Справа № 804/14336/13-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року м. Київ К/800/45219/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Калашнікової О.В.,

Єрьоміна А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2013 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Профіль України» до Дніпропетровської митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови в прийнятті митної декларації, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року ТОВ «Торговий дім Профіль України» (далі - Товариство) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці Міндоходів (правонаступником якої є Дніпропетровська митниця ДФС; далі - Митниця) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 27 вересня 2013 року № 110100000/2013/200445/1, картки відмови в прийнятті митної декларації № 110100000/2013/00539 та повернення надміру сплачених коштів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2013 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано картку відмови у митному оформленні товарів від 27 вересня 2013 року № 110100000/2013/00539, рішення про коригування митної вартості товарів від 27 вересня 2013 року № 110100000/2013/200445/1, повернуто Товариству надмірно сплачений податок на додану вартість у розмірі 16000,38 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині повернення Товариству надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 16000,38 грн і в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Митниця звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просила їх скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Касаційним судом здійснено заміну відповідача на належного, тобто Дніпропетровської митниці Міндоходів на Дніпропетровську митницю ДФС.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 листопада 2012 року між Товариством (Україна, Покупець) та Компанією «Shandong Chambroad Holding Co. LTD» (КНР, Продавець) укладено контракт № 15/11/12 (далі - Контракт), відповідно до якого Продавець зобов'язується поставити та передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити прокат плоский оцинкований гарячим способом, що іменується в подальшому Товар, за цінами, в кількості, номенклатурі та якості, на умовах, що вказані в Додатках, які є невід'ємною частиною цього Контракту.

26 вересня 2013 року на виконання Контракту позивач отримав товар: оцинкована сталь методом гарячого цинкування в рулонах товщиною 0,38 мм за ціною 750 дол/т у кількості 50,795 т на суму 38096,25 дол США та оцинкована сталь методом гарячого цинкування в рулонах товщиною 0,40 мм за ціною 750 дол./т у кількості 49,295 т на суму 36971,25 дол США, всього 100,090 т на загальну суму 75067,50 дол США.

Позивач надав Митниці декларацію № 110100000/2013/230235, у графі 31 якої зазначено назву товару: прокат плоский з нелегованої сталі, з покриттям цинком (плакований) шляхом занурення в розплавлений цинк, марка сталі SGCC, ступінь покриття ZN60 г/м2, завширшки 100 мм, кількість 100,090 т, загальна сума 75067,50 дол США.

До митної декларації Товариством додано наступні документи: картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 3 грудня 2012 року; залізнична накладна для внутрішнього сполучення від 20 вересня 2013 року; коносамент від 10 липня 2013 року; платіжне доручення від 2 липня 2013 року № 309; платіжне доручення від 13 вересня 2013 року № 392; цінова пропозиція; розрахунок собівартості від 5 липня 2013 року; комерційна пропозиція; рахунок-фактура (інвойс) від 5 липня 2013 року; пакувальний лист від 5 липня 2013 року; доповнення до контракту від 20 червня 2013 року; зовнішньоекономічний контракт від 15 листопада 2012 року; довідка про проведення декларування валютних цінностей від 10 липня 2013 року; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару від 10 липня 2013 року; сертифікат про походження товару від 9 липня 2013 року; сертифікат якості від 5 липня 2013 року.

Відповідачем направлено повідомлення, в якому зобов'язано позивача протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

27 вересня 2013 року позивач надав додаткові документи: виписки з бухгалтерської документації, проформу рахунок від 19 червня 2013 року, SWIFT 1700 від 2 липня 2013 року, SWIFT 1620 від 13 вересня 2013 року, калькуляцію собівартості товару, комерційну пропозицію, прайс-лист від виробника та експортну декларацію.

27 вересня 2013 року Митницею оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № 110100000/2013/00539 та винесено рішення про коригування митної вартості товарів № 110100000/2013/200445/1, в якому скоригована вартість товару до 0,85 дол США за 1 кг замість 0,75 дол США за 1 кг згідно з контрактом та визначена загальна вартість товару у сумі 85076,50 дол США замість 75067,50 дол США згідно з контрактом.

У рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено,що в результаті митного контролю встановлено: дати оплати не кореспондуються з датою фактичного відвантаження відповідно до коносаменту та не відповідають умовам доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 20 червня 2013 року № 11, інвойсу від 5 липня 2013 року. У платіжних дорученнях від 2 липня 2013 року № 309 та від 13 вересня 2013 року № 392 відсутні посилання на заявлену партію товару. За результатами перевірки встановлено, що пунктом 6.1. Контракту передбачено, що продавець зобов'язаний надати також копію експортної декларації, прейскурант, калькуляцію собівартості товару, комерційну пропозицію щодо закупки оцинкованої сталі в рулонах. Зазначені документи не надані до митного оформлення. Згідно з пунктом 3 статті 337 МК проведений контроль співставлення - автоматизоване порівняння даних, які містяться в митній декларації, з даними, які містяться в електронних копіях ВМД від 29 липня 2013 року № /2013/1021. Рівень заявленої декларантом митної вартості становить 0,75 дол США за 1 кг, а рівень митної вартості подібних товарів, оформлених за ВМД від 29 липня 2013 року № /2013/1021 становить 0,85 дол США за 1 кг.

Задовольнивши позов в частині скасування картки відмови у митному оформленні товарів та рішення про коригування митної вартості товарів, суд першої інстанції, з яким в цій частині погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що використані декларантом при митному оформленні відомості підтверджені документально, визначені кількісно і достовірно, а всі складові митної вартості, які обов'язкові при її обчисленні, містяться у поданих до Митниці документах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу (МК) України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до частини третьої статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною сьомою статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою презюмується правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини третьої цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З наведеним висновком кореспондуються положення пункту 2 частини п'ятої статті 54 Митного кодексу України, за змістом якої Митниця має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Так, зі змісту оскаржуваного рішення від 27 вересня 2013 року про коригування митної вартості товарів № 110100000/2013/200445/1, підставою для самостійного визначення відповідачем митної вартості товару із застосуванням резервного методу виступає те, що пунктом 6.1. Контракту передбачено надання продавцем копії експортної декларації, прейскуранту, калькуляції собівартості товару, комерційної пропозиції щодо закупки оцинкованої сталі в рулонах, але зазначені документи не надані до митного оформлення.

Однак, як обґрунтовано зазначено судами, стаття 53 МК містить вичерпний перелік документів, які декларант зобов'язаний надати для підтвердження митної вартості товарів, і в ньому не зазначені такі документи, як копія експортної декларації, прейскурант, калькуляція собівартості товару та комерційна пропозиція щодо товару.

Вказані документи надаються декларантом додатково на вимогу органу доходів і зборів у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості.

Крім того, підставою для самостійного визначення відповідачем митної вартості товару із застосуванням резервного методу відповідачем зазначено також те, що дати оплати не кореспондуються з датою фактичного відвантаження відповідно до коносаменту та не відповідають умовам доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 20 червня 2013 року № 11, інвойсу від 5 липня 2013 року, а також, що в платіжних дорученнях відсутні посилання на заявлену партію товару.

Проте, як встановлено судами, товар отриманий позивачем 26 вересня 2013 року, а оплата за нього була здійснена до його фактичного отримання платіжними дорученнями від 2 липня 2013 № 309 року та від 13 вересня 2013 року № 392, в яких у графі призначення платежу зазначено номер контракту та номера рахунків (інвойсів) на оплату товару, що підлягав відвантаженню.

У доповненні до Контракту від 20 червня 2013 року № 11, на яке посилається Митниця, зазначено, що умови оплати - 100% передплата, але не зазначено коли саме така передплата має бути здійснена: до відвантаження товару або до його фактичного отримання.

При цьому, відповідно частини другої статті 53 МК банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, подаються у разі, якщо рахунок на оплату товару сплачено.

Тобто, надання банківських платіжних документів щодо оплати товару не є обов'язковою та визначальною умовою для визначення митної вартості такого товару.

Отже, в наданих декларантом документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар, а суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема у постановах від 30 червня 2015 року (справа 21-591а15), 31 березня 2015 року (справи 21-127а15 та 21-53а15) і колегія суддів бере її до уваги.

Таким чином, колегія суддів, керуючись частиною першою статті 224 КАС України, приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді