Справа № 805/3880/16-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 р. Справа №805/3880/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 10 год. 20 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бабаш Г.П.,

при секретарі - Кочетові В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про зобов'язання провести перерахунок, нарахувати та доплатити грошове забезпечення за період з 07.05.2015 року по 06.11.2015 року з фактичним урахуванням середньої заробітної плати за 2014 рік, зобов'язання провести перерахунок, нарахувати та доплатити одноразову грошову допомогу з фактичним урахуванням середньої заробітної плати за 2014 рік, зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік, зобов'язання виплатити середній заробіток за весь час затримки з 01.07.2016 року по 30.09.2016 року.

Під час судового розгляду справи позивачем до суду надано уточнений адміністративний позов, в якому позивач просив:

- зобов'язати Дзержинський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області провести перерахунок, нарахувати та доплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 07.05.2015 року по 06.11.2015 року з урахуванням фактичної заробітної плати за 2014 рік (червень-липень 2014 року);

- зобов'язати Дзержинський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області провести перерахунок, нарахувати та доплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку зі скороченням з урахуванням фактичної заробітної плати за 2014 рік (червень-липень 2014 року);

- зобов'язати Дзержинський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік;

- зобов'язати Дзержинський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області виплатити на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь час затримки з 01.07.2016 року по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом ГУМВС України в Донецькій області від 21.06.2016 року за №31о/с його звільнено з органів внутрішніх справ за п. 63 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (через скорочення штатів). З даним наказом його ознайомлено наприкінці червня 2016 року. Позивач вказує на те, що 01.07.2016 року він звернувся до відповідача з вимогою щодо проведення розрахунку при звільненні. 02.08.2016 року відповідачем надано відповідь про неправомірність вимоги позивача через відсутність відповідного наказу щодо нарахування виплат. 15.07.2016 року та 08.08.2016 року позивач звертався до відповідача із заявами щодо проведення розрахунку з ним. Позивач зазначає, що лише 30.09.2016 року на його особистий рахунок були зараховані кошти. 05.10.2016 року позивач у зв'язку з незгодою із нарахованими до виплати сумами звернувся до відповідача з відповідним запитом. Позивач вказує на те, що не згоден з нарахованими відповідачем сумами, що належать йому при звільненні, оскільки розрахунок вказаних сум повинен здійснюватись виходячи з грошового забезпечення, отриманого ним у 2014 році. Також, вказує, що оскільки у році звільнення він не використав щорічну відпустку, він має право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. Крім того, позивач вважає, що оскільки нарахування належних йому сум при звільненні відповідачем проведено не в повному обсязі, останній повинен нарахувати та виплатити йому суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01.07.2016 року по день фактичного розрахунку. Таким чином, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав.

В матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача, в яких останній зазначає, що за період з 07.05.2015 року по 06.11.2015 року на користь позивача нараховано та виплачено 5100грн. Також, Дзержинським РВ нараховано та виплачено позивачу 5950,00грн. в якості одноразової грошової допомоги при звільненні. Відповідач зазначає, що середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_2 на момент звільнення 06.11.2015 року нараховувалось відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 Року №100. Зазначив, що оскільки ОСОБА_2 в період з 07.05.2015 року по 06.11.2015 року не виконував особливі завдання та службові обов'язки, премія та надбавки за ВОВЗ йому наказами не призначались та не нараховувались. Таким чином, вважає, що відповідачем суми при звільненні ОСОБА_2 виплачені у повному обсязі. Крім того, вважає необґрунтованим посилання позивача на приписи КзПП України, адже відносини про проходження служби в органах внутрішні справ не є трудовими. Таким чином, відповідач зазначив, що він не в змозі виплатити позивачу преміювання та надбавки за ВОВЗ в 2016 році за 2014 та 2015 року без належних на те бюджетних асигнувань. Також, відповідач зазначає, що компенсація за невикористану позивачем у 2015 році відпустку йому не нараховувалась та не виплачувалась з приводу відсутності відповідного наказу ГУМВС України в Донецькій області. Просив відмовити в задоволенні позову.

Позивач надав до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, що беруть участь у справі, відповідно до приписів ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ у Дзержинському міському відділі Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 16.09.2002 року по 06.11.2015 року.

Наказами МВС України від 29.08.2014 року №963 та від 29.08.2014 року №1720о/с у відповідності до п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07.05.2015 року по справі №805/576/15-а позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано накази Міністерства внутрішніх справ України від 29.08.2014 № 963, № 1720 о/с від 29.08.2014 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Поновлено прапорщика міліції ОСОБА_1 на посаді помічника слідчого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи СВ Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області з 30.08.2014 року.

Зобов'язано Дзержинський міський відділ Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 30.08.2014 по 07.05.2015.

В задоволенні іншої частині позовних вимог відмовлено.

Постанову в частині поновлення на службі в органах внутрішніх справ України прапорщика міліції ОСОБА_1 на посаді помічника слідчого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи СВ Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць звернуто до негайного виконанню.

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 25.06.2015 року №192о/с на підставі постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07.05.2015 року прапорщика міліції ОСОБА_1 поновлено на посаді помічника слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи, слідчого відділу Дзержинського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з 30.08.2014 року.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.07.2015 року апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2015 року у справі № 805/576/15-а задоволено.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2015 року у справі № 805/576/15-а скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів Міністерства внутрішніх справ України № 963 від 29 серпня 2014 року та № 1720 о/с від 29 серпня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади, поновлення на роботі, стягненні грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відмовлено.

Відповідно до п. 5 наказу ГУМВС України в Донецькій області від 25.09.2015 року за №289о/с позивача на підставі постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.07.2015 року звільнено з органів внутрішніх справ з 25.09.2015 року за п. 66 Положення (за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.05.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року скасовано, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2015 року залишено в силі.

Відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 21.06.2016 року №31 о/с л/к на підставі постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07.05.2015 року прапорщика міліції ОСОБА_1 поновлено на посаді помічника слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи, слідчого відділу Дзержинського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з 30.08.2014 року.

Пунктом 2 даного наказу позивача звільнено із займаної посади за п. 63 «з» Положення (через скорочення штатів) з 06.11.2015 року.

Відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 29.08.2016 року №37 о/с л/к внесено зміни до наказу від 21.06.2016 року №31о/с в частині звільнення ОСОБА_1 та вирішено вважати вислугу років позивача станом на 06.11.2015 року у календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги - 14 років 06 місяців 22 дні.

Позивач 01.07.2016 року, 15.07.2016 року та 08.08.2016 року звертався з вимогами до відповідача щодо проведення належних йому при звільненні виплат та надання документів, на які листами від 01.08.2016 року №59-ОП/202/05-2016, від 15.08.2016 року №69о/п/202/05-2016 та від 22.08.2016 року №78о/п/202/05-2016 відповідач надав відповіді щодо неможливості на той час проведення такого розрахунку.

Правовідносини, пов'язані з проходженням та звільненням з посад публічної служби ОВС, регулюються законодавством у сфері проходження служби, а саме Законом України «Про міліцію», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (зі змінами та доповненнями), Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом МВС України від 31.12.2007 року №499, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у відповідній редакції), у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Як вже зазначалось судом, позивача постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07.05.2015 року поновлено на посаді з 30.08.2014 року. Рішення суду в зазначеній частині звернуто до негайного виконання.

Проте, зазначене судове рішення фактично було виконано лише наказом ГУМВС України в Донецькій області від 25.06.2015 року.

Крім того, внаслідок скасування вищезазначеної постанови Донецьким апеляційним адміністративним судом позивача наказом ГУМВС України в Донецькій області від 25.09.2015 року звільнено з займаної посади.

Водночас, за рішенням Вищого адміністративного суду України ОСОБА_1 поновлено на посаді наказом відповідача від 21.06.2016 року та цим же наказом звільнено з органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року.

У зв'язку із наведеними обставинами Дзержинським МВ здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації грошового забезпечення за період з 07.05.2015 року по 06.11.2015 року в розмірі 5100грн. Тобто факт наявності у позивача права на виплату йому грошового забезпечення за вказаний період не є спірним між сторонами. Втім, спірною між сторонами є сума зазначеної компенсації грошового забезпечення, яка підлягає сплаті за вказаний період.

Відповідач в наданих до суду поясненнях посилається на те, що період з 25.06.2016 року по 31.07.2015 року є фактично відпрацьованим ОСОБА_1

Однак, матеріалами справи підтверджено, що нарахування грошового забезпечення позивачу за вказаний період здійснено в сукупності періоду з 07.05.2015 року по 06.11.2015 року вже після звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ наказом ГУМВС України в Донецькій області від 21.06.2016 року.

