначається: «Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить ухвалу по справі». Отже, щоб постанова була винесена, співробітник поліції спочатку повинен розглянути адміністративну справу (вивчити докази, показання свідків, пояснення обвинуваченого, документи, позицію адвоката). Постанова не може бути винесена без розгляду, інакше така постанова буде вважатися незаконною.

Позивач вважає, що розглядатися справа про порушення ПДР може тільки в будівлі відповідного управління патрульної поліції.

Стаття 258 вказаного закону говорить, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається. Але у той же час вказана стаття містить вичерпний перелік підстав, за яких протокол про адміністративне правопорушення не складається, зокрема, у разі вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Тому, ОСОБА_1 вважає,що працівник патрульної поліції не має права притягати водія до адміністративної відповідальності без доказів та без з'ясування всіх обставин справи. Звинувачення не може ґрунтуватися лише на припущеннях працівника патрульної поліції. Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Якщо ж поліцейський установив докази, які вказують на вчинення правопорушення і посилається на них, водій має право ознайомитися з цими доказами, навіть якщо це відеозапис нагрудної камери інспектора. У разі відмови поліцейського надати водію для ознайомлення такий відеозапис, можна вважати, що такого доказу не існує. ОСОБА_1 стверджує, що йому поліцейський не надав такого доказу.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і відеозйомки і т.д. "Якщо адміністративне правопорушення не було зафіксовано в автоматичному режимі, працівник поліції не має права виносити постанову без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У зв'язку з цим у судовій практиці сформовано позицію, що громадянину достатньо заявити, що його права порушені або створені перепони для їх реалізації, або на нього неправомірно покладені

ті чи інші обов'язки. Суд у такому разі, допомагаючи громадянину за своєю ініціативою, повинен витребувати від органу публічної влади додаткові матеріали і документи, призначити експертизу, викликати свідка, спеціаліста, а також вжити заходи для негайного виконання прийнятого ним рішення.

Отже, в адміністративних справах щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дій чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. На адміністративні правопорушення діє «презумпція невинуватості». Таким чином, не позивач повинен доказувати неправомірність винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, а відповідач повинен довести мою вину належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України - особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позивач надав до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, жодних заяв чи клопотань від нього до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що 13.12.2016 року поліцейським Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області Какубава Л.С. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НОМЕР_2 відносно ОСОБА_1, згідно якого 13.12.2016 року о 11 год. 45 хв. на автодорозі Славянськ-Донецьк-Маріуполь 33 км., за межами населеного пункту ОСОБА_1 рухався на автомобілі ВАЗ 2101, державний номер НОМЕР_1, з не увімкненим ближнім світлом фар (п. 9.8 ПДР), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. В результаті чого, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с.7).

Пунктом 9.8 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, передбачено, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях.

З 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах можна ввімкнути дальнє світло фар або додатково протитуманні фари за умови, що це не буде засліплювати інших водіїв.

Стаття 122 ч. 2 КУпАП передбачає відповідальність водіїв за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил

руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238), частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116 2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185 3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно ч. 4 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Таким чином, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення можливе лише після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП до своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, за приписами ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, серед яких: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Статтею 279 КУпАП встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Таким чином, приписами КУпАП встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази проведення розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В матеріалах справи міститься лише постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача, яка не містить посилань на те, що відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності враховано пояснення ОСОБА_1, надано йому можливість скористатися юридичною допомогою, роз'яснено права та обов'язки, враховано особу порушника. Також відповідачем не доведено наявність справи про адміністративне правопорушення, яку відповідно до оскаржуваної постанови було розглянуто відповідачем.

Вищенаведені обставини дають підстави дійти висновку, що відповідачем всупереч положень Кодексу України про адміністративні правопорушення не проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених приписами ст.ст. 278, 279 КУпАП .

Згідно з ч. 1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Вказаній нормі Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційним Судом України надано офіційне тлумачення в рішенні від 26.05.2015р. № 5-рп/2015.

Конституційний Суд України вирішив, що положення ч. 1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Також у наведеному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що приписами ст.ст. 33, 245, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

За приписами ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Разом з тим, відповідач всупереч положенням ч. 1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу позивача.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач до суду для прийняття участі у розгляді вказаної справи не з`явився, доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови не надав. У суду відсутні будь-які докази, які б спростовували твердження позивача, а відтак суд приходить до висновку щодо необхідності визнання протиправною та скасування оскаржуваної позивачем постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 159-163, 167, 171-2 КАС України, ст.ст. 122 ч. 2, 212, 245, 251, 258, 256 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області Какубави Л.С. про визнання незаконною та скасування постанови серії НОМЕР_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 13.12.2016 року - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 13.12.2016 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НОМЕР_2 відносно ОСОБА_1

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Постанова суду першої інстанції набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуюча: