Справа № 803/1784/16
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року Справа № 803/1784/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Шаблій Л.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Луцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Луцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Відділ ДРАЦС Луцького МУЮ) про визнання протиправними дій щодо відмови у внесенні змін в актовий запис про народження №1298, складений 12 травня 1990 року Відділом ДРАЦС Луцького МУЮ на ОСОБА_2, а саме, щодо виправлення національності матері з «українка» на «німкеня», зобов'язання внести зміни в актовий запис про народження №1298, складений 12 травня 1990 року Відділом ДРАЦС Луцького МУЮ на ОСОБА_2, вказавши в графі національність матері «німкеня».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про внесення змін до актового запису про народження №1298 від 12 травня 1990 року, у якій просив змінити запис про національність матері з «українка» на «німкеня». За результатами розгляду заяви 29 червня 2016 року прийнято висновок №86/02-02.05.06-80 про відмову у внесенні змін до актового запису про народження №1298 від 12 травня 1990 року, чим, на думку позивача, порушено його права щодо відновлення та збереження етнічного німецького походження.

Відповідач в поданому письмовому запереченні №16/02-5.04-29 від 13 січня 2017 року позов не визнав, посилається на правомірність своїх дій при прийнятті висновку від 29 червня 2016 року про відмову у внесенні змін до актового запису про народження №1298 від 12 травня 1990 року. Просив в задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила задовольнити їх повністю.

Відповідач в судове засідання представника не направив, подавши 13 січня 2017 року клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Суд вирішив розглянути справу без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення та доводи представника позивача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Луцьку, про що здійснено актовий запис №1298 від 12 травня 1990 року. Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1, виданому ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, Відділом РАЦС Луцького МУЮ 2 жовтня 2006 року, заявником після державної реєстрації зміни імені обрано прізвище «ОСОБА_2». Також, як вбачається з копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2, виданому ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, Відділом РАЦС Луцького МУЮ 2 лютого 2013 року, заявником після державної реєстрації зміни імені обрано прізвище «ОСОБА_2».

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 вбачається, що батьками позивача є ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Відомості про національність батьків позивача у свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 відсутні.

У витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження серії НОМЕР_4, виданому 16 грудня 2015 року Відділом ДРАЦС Луцького МУЮ на ОСОБА_2, вказано національність матері ОСОБА_6 «українка».

З метою виправлення відомостей щодо своєї національності та національності матері позивач звернувся до Відділу ДРАЦС Луцького МУЮ з письмовою заявою про внесення змін до актового запису про народження №1298.

29 червня 2016 року Відділом ДРАЦС Луцького МУЮ розглянуто заяву ОСОБА_2 та складено висновок про відмову у внесенні змін до актового запису про народження №1298 від 12 травня 1990 року, у зв'язку з відсутністю підтверджуючих документів.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Згідно із частиною третьою, четвертою статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Пунктами 1.1, 2.12 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року №96/5 (далі - Правила №96/5), встановлено, що Внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головних територіальних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. На підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за встановленою формою. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.

Так, із долучених до матеріалів справи документів, судом встановлено, що в свідоцтві про народження матері позивача серії НОМЕР_5, виданому 20 жовтня 1962 року Вересневою селищною радою міста Луцька Волинської області на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, вказано національність батька «німець», національність матері «українка», відомості про національність дитини відсутні.

Із дослідженого висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану від 29 червня 2016 року вбачається, що в актовому записі про шлюб батьків заявника №827, складеному 21 серпня 1982 року Відділом ДРАЦС Луцького МУЮ на ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зазначено національність нареченої «українка».

У свідоцтві про розірвання шлюбу батьків позивача серії НОМЕР_6, виданому повторно 23 січня 2004 року Відділом ДРАЦС Луцького МУЮ на ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відомості про національність колишньої дружини відсутні.

В актовому записі про розірвання шлюбу батьків позивача №526, складеному 4 липня 1994 року Відділом ДРАЦС Луцького МУЮ на ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зазначено національність колишньої дружини «німкеня».

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем ані під час звернення до органу РАЦС, ані у ході судового розгляду не подано доказів на підтвердження того, що у спірних правовідносинах мало місце помилкове внесення до актових записів відомостей, які не відповідають дійсності.

Долучені до матеріалів справи документи не містять доказів того, що реєстрація відомостей у актовому записі про народження позивача в частині зазначення національності матері, проведена всупереч волі або вільній згоді останнього. Зазначення національності матері вживається в іншому варіанті ніж «німкеня», а тому достовірно встановити цей факт, суд не може, як не може встановити і юридичного факту (належності до певної нації), які підлягають встановленню в порядку окремого провадження в межах цивільного судочинства.

Суд не заперечує право позивача на збереження або відновлення своєї національності, однак у цьому випадку відповідні обставини не можуть і не повинні встановлюватись адміністративним судом за відсутності оскарження особою будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до абзацу 4 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» №12 від 7 липня 1995 року питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема, щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу.

Частина друга статті 256 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З аналізу вказаних норм вбачається, що позивач може звернутись в порядку цивільного судочинства із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, оскільки правом встановлювати юридичні факти адміністративний суд не наділений. Така правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2013 року у справі №6-10646св13.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до статті 300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до Закону України «Про національні меншини» від 25 червня 1992 №2494-ХІІ громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Отже, належність до тієї чи іншої нації визначається кожною особою на власний розсуд та належить до її особистих прав. Відповідно вирішення того до якої національності належить мати позивача є її індивідуальним правом і не може бути вирішено без її волевиявлення за заявою іншої особи.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому не порушував прав позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк

Постанова в повному обсязі складена 20 січня 2017 року.