Справа № 806/869/16
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

806/869/16

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м.Житомир справа № 806/869/16

категорія 6.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

секретар судового засідання Духновська В.О.,

за участю: представників позивача, представника відповідача та представника третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства будівельно-монтажна фірма "Майстер" до Департаменту реєстрації Житомирської районної державної адміністрації, третя особа: Вересівська сільська рада Житомирського району про скасування рішення,

встановив:

Приватне підприємство будівельно-монтажна фірма "Майстер" звернулось до суду з позовом, у якому просить скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції про державну реєстрацію прав та обтяжень і.н. 25560139 від 26.10.2015. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірним рішенням зареєстровано право власності за територіальною громадою Вересівської сільської ради Житомирського району на приміщення магазину, що розташований за адресою: вул. Княгині Ольги, 26, с. Вереси, Житомирський район. Вважає, що передача у комунальну власність спірної будівлі територіальній громаді Вересівської сільської ради відбувалась з порушенням норм законодавства. Стверджує, що державний реєстратор був зобов’язаний встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, зокрема, наявність доданого до заяви про державну реєстрацію права власності на реконструйовану нежитлову будівлю відповідного правовстановлюючого документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно до проведення його реконструкції. Зазначає, що подані третьою особою документи для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно не відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях.

Представник відповідача заперечила проти позову та просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечила проти позову та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що 26.10.2015 державним реєстратором реєстраційної служби Радомишльського районного управління юстиції прийнято рішення про державну реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою в особі Вересівської сільської ради на будівлю магазину, що розташована за адресою: Житомирський район, село Вереси, вул. Княгині Ольги, 26 (а.с. 70).

Вважаючи, що рішення державного реєстратора порушує права Приватного підприємства будівельно-монтажна фірма "Майстер", оскільки тривалий час останній у судовому порядку відновлює порушені права щодо зазначеної будівлі, Підприємство звернулось до суду із даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходив з наступних мотивів.

Згідно зі підпунктом 1 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній на момент проведення спірної реєстрації), встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи.

Згідно зі частиною першою статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною першою статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з пунктом 51 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 N 868 (чинного, на момент оспорюваної реєстрації), для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на об'єкт нерухомого майна державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 р., за відсутності документа, що підтверджує виникнення права державної або комунальної власності на такий об'єкт, заявник подає органові державної реєстрації прав технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

У разі проведення державної реєстрації права державної власності на об'єкт нерухомого майна заявник, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подає витяг з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо такого об'єкта.

У разі проведення державної реєстрації права комунальної власності на об'єкт нерухомого майна заявник, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подає:

документ, відповідно до якого підтверджується факт перебування об'єкта нерухомого майна у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування;

документ, відповідно до якого підтверджується факт відсутності перебування об'єкта нерухомого майна у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням.

- довідку № 1168 від 23.10.2015, видану виконавчим комітетом Вересівської сільської ради Житомирського району, про те, що нежитлова будівля магазину за адресою Житомирський район, село Вереси, вул. Княгині Ольги, 26 знаходиться на балансі Вересівської сільської ради;

- лист регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області від 16.10.2015 № 03/4340, згідно якого будівля магазину, що знаходиться за адресою: Житомирський район, село Вереси, вул. Княгині Ольги, 26, не відноситься до об’єктів державної власності;

- технічний паспорт на нежитлову будівлю магазину.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що передача у комунальну власність спірної будівлі територіальній громаді Вересівської сільської ради відбувалась з порушенням норм законодавства, з огляду на наступне.

Встановлено, що Приватне підприємство будівельно-монтажна фірма "Майстер" оскаржувало у судовому порядку рішення Вересівської сільської ради від 28.12.2004 "Про безкоштовне прийняття у комунальну власність об’єкту невиробничого призначення".

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2012, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.10.2014, відмовлено у задоволенні позову Приватного підприємства будівельно-монтажна фірма "Майстер" (а.с. 78-84).

Указаними судовими рішеннями встановлено, що сільська рада прийняла в комунальну власність об’єкт незавершене будівництво відповідно до вимог Закону в межах наданих їй повноважень та у спосіб визначений законодавством.

З огляду на що, в силу положень частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини щодо правомірності прийняття Вересівською сільською радою Житомирського району у комунальну власність приміщення магазину, що знаходиться за адресою: Житомирський район, село Вереси, вул. Княгині Ольги, 26, - доказуванню не підлягають.

Також, абсолютно безпідставними є доводи позивача про те, що при реєстрації права комунальної власності на приміщення магазину, третя особа повинна була подати документи, визначені пунктом 49 Порядку, оскільки указаним пунктом встановлено перелік документів, які подаються у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою - замовником будівництва.

На підставі встановлених обставин, суд вважає, що у державного реєстратора не було підстав, вичерпний перелік яких встановлений статтею 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", для відмови Вересівській сільській раді Житомирського району у державній реєстрації права комунальної власності на нерухоме майно.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що під час державної реєстрації права комунальної власності на нерухоме майно - магазину, що знаходиться за адресою: Житомирський район, село Вереси, вул. Княгині Ольги, 26, за територіальною громадою Вересівської сільської ради Житомирського району, державний реєстратор діяв у спосіб та у межах повноважень, передбачених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Також, вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах

Частиною першою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Враховуючи положення законодавства, під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів - офіційний документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти - рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб, які призначені для неодноразового його застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації. За своєю природою правові акти індивідуальної дії, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи та застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно зі частиною другою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Право на захист - самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім територіальної громади Вересівської сільської ради), в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскарженим державної реєстрації права комунальної власності на нерухоме майно, не породжує для останнього і права на звернення із цим адміністративним позовом.

Слід відмітити, що статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач під час звернення до суду обрав неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки після оформлення державної реєстрації права комунальної власності між ним та третьою особою виник спір про право.

Оспорюючи реєстрацію права комунальної власності на нерухоме майно за територіальною громадою Вересівської сільської ради, позивач намагається штучно перевести господарсько-правовий спір про право у площину публічно-правових відносин.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Відмовити Приватному підприємству будівельно-монтажній фірмі "Майстер" у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 19 січня 2017 р.