Справа № 554/9425/16-а
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 27.12.2016 Справа № 554/9425/16-а
Справа № 554/9425/16-а
Провадження № 2-а/554/435/2016
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 грудня 2016 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Савченка А.Г.

при секретарі Гречка Є.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - Управління) про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 вересня 2016 року він звернувся до Управління з заявою про призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням Управління № 3722 від 12 жовтня 2016 року йому відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у звязку з відсутністю необхідного стажу роботи та правових норм у чинному пенсійному законодавстві.

Вказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що порушує його конституційні права на призначення пенсії за вислугою років, що і стало підставою звернення його до суду з цим адміністративним позовом.

У судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, пояснення надав аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що на момент його звернення з відповідною заявою він мав 21 рік 2 місяці 25 днів стажу роботи, що є недостатнім для призначення пенсії.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у період з 1 серпня 1993 року по 21 червня 1997 року навчався в Національній академії внутрішніх справ України; з 22 червня 1997 року по 7 квітня 1999 року працював в УМВС України в Полтавській області; з 8 квітня 1999 року по 4 квітня 2001 року працював на посаді начальника відділу ДВС Великобагачанського РУЮ; з 5 квітня 2001 року на посаді старшого помічника прокурора Великобагачанського району; з 18 березня 2001 року помічником прокурора області з організації роботи і координації діяльності правоохоронних органів по боротьбі із злочинністю; з 16 липня 2002 року прокурором організаційно-контрольного відділу прокуратури області; з 13 грудня 2002 року старшим прокурором організаційно-контрольного відділу прокурора тури області; з 2 листопада 2005 року по 26 червня 2013 року прокурором Ново-санжарського району Полтавської області; з 26 червня 2013 року по 21 липня 2014 року робота в Генеральній прокуратурі України прокурор відділу захисту інтересів громадян і держави у сфері земельних відносин Головного управління представництва у суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень, в період з 21 по 25 липня 2014 року - прокурор відділу захисту інтересів громадян і держави у сфері земельних відносин Управління представництва у суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді; з 25 липня 2014 року прокурор Решетилівського району Полтавської області; з 15 грудня 2015 року прокурор Кобеляцької місцевої прокуратури; з 13 квітня 2016 року прокурор Решетилівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області.

Відповідно до довідки прокуратури Полтавської області № 11-767вих-16 від 7 вересня 2016 року загальний стаж роботи позивача станом на 6 вересня 2016 року становить 21 рік 1 місяць 22 дні, з них 1 рік 11 місяців 10 днів - половина строку навчання Національній академії внутрішніх справ України.

Згідно довідки прокуратури Полтавської області № 18-527/вих16 від 19 вересня 2016 року ОСОБА_3 працює в органах прокуратури Полтавської області на посаді прокурора Решетилівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури. Сума заробітної плати для нарахування пенсії в межах максимальної становить 12856, 87 грн.

Частиною 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12 липня 2001 року) визначено, що прокурори та слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повен рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Таким чином позивач набув право виходу на пенсію після набуття ним стажу роботи не менше 20 років, в тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5?рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Відповідно до п. 3.2. рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року, утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Згідно з п. 4 рішення від 11 жовтня 2005 року у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав, що в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

У абзаці 14 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 у справі № 1-21/2005 вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо, та яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N8-pn/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

На теперішній час діє Закон № 1697-VII, ч. 1 ст. 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Таким чином, статтею 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12 липня 2001), з 20 до 22 років 6 місяців, що є звуженням прав позивача в розумінні Конституції України.

Частинами 1,3 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися на нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12 липня 2001), і які були звужені статтею 86 Закону № 1697-VII.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, зокрема, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип очікування субєктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Таким чином, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що рішення колегіального органу з призначення пенсій - Полтавського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 3722 від 12 жовтня 2016 року щодо відмови ОСОБА_3 в призначенні пенсії за вислугу років є неправомірним, а тому підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Керуючись ст.ст. 159-163 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 3722 від 12 жовтня 2016 року про відмову ОСОБА_3 в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Зобовязати Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити ОСОБА_3 пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 до Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розміру пенсії 90% від суми щомісячного заробітку та провести відповідні виплати починаючи з 20 вересня 2016 року.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений 30 грудня 2016 року.

Суддя Савченко А. Г