Справа № 815/7408/16
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7408/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Рудченко О.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 про скасування постанови, винесеної в межах виконавчого провадження №50634447 від 24.03.2016р. щодо стягнення виконавчого збору у сумі 6659,68грн.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень (від 10.01.2017р. вхід.№549/17, вхід.№ЕП/44/17), просить суд скасувати постанову старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, винесену в межах виконавчого провадження №50634447 від 24.03.2016р. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 6659,68грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 було позбавлено можливості скористатися правом, наданим йому Законом України «Про виконавче провадження» щодо самостійного виконання виконавчого документа, оскільки старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 копія постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу позивача не надсилалась. Також, ОСОБА_1 зазначає, що копія постанови від 24.03.2016р. про стягнення виконавчого збору на його адресу надіслано не було, що позбавило позивача можливості своєчасного її оскарження. Крім того, 29.03.2016р. ОСОБА_1 безпосередньо до банківської установи у повному обсязі сплачено суму боргу, про яку йдеться у виконавчому написі №741, виданому 29.01.2016р. нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що позивачем - ОСОБА_1 в адміністративному позові (від 10.01.2017р. вхід.№549/17, вхід.№ЕП/44/17), серед іншого, викладено клопотання щодо розгляду справи без його участі, а також зважаючи на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, на підставі ч.1 п.19 ст.34, ст.ст.87, 88, 89 Закону України „Про нотаріат", п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999р. «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014р., Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014року «При внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 29.01.2016р. вчинено виконавчий напис №741 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 66596,79грн.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду заяви щодо примусового виконання виконавчого напису №741 від 29.01.2016р., виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 66596,79грн., старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2016р. ВП №50634447, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №741 від 29.01.2016р., виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 66596,79грн.

Також, судом зясовано, що у звязку з невиконанням боржником у наданий строк виконавчого напису, старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 24.03.2016р. ВП №50634447, якою присуджено до стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у сумі 6659,68грн.

Не погодившись із означеною Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 24.03.2016р. ВП №50634447 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 6659,68грн., позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про її скасування.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 є правомірними, документально підтвердженими, та такими, що ґрунтуються на приписах чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-ХІV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі написи нотаріусів.

Згідно з ч.ч.1,2,5 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Так, як встановлено судом, та зазначено вище, за результатами розгляду заяви щодо примусового виконання виконавчого напису №741 від 29.01.2016р., виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 66596,79грн., старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2016р. ВП №50634447, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №741 від 29.01.2016р., виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 66596,79грн.

Зокрема, у вказаній Постанові від 16.03.2016р. ВП №50634447 боржнику ОСОБА_1 запропоновано самостійно виконати вимоги виконавчого документа у добровільному семиденний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а також зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій.

У зв'язку з невиконанням боржником в самостійному порядку у наданий строк виконавчого напису, старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 24.03.2016р. ВП №50634447, якою присуджено до стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 6659,68грн.

Частинами 1, 7 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що лише за наявності обізнаності боржника про відкриття виконавчого провадження, та належного повідомлення його про необхідність самостійно виконати виконавчий документ у визначений строк і, відповідно, за умови його невиконання у цей строк, у державного виконавця виникають правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору.

Між тим, судом з»ясовано, що відповідачем старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 до суду не надано жодних доказів на підтвердження своєчасного надіслання та отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2016р. ВП №50634447.

Натомість, позивач ОСОБА_1 наголошує, що копію Постанови старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 16.03.2016р. ВП №50634447 про відкриття виконавчого провадження, ним не отримано.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не виконано вимоги Постанови старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 16.03.2016р. ВП №50634447 про відкриття виконавчого провадження у встановлений для добровільного виконання строк, з незалежних від нього обставин, оскільки його право на добровільне виконання виконавчого документа порушено державним виконавцем.

Відповідно ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, у тому числі, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що виконавчий збір в розмірі 10% стягується лише від фактично стягнутої суми або вартості майна боржника.

Означена позиція висловлена у п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», відповідно до якого витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

При цьому, слід зазначити, що відповідачем не вчинялися будь-які дії примусового характеру, направлені на виконання виконавчого напису №741 від 29.01.2016р., виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 66596,79грн., та в примусовому порядку відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», не було проведено фактичного стягнення суми грошових коштів, оскільки позивачем - ОСОБА_1 самостійно сплачено на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 67019,17грн., про що свідчить наявна у матеріалах справи відповідна банківська квитанція від 29.03.2016р.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 позбавлено ОСОБА_1 можливості скористатися правом, наданим йому Законом України «Про виконавче провадження» щодо самостійного виконання виконавчого документа, суд дійшов висновку щодо правомірності, та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно зі ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 правомірні, документально підтверджені, та обґрунтовані, відповідають чинному, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавству, отже підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ч.6 ст.128, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 про скасування постанови, винесеної в межах виконавчого провадження №50634447 від 24.03.2016р. щодо стягнення виконавчого збору у сумі 6659,68грн., задовольнити.

2. Скасувати постанову старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, винесену в межах виконавчого провадження №50634447 від 24.03.2016р. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 6659,68грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції (65080, м.Одеса, вул.Генерала Петрова,1) на користь ОСОБА_1 (65113, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 551 (пятсот пятдесят одна)грн. 20коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.