Справа № 428/12225/16-а
Суддя: Баронін Д. Б.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі головуючого судді Бароніна Д.Б., за участю секретаря Бондаренко І.С., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання відмови в призначенні пенсії за вислугу років протиправною та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання відмови в призначенні пенсії за вислугу років протиправною та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років.

В обґрунтування позову позивач вказує, що 07 листопада 2016 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області для призначення йому пенсії. Відповідачем в призначенні йому пенсії за вислугу років було відмовлено через скасування норм статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014. Крім того, у рішенні є посилання на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213- VIII від 02.03.2015, яким з 1 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначається відповідно до законів України «Про прокуратуру». Вказане рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку позивач вважає таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 набрав чинності 15.07.2015 та на цей час є чинним, а до статті 86 Закону України «По прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 ніякі зміни щодо скасування пенсії за вислугу років до теперішнього часу не внесені. Відмова у призначенні ОСОБА_1 пенсії була також обґрунтована і тим, що станом день подання заяви про призначення йому пенсії він не мав достатньої вислуги років. Відповідачем не було зараховано до вислуги років у трикратному розмірі час участі в антитерористичній операції, яку ОСОБА_1 брав під час роботи в органах прокуратури з 29 червня 2014 року по 4 грудня 2015 року (1 рік, 5 місяців, 13 діб). З аналізу пунктів 1, 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» для призначення пенсії ОСОБА_1, вислуга років під час участі в антитерористичній операції, яку він брав під час роботи в органах прокуратури, зараховується на пільгових умовах, тобто один місяць служби за три місяці. Оскільки він брав участь в антитерористичній операції з 29 червня 2014 року по 4 грудня 2015 року, тобто 1 рік 5 місяців 13 діб, то вислуга років для призначення пенсії за вказаний період за розрахунками позивача становить 2 роки 10 місяців 26 діб. Станом на 04.12.2015 року його стаж роботи на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури становить 13 років 10 місяців 15 днів, а загальна вислуга років - 24 роки 02 місяці 07 днів, що є достатнім для призначення йому пенсії згідно із Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII. У зв'язку із цим у вказаному позові ОСОБА_1 просить про наступне:

- визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо відмови у забезпеченні належним пенсійним забезпеченням - протиправними та такими, що порушують гарантії незалежності прокурора, передбачені п. 5 ч. 1 та ч. 5 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII;

- визнати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 15.11.2016 № 5399/2016 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугою років - незаконним;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Сєвєродонецьку Луганської області

абезпечити гарантії незалежності прокурора, передбачені п. 5 ч. 1 та ч. 5 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру » від 14.10.2014 № 1697-VII з дня звернення - з 07 листопада 2016 року.

Представник відповідача надала до суду письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначила, що за наслідками розгляду заяви позивача та документів було прийнято рішення про відмову йому в призначенні пенсії № 5399/2016 від 15.11.2016, тому що на час його звернення, набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015. Передбачена у законі вимога виконана не була, тобто до 1 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах прийнято не було. За таких обставин з 1 червня 2015 року набирають чинності обмеження, передбачені вищезазначеною нормою законодавства та з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищевказаними законами, не призначаються. Враховуючи, що позивач реалізував своє право на звернення за призначенням пенсії 07.11.2016, питання щодо наявності у нього права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури має вирішуватись у відповідності до приписів чинної на цей час ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року. Згідно ч. 1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" (№ 1697-VII), прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Згідно наданих ОСОБА_1 документів вислуга років складала 20 років 27 днів, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, норми якого передбачають наявність вислуги років - 23 роки; стаж роботи на посаді прокурора складає 12 років 11 місяців 20 днів, якого, згідно вимог ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII також недостатньо. Стосовно позовних вимог про визнання дій управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку такими, що порушують гарантії незалежності прокурора, управління зазначає, що порушенням гарантій незалежності прокурора можуть вважатися тільки ті дії, які спрямовані на вплив на прокурора з метою перешкоджання виконанню ним службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення. Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку, приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1, жодним чином не вплинуло на виконання позивачем службових обов'язків та не порушило гарантій незалежності прокурора, передбачені у ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII. За таких обставин рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 15.11.2016 № 5399/2016 прийнято з дотриманням положень діючого законодавства, правові підстави для скасування рішення відсутні, тому представник відповідача просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав, які викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що вказівка в його заяві на призначення пенсії за віком є помилковою, адже він звернувся до органу Пенсійного фонду з метою призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» і йому було відмовлено саме у призначенні пенсії за вислугу років.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 та копії довідки від 31.10.2016 за № 11/183 вих-16, виданої Прокуратурою Луганської області, працював, зокрема, на таких посадах:

