Справа № 826/14361/16
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Офісу великих платників податків ДФС до товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерготранзит" про стягнення з відповідача коштів.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Офісу великих платників податків ДФС (далі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерготранзит" (далі - відповідач) про стягнення з наявних банківських рахунків відповідача податкового боргу перед бюджетом у розмірі 41528032,60 грн.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Під час переходу до розгляду справи по суті представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах.

Представник відповідача у судові засідання не прибув, про дати, час та місце судового розгляду справи сторона відповідача повідомлена своєчасно та належним чином.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Протягом судового розгляду справи письмові заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування, або письмова заява про визнання позову від відповідача до суду не надійшли.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

За відповідачем обліковується заборгованість з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 20411737,13 грн. та з податку на прибуток у розмірі 21116295,47 грн., яка виникла з наступних підстав.

Відповідачем подано позивачу:

- податкову декларацію з податку на прибуток підприємств від 02 березня 2015 року, за 2014 (рік) звітний (податковий) період, якою самостійно визначено авансовий внесок, що підлягатиме сплаті щомісячно (за липень - грудень 2015 року) у розмірі 712240,00 грн.;

- податкову декларацію з податку на додану вартість від 07 грудня 2015 року, за 2015 (рік) звітний (податковий) період, якою самостійно визначено податкове зобов’язання у розмірі 3817830,00 грн.;

- уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств від 11 грудня 2015 року, за 2014 (рік) звітний (податковий) період, якою самостійно збільшено податкове зобов’язання у розмірі 577986,00 грн., нараховано штраф від недоплати при наданні уточнюючої податкової декларації з податку на додану вартість у розмірі 5672,00 грн. та нараховано пеню у розмірі 1123,00 грн.

Позивачем прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме:

- від 05 серпня 2015 року №003592202, яким збільшено грошове зобов’язання у розмірі 16718750,00 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 13375000,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 3343750,00 грн., на підставі акту перевірки від 10 липня 2015 року №2959/26-56-22-02-03/33261582;

- від 05 серпня 2015 року №003602202, яким збільшено грошове зобов’язання у розмірі 18125000,00 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 14500000,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 3625000,00 грн., на підставі акту перевірки від 10 липня 2015 року №2959/26-56-22-02-03/33261582;

Згідно із пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України (далі - ПК України), після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого податкового зобов’язання на суму податкового боргу підприємству нарахована пеня за несвоєчасну сплату грошового зобов’язання у розмірі 2284175,33 грн. та у розмірі 1178,34 грн.

Крім того, відповідачем самостійно сплачено податкові зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 3817308,20 грн. та з податку на прибуток у розмірі 461853,87 грн., у зв’язку з чим податкові зобов’язання зменшено на відповідні суми.

Суд не погоджується з доводами представників позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних норм і обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14, п. 54.1 ст. 54, п.п. 57.1, 57.3 ст. 57, п.п. 59.1, 59.3, 59.5 ст. 59 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп.пп. 54.3.1-54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

З огляду на вищевикладені норми, суд дійшов висновку, що стягненню підлягають лише узгоджені суми грошових зобов’язань.

Як встановлено з матеріалів справи, заборгованість відповідача з податку на додану вартість та податку на прибуток виникла на підставі прийнятих позивачем податкових повідомлень-рішень та самостійно поданих податкових декларацій.

Відповідно до п. 58.3 ст. 58, п.п. 42.1 - 42.4 ст. 42 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному п. 42.4 ст. 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені ст. 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

З платниками податків, які подають звітність в електронній формі, листування з контролюючими органами може здійснюватися засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (в письмовій або електронній формі) платника податків.

Отже, суд дійшов висновку, що вказані податкові зобов’язання за податковими повідомленнями-рішеннями є неузгодженими, а відтак не підлягають стягненню у судовому порядку.

Стосовно податкових зобов’язань, які самостійно визначені відповідачем у податкових деклараціях, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 59.4 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

З вищевказаних норм та обставин вбачається, що у разі несплати самостійно визначених податкових зобов’язань контролюючий орган складає податкову вимогу та направляє/вручає її платнику податків.

З матеріалів справи вбачається, що доказів направлення/вручення вказаної податкової вимоги суду також не надано.

Податкова вимога вважається надісланою (врученою):

- юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення;

- фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на адресу за її місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження з повідомленням про вручення.

Дата надсилання (вручення) проставляється на корінці податкової вимоги:

- посадовою особою платника податків - юридичної особи (фізичною особою - платником податків) або її законним представником - у разі вручення податкової вимоги під розписку;

- працівником структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції, у разі надіслання листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до корінця податкової вимоги.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу у зв'язку з:

- відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб;

- відмовою посадових осіб прийняти податкову вимогу;

- незнаходженням фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Працівник структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції, отримавши повідомлення про вручення (із зазначенням причин невручення за їх наявності), повідомляє про неможливість вручення податкової вимоги податкового керуючого.

Крім того, податкова вимога не містить у відповідних її частинах відмітки про вручення законному або уповноваженому представнику відповідача такої вимоги або про відправлення її рекомендованим листом з повідомлення.

Отже, враховуючи вище викладене у сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з’ясованих судом обставин вбачається, що позов Офісу великих платників податків ДФС до товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерготранзит" про стягнення з відповідача коштів є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволені позову Офісу великих платників податків ДФС.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин