Справа № 815/373/17
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/373/17
УХВАЛА

20 січня 2017 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Аракелян М.М., розглянувши матеріали адміністративної позовної заяви Кредитної спілки «Істок» до Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування постанови та звільнення майна з під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява Кредитної спілки «Істок», в якій позивач просить суд скасувати постанову першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ винесену 20.08.2012 року головним державним виконавцем Теличко Н.Б. за виконавчим провадженням №33940262 та звільнити з під арешту ізольовану квартиру АДРЕСА_1, яка в цілому складається з 3 житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 83,1 кв.м., належна ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Таким чином, необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору. Наявність у суб'єкта владних управлінських функцій означає, що він наділений адміністративною правосуб'єктністю, яка реалізується через певний обсяг конкретних прав і обов'язків (повноважень), необхідних для здійснення управлінської діяльності в тій чи іншій сфері публічної влади.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби щодо розгляду їх в порядку адміністративного судочинства врегульовано ст.181 КАС України, частиною 1 якої визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутись до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Право особи на оскарження рішень, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку адміністративного судочинства не є безумовним, оскільки таке оскарження може здійснюватися лише за умови відсутності іншого, встановленого законом порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця.

Як вбачається з адміністративного позову, позивач просить суд скасувати постанову першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ, винесену 20.08.2012 року за виконавчим провадженням №33940262, та звільнити з під арешту ізольовану квартиру АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_2 19.06.2008 року з КС «Істок» уклав кредитний договір №KDK-1264 із додатками, відповідно до умов якого Кредитор на умовах договору надав Позичальнику грошові кошти в сумі 570 000, 00 грн. строком користування до 20.06.2012 року. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.05.2013 року №1512/2-1274/11 позовні вимоги Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KDK-1264 від 19.06.2008 року задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Істок» заборгованість за кредитним договором №KDK-1264 від 19.06.2008 року в загальній сумі 938 502, 41 грн. у тому числі заборгованість за кредитом 489871, 90 грн., заборгованість за відсотками - 423 789, 07, індекс інфляції - 24841, 44 грн. 20.06.2008 року між Кредитною спілкою «Істок» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, посвідчений нотаріусом Одеського міського округу Брандіс А.Б. та зареєстрований в реєстрі за №4166. Відповідно до п. 7 Іпотечного договору в забезпечення виконання зобов'язань Іпотекодавця перед Іпотекодержателем з метою своєчасного виконання кредитного договору №KDK-1264 від 19.06.2008 року Іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві особистої приватної власності майно: ізольовану квартиру під АДРЕСА_1 яка в цілому складається з 3 житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 83,1 кв.м. в тому числі житловою площею 60,9 кв.м. У зв'язку із посвідченням даного іпотечного договору накладено заборону на відчуження зазначеної квартири та зареєстровано в реєстрі за ЯЯ№4167. Позивач вказує, що 18.04.2014 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №1512/2-1274/11 про стягнення боргу у розмірі 938 502,41 грн. та 22.04.2014 року старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Ковтун Л.Ю. відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Істок» суми боргу у розмірі 938 502,41 грн. Станом на 25.10.2016 року ОСОБА_2 на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.05.2013 року не сплачено ніяких грошових коштів. Разом з чим, позивачу 03.10.2016 року, як Іпотекодержателю стало відомо про арешт майна ОСОБА_2, накладений постановою Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, провадження № 33940262, від 20.08.2012 року, головний державний виконавець Теличко Н.Б., В-15/632. Такі дії відповідача порушують права КС «Істок», оскільки останній має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Крім того, відповідач не повідомляв його як заставодержателя про накладення арешту на майно.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 6 ст. 3 названого Закону у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Статтею 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2012 року №5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби»» судам при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті 181 КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно.

Даний адміністративний позов про скасування постанови від 20.08.2012 року, якою накладено арешт на майно ОСОБА_2, та про звільнення майна з під арешту заявлений виходячи з припущень про наявність у позивача переважного права звернення стягнення на іпотечне майно перед іншими кредиторами, тобто даний спір пов'язаний за заявленими вимогами із спором про право на майно.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що для вирішення спору, що виник між сторонами по справі, встановлено інший порядок судового провадження, оскільки для вирішення питання про зняття арешту з майна необхідно встановити наявність права позивача на нерухоме майно, тобто надати оцінку цивільним правовідносинам, що склалися щодо цього майна.

Адміністративний суд не наділений компетенцією надавати оцінку даним цивільним правовідносинам в межах справи, яку слід розглядати за правилами ст.181 КАС України, а тому такі вимоги підлягають розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України.

Отже, оскільки заявлення до суду позову про виключення майна з-під арешту пов'язується позивачем із захистом свого цивільного права майнового характеру як іпотекодержателя квартири, належної його боржнику, така справа підлягає розгляду в порядку ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Вказаний висновок суду узгоджується з висновком Вищого адміністративного суду України, викладеним в рішеннях по справам №К/800/35345/13 від 21.05.2014 року, №К/9991/39524/12 та №К/9991/59047/12 від 04.06.2014 року.

Згідно п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою Кредитної спілки «Істок» до Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування постанови та звільнення майна з-під арешту.

Керуючись п.1 ч.1 ст.109, ст.ст.160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою Кредитної спілки «Істок» до Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування постанови та звільнення майна з-під арешту.

Копію ухвали невідкладно надіслати Кредитній спілці «Істок» разом із позовною заявою та усіма доданими до неї документами.

Згідно ч.ч.4,5 ст.109 КАС України ухвала про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржена особою, яка подала позовну заяву. Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали через суд першої інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.М. Аракелян