- з 16.12.2002 по 01.04.2003 - старший слідчий слідчого відділу прокуратури Луганської області;

- з 02.04.2003 по 09.09.2004 - прокурор відділу нагляду за додержанням та застосуванням законів прокуратури Луганської області;

- з 10.09.2004 по 11.09.2005 - старший прокурор відділу захисту майнових, інших особистих прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Луганської області;

- з 12.09.2005 по 28.02.2007 - заступник начальника відділу захисту майнових, інших особистих прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Луганської області;

- з 01.03.2007 по 19.07.2007 - заступник начальника відділу захисту майнових, інших особистих прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Луганської області;

- з 20.07.2007 по 26.01.2011 - прокурор Станично-Луганського району Луганської області;

- з 27.01.2011 по 24.06.2015 - прокурор Жовтневого району міста Луганська Луганської області;

- з 25.06.2015 по 04.12.2015 - заступник прокурора Луганської області.

Згідно з наказом Генерального прокурора України від 03.12.2015 № 693к ОСОБА_1 звільнений з посади заступника прокурора Луганської області за власним бажанням з 04 грудня 2015 року.

До вислуги років, що дає ОСОБА_1 право на пенсію відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» згідно із вищенаведеною довідкою підлягають зарахуванню також періоди:

- з 24.09.1993 по 12.07.1997 - половина строку навчання в Луганському інституті внутрішніх справ МВС України денної формі навчання;

- з 13.08.1997 по 09.06.1999 - служба на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ;

- з 10.06.1999 по 26.06.2001 - служба на посадах начальницького складу органів податкової міліції;

- з 10.10.2001 по 19.04.2002 - робота на посаді державного службовця з вищою освітою (провідний спеціаліст, головний спеціаліст відділу правового забезпечення відділення Національної служби посередництва і примирення в Луганській області);

- з 22.04.2002 по 13.12.2002 - робота на посаді державного службовця з вищою освітою (державний податковий інспектор групи правового забезпечення, старший державний податковий інспектор відділу правового забезпечення державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Луганська).

Відповідно до витягу з наказу Першого заступника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) № 76 від 17.03.2015: з метою виконання службових (бойових) завдань, старшого радника юстиції ОСОБА_1, прокурора Жовтневого району м. Луганська Луганської області, вважати таким, що включений до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередньо участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення з 29 червня 2014 року.

07 червня 2016 року прокуратурою Луганської області була видана довідка № 11-194 вих-16 про те, що ОСОБА_1 в період з 29 червня 2014 року по 04 грудня 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Станично-Луганському районі Луганської області.

Рішенням міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 2/ІІІ/6/1 від 14 липня 2016 року, ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій.

Крім того, згідно з посвідченням серії НОМЕР_2, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Таким чином, ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції 1 рік 5 місяців 13 днів.

07.11.2016 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру», що не заперечуються відповідачем.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про відмову в призначенні пенсії № 5399/2016 від 15 листопада 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років згідно з Законом України «Про прокуратуру», виходячи з того, що на дату його звернення почав діяти Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014. Відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу XII Прикінцеві положення цього Закону, який набрав чинності 15 липня 2015 року, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991. Таким чином, положення ст. 50-1 Закону № 1789-XII, які визначили право на призначення пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність з дня набрання чинності Законом № 1697-VII, а саме з 15 липня 2015 року. Право на пенсію може бути реалізовано на підставі тих норм, які діють на час звернення за призначенням пенсії. Згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення в період з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року при наявності стажу роботи за вислугу років 23 роки, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Стаж роботи ОСОБА_1 за вислугу років складає - 20 років 27 днів, а на посадах прокурора - 12 років 11 місяців 20 днів, що не відповідає вимогам ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». Згідно змін, внесених з 01.04.2015 року Законом України № 213-VIII від 02.03.2015 року «з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України». Тобто пенсії з 01 червня 2015 року та по теперішній час не призначаються.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд враховує, що спірне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років мотивовано одночасно двома підставами:

1) Законом України № 213-VIII від 02.03.2015 року з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру»;

2) у позивача відсутній необхідний стаж роботи за вислугою років та стаж роботи на посадах прокурорів.

Згідно із ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Відповідно до ч. 6, 8, 13 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів.