Таким чином, щодо розміру грошового забезпечення, що підлягає нарахуванню на користь позивача за період з 07.05.2015 року по 06.11.2015 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Враховуючи те, що застосування календарних днів для визначення розрахункової суми середньоденного грошового забезпечення за приписами Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 року №499, передбачене для розрахунку та виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу за неповний місяць служби (п. 1.7 Інструкції), суд при здійсненні розрахунку грошового забезпечення, що підлягає стягненню на користь позивача, керується приписами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Так, згідно абз. 1, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Частиною 8 цього Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Суд зазначає, що останніми повними місяцями роботи позивача, що передували звільненню у 2014 році, є червень-липень 2014 року.

Так, з наданої до суду довідки Дзержинського МВ ГУ МВС України в Донецькій області №5-І/з/202/05-2016 від 08.12.2016 року вбачається, що в червні 2014 року ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення у розмірі 2575,74грн., у липні 2014 року - 2890,74грн.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» кількість робочих днів у червні 2014 року становить 19 днів, у липні 2014 року - 23 дні,

Так, середньоденна заробітна плата складає: 2575,74грн. (червень 2014 року ) + 2890,74грн. (липень 2014 року) : 42 робочих дні за два місяці (19 робочих днів у червні 2014 року та 23 робочих днів у липні 2014 року) = 130 грн. 15 коп.

Період вимушеного прогулу позивача з 08 травня 2015 року (оскільки 07 травня 2015 року входить до періоду, за який позивачу нараховано грошове забезпечення відповідно до постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07.05.2015 року) по 06 листопада 2015 року з врахуванням Листа Мінсоцполітики України від 9 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», складає 127 робочих днів.

Таким чином, за час вимушеного прогулу за період з 08 травня 2015 року по 06 листопада 2015 року Дзержинський МВ ГУМВС України в Донецькій області зобов'язаний нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 16529,05грн. (130,15грн. * 127 робочих днів).

Разом з тим, відповідно до довідки Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 06.01.2017 року №243/202/05-17 позивачу за вказаний період нараховано та сплачено 5100,00грн., що не є спірним між сторонами.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги часткову виплату на користь позивача суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в період з 08 травня 2015 року по 06 листопада 2015 року у розмірі 5100,00грн., на користь позивача підлягає до виплати 11429,05грн. (16529,05грн. - 5100,00грн.) (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідача на неможливість компенсації премій та надбавок за 2014, 2015 роки є необґрунтованими, оскільки позивачем фактично оспорюється нарахування йому виплат із врахування посадового окладу та встановлених надбавок, тоді як ОСОБА_1 вважає, що такі виплати повинні нараховуватись виходячи із його середнього грошового забезпечення за період служби червень-липень 2014 року, оскільки вказаний період є фактично відпрацьованим позивачем.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача нарахувати та доплатити на його користь одноразову грошову допомогу при звільненні суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського

складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Зазначена норма кореспондується з п. 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992р. № 393 (у відповідній редакції), відповідно до якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

- які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Здійснюючи розрахунок суми вихідної допомоги при звільненні відповідач нарахував ОСОБА_1 суму у розмірі 5950,00грн. (згідно довідки Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 06.01.2017 року №243/202/05-17), зазначена сума була виплачена позивачу.

Як вже зазначалось судом, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 130,15грн.

Середня кількість днів в розрахунковому періоді (червень-липень 2014 року) становить 21 день.

Так, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1, з якої позивачу необхідно здійснити розрахунок вихідної допомоги при звільненні, становить 2733,15грн.

Таким чином, вихідна допомога при звільненні, що підлягає виплаті на користь позивача, становить 2733,15грн. / 2 (50%) * 14 років (календарна вислуга років) = 19132,05грн.

Проте, враховуючи часткову сплату відповідачем одноразової грошової допомоги при звільненні, на користь ОСОБА_1 підлягає до виплати сума в розмірі 13182,05грн. (19132,05грн. - 5950,00грн.) (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів).

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 стосовно зобов'язання нарахувати та виплатити на його користь компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2015 рік суд зазначає наступне.

Пунктом 52 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення №114) встановлено, що чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року.

