Справа № 554/2761/16-а
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 12.01.2017 Справа № 554/2761/16-а
Справа № 554/2761/16-а
Провадження № 6-а/554/12/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 січня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Савченка А.Г.

при секретарі Гречка Є.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві заяву ОСОБА_3 у порядку ч. 9 ст. 267 КАС України у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України у справі за адміністративним позовом до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії.

В обґрунтування заяви зазначив, що постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 26 травня 2017 року задоволені його позовні вимоги та зобовязано Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з 1 грудня 2015 року у відсотках, які діяли на момент призначення пенсії, тобто в межах 90 % від заробітної плати за теперішньою існуючою аналогічною посадою в органах прокуратури, за якою позивач був звільнений на пенсію за вислугою років.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року вищезазначену постанову скасовано в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 5787, 60 грн. В цій частині прийнято нову постанову, якою стягнуто з Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 2756, 00 грн.

Позивач зазначає, що вказане рішення є чітким та зрозумілим, а отже перерахунок його пенсії має бути проведено в межах 90 % від заробітної плати за теперішньою існуючою аналогічною посадою в органах прокуратури, за якою позивач був звільнений на пенсію за вислугою років, що відповідно до довідки прокуратури Полтавської області№ 18-157/вих/6 складає 18820, 81 грн.

На виконання зазначених рішень боржником було введено обмеження у виплаті пенсії сумою 10740 грн., тобто проведено перерахунок та виплату пенсії в межах 57, 06 % від теперішньої заробітної плати.

У звязку з невиконанням боржником рішення Октябрського районного суду м. Полтави та рішення Харківського апеляційного адміністративного суду позивач з метою захисту своїх прав та інтересів звернувся до суду з заявою в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України.

Позивач також просив суд поновити строк на звернення до суду з відповідною заявою, оскільки у вересні та грудні місяці 2016 року позивач звертався до суду із заявами у порядку ст. ст. 170, ч. 1 ст. 267 КАС з питанням про розяснення рішення суду та встановлення судового контролю за його виконанням.

У судовому засіданні позивач заяву підтримав, пояснення надав аналогічні викладеній в ній.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечував проти задоволення заяви, вказавши, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а отже не може перевищувати 10740 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про задоволення заяви та у своїх міркуваннях виходить із наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України гарантує кожному право на захист своїх прав і свобод у суді, а також на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У своїх рішеннях Конституційний Суд України практично не звужує досить широке формулювання вимог статті 55 Конституції України. Згідно з його тлумаченням, кожен має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважає, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють його права і свободи чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Стаття 55 Конституції України не визначає, які саме рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади і місцевого самоврядування чи посадових і службових осіб можуть бути оскаржені, а тому встановлює принцип, відповідно до якого в суді можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії та бездіяльність.

Крім статті 55 Конституції України, що безпосередньо гарантує право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, це право випливає також з інших її статей. Зокрема, частина друга статті 3 Конституції передбачає відповідальність держави перед людиною за свою діяльність.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма субєктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі „Класс та інші проти Німеччини,із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Відповідно до ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною судовою постановою. Заява підлягає розгляду та вирішенню у судовому засіданні із повідомленням осіб, які беруть участь у справі, протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

Таким чином суд знаходить необґрунтованими посилання представника відповідача на те, що перерахунок пенсії позивачу має бути проведений у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 2 березня 2016 року та № 911 від 24 грудня 2015 року, яким передбачено максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність та не може перевищувати 10740 грн., оскільки дана норма права суттєво звужує зміст та обсяг прав та інтересів позивача та не поширюється на нього.

При цьому суд виходить з положення про зворотню дію закону у часі.

Загальновідомим є той факт, що зворотна дія нормативно-правового акта у часі це дія нового нормативно-правового акта на факти та відносини, що мали місце до набуття ним чинності.

Цей принцип закріплений в ч. 1 ст. 58 Конституції України, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Виходячи з цього принципу, суд вважає, що зворотна дія в часі закону чи іншого нормативно-правового акта полягає в тому, що його юридична обов'язковість поширюється на факти, які виникли до набрання ним чинності, причому саме з моменту їх виникнення. Санкції ж юридичних норм, котрі пом'якшують чи скасовують відповідальність особи, зворотну дію мають.

Верховний Суд України у постанові від 1 липня 2014 року в справі № 21-244а14 висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Згідно абз. 2 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Так, невиконання боржником рішення суду, яке набрало законної сили та відповідно до приписів ст. 255 КАС України є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України є наслідком протиправності таких дій.

Відповідно до рішення суду позивач має право на перерахунок пенсіїв межах 90 % від заробітної плати за теперішньою існуючою аналогічною посадою в органах прокуратури, за якою позивач був звільнений на пенсію за вислугою років, що відповідно до довідки прокуратури Полтавської області№ 18-157/вих/6 складає 18820, 81 грн., що встановлено судом рішенням, та не може бути обмежено розміром 10740 грн.

Суд знаходить обґрунтованим клопотання позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з відповідною заявою, оскільки за захистом свого порушеного права він неодноразово звертався до суду із заявою про розяснення рішення суду та встановлення судового контролю за його виконанням, з причини неналежного виконання рішення суду відповідачем, а отже суд приходить до висновку про поважність пропуску строку.

Згідно ч. 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Враховуючи вищевикладене, суд знаходить протиправними дії відповідача в частині обмеження виплати пенсії позивачу розміром 10740 грн. та приходить до висновку про необхідність задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 159-163, 267 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати поважною причину пропуску строку на звернення до суду із заявою в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України та поновити його.

Зобовязати Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з 1 грудня 2015 року у відсотках, які діяли на момент призначення пенсії, тобто в межах 90 % від заробітної плати за теперішньою існуючою аналогічною посадою в органах прокуратури, за якою позивач був звільнений на пенсію за вислугою років, тобто від суми 18820, 81 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений 20 січня 2017 року.

Суддя А.Г. Савченко