Право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров'я, у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв'язку із скороченням кількості прокурорів, у зв'язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 02 березня 2015 року № 213-VIII, пунктом 5 Прикінцевих положень якого передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

На час прийняття та набрання чинності вищевказаним Законом № 213-VIII, а також на час вступу в дію пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII, тобто станом на 01 червня 2015 року, діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, яким серед іншого регулювалося питання пенсійного та соціального забезпечення прокурорів (стаття 50-1).

Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

В абзаці 3 пункту 3.1 Конституційний Суд України вказав, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

З огляду на викладене, безпідставне поширення норм пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII на Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, який набрав чинності після набрання чинності вищевказаним Законом № 213-VIII та після настання умов для реалізації пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII, є порушенням статті 58 Конституції України та принципу правової визначеності.

Суд також звертає увагу, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Згідно ст.ст. 22, 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII), є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

З огляду на вищевикладене, при призначенні пенсії позивачу за вислугу років відповідач мав застосувати статтю 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII. Посилання відповідача у спірному рішенні на Закон України від 02 березня 2015 року № 213-VIII є необґрунтованим.

Разом з тим, за приписами частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

З огляду на викладене, для набуття права на пенсійне забезпечення за вислугу років станом на 07.11.2016, тобто на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, стаж позивача за вислугою років мав становити 23 роки, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

З огляду на вищенаведені докази, вислуга років ОСОБА_1, що дає йому право на пенсію згідно із статтею 86 Закону України «Про прокуратуру», станом на 04.12.2015 складала 19 років 10 місяців 17 днів, про що вказано у довідці від 31.10.2016 за № 11/183 вих-16, або 20 років 27 днів, про що вказано у оскаржуваному рішенні відповідача. Стаж роботи ОСОБА_1 на прокурорсько-слідчих посадах складає 12 років 11 місяців 19 днів, про що вказано у довідці від 31.10.2016 за № 11/183 вих-16, або 12 років 11 місяців 20 днів про що вказано у оскаржуваному рішенні відповідача.

Таким чином, станом на 07.11.2016 вислуги років та стажу роботи позивача на посадах прокурорів було недостатньо для призначення йому пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014.

Посилання позивача у позові на Постанову Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», а також посилання на Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" є повністю необґрунтованими з огляду на таке.

Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до пункту «ж» ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби:

ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п'яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

З наведеного вбачається, що по-перше під дію пункту «ж» ст. 1-2 вищевказаного Закону підпадають лише державні службовці, які станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п'яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а по-друге дія пункту «ж» ст. 1-2 вищевказаного Закону має правове значення лише для отримання права на пенсійне забезпечення на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач у спірних правовідносинах не підпадає під дію пункту «ж» ст. 1-2 вищевказаного Закону, адже по-перше він просить призначити йому пенсію як колишньому працівнику прокуратури за іншим Законом, а по-друге він станом на час його звільнення та станом на час звернення за призначенням пенсії не був державним службовцем, який станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходив службу в органах внутрішніх справ та мав календарну вислугу не менше п'яти років і продовжив роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу».

Аналізуючи посилання позивача на Постанову Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», суд зазначає, що відповідно до пункту 3 вказаної постанови до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:

а) один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються:

- час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на службі в органах внутрішніх справ на посадах начальницького складу, військовій службі в Збройних Силах, органах і військових формуваннях Служби безпеки, Службі зовнішньої розвідки;

- служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення.

Отже, дія вищенаведеної постанови КМУ та зокрема абзацу 1 пункту 1, пункту 3 вказаної постанови розповсюджується лише на осіб, які мають право та виявили бажання на призначення їм пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Для призначення пенсії згідно із Законом України «Про прокуратуру» вищевказана постанова не застосовується та правого значення не має.

Таким чином, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області під час прийняття оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугою років № 5399/2016 від 15.11.2016 дійшло правильного висновку про відсутність у позивача необхідного стажу роботи за вислугою років та стажу роботи на посадах прокурорів, який є необхідним для призначення пенсії згідно із ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

За таких обставин оскаржуване рішення скасуванню не підлягає, в той час як позовні вимоги є необґрунтованими і у їх задоволенні належить відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає, що оскільки у задоволенні позовних вимог було відмовлено, то сплачений судовий збір не підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, а отже судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 118, 158-163, 171, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання відмови в призначенні пенсії за вислугу років протиправною та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 20 січня 2017 року.

Суддя Д.Б. Баронін