Згідно абз. 2 п. 56 Положення №114 особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Як вже зазначалось раніше, у відповідності до абз. 1, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 7 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

При цьому, суд зауважує, що розрахунок зазначеної компенсації у відповідності до норм чинного законодавства повинен здійснюватись виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Враховуючи те, що фактично відпрацьованим та таким, що передував звільненню позивача є період серпень 2013 року - липень 2014 року. розрахунок компенсації за невикористану відпустку повинен здійснюватись виходячи з виплат ОСОБА_1 в зазначений період.

Разом з тим, суд зазначає, що ухвалами від 01.12.2016 року та від 21.12.2016 року у Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області було витребувано, зокрема, довідку щодо нарахованого грошового забезпечення позивача за останні 12 повних місяців служби та належним чином засвідчену копію наказу про визначення позивачу кількості невикористаних днів відпустки, проте зазначені документи відповідачем до суду не надані.

Наразі, в матеріалах справи наявний лист Торецького відділення поліції від 09.12.2016 року за №6-Із/202/05-2016, в якому на інформаційний запит позивача зазначено, що кількість невикористаних ОСОБА_1 днів відпустки за 2015 рік становить 30 днів.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 в зазначеній частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача виплатити суму середнього заробітку з 01.07.2016 року за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Кодексу законів про працю України вказаний Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 2-1 Кодексу законів про працю України визначено, що Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Відповідно до частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум саме у строки, зазначені у статті 116 КЗпП.

Також, з аналізу наведеної норми вбачається, що право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в разі, якщо працівник в день звільнення не працював, виникає за наявності звернення звільненого працівника з вимогою щодо проведення такого розрахунку.

Позивач в обґрунтування позовних вимог в зазначеній частині зазначає, що всупереч приписів вищезазначених норм відповідач своєчасно не провів з ним остаточний розрахунок при звільненні.

Як вже зазначалось судом, позивач 01.07.2016 року, 15.07.2016 року та 08.08.2016 року звертався з вимогами до відповідача щодо проведення належних йому при звільненні виплат, проте листами від 01.08.2016 року №59-ОП/202/05-2016, від 15.08.2016 року №69о/п/202/05-2016 та від 22.08.2016 року №78о/п/202/05-2016 відповідач надав відповіді щодо неможливості на той час проведення такого розрахунку

Водночас суд звертає увагу на той факт, що за наявності спору щодо фактично виплачених на час розгляду даної справи на користь позивача сум та встановлення даним судовим рішенням їх неналежного нарахування відповідачем, остаточний розрахунок з ОСОБА_1 на даний час не проведено.

Таким чином, суд вважає, що періодом, за який на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, є час з 01.07.2016 року (день первинного звернення позивача до Дзержинського МВ з вимогою щодо проведення повного розрахунку при звільненні) по 18.01.2017 року (день прийняття рішення у даній справі).

Щодо розміру коштів, що підлягають до виплати на користь позивача за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та від 05.08.2016 р. № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» кількість робочих днів в період з 01.07.2016 року по 18.01.2017 року становить 140 днів.

Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2016 року по 18.01.2017 року, що підлягає нарахуванню та виплаті на користь ОСОБА_1, становить 130,15грн. * 140 днів = 18221,00грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись, ст.ст. 2, 8-11, 17, 69-71, 86, 94, 158-163, 185-186, 254, КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Зобов'язати Дзержинський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області провести перерахунок, нарахувати та доплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) грошове забезпечення за період з 08.05.2015 року по 06.11.2015 року з урахуванням фактичної заробітної плати за 2014 рік (червень-липень 2014 року) у розмірі 11429 (одинадцять тисяч чотириста двадцять дев'ять) грн. 05 коп. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів);

Зобов'язати Дзержинський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області провести перерахунок, нарахувати та доплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу у зв'язку зі скороченням з урахуванням фактичної заробітної плати за 2014 рік (червень-липень 2014 року) у розмірі 13182 (тринадцять тисяч сто вісімдесят дві) грн. 05 коп. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів);

Зобов'язати Дзержинський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік.

Зобов'язати Дзержинський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 01.07.2016 року по 18.01.2017 року у розмірі 18221 (вісімнадцять тисяч двісті двадцять одна) грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів).

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті 18 січня 2017 року.

Повний текст постанови складено 23 січня 2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бабаш Г.П.