Справа № 820/6592/16
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 січня 2017 р. №820/6592/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Корнієнка А.Д.,

за участі:

представника позивача - Ткач Т.М.,

представника відповідача - Лісового О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Племінний завод "Червоний велетень" до Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківській області про визнання протиправною відмови та стягнення суми,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Племінний завод "Червоний велетень", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області в поверненні Приватному акціонерному товариству «Племінний завод «Червоний велетень» суми відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій за 2015 рік в сумі 166 167 (сто шістдесят шість тисяч сто шістдесят сім) гривень 40 коп., оформлену листом від 31 травня 2016 року №4295-07/09;

- стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області на користь Приватного акціонерного товариства «Племінний завод «Червоний велетень» суму в розмірі 166167 (сто шістдесят шість тисяч сто шістдесят сім) гривень 40 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що спірні правовідносини виникли у зв'язку із наявною в 2015 році колізією норм законодавства, яке регулювало питання сплати збору та, яке визначало систему оподаткування сільськогосподарських товаровиробників. У зв'язку із невизначеністю в законодавстві, відсутністю судової практики, будь-яких роз'яснень з цього питання, та з метою уникнення накопичення боргу та застосування до позивача штрафних санкцій з боку відповідача, ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень» здійснювало оплату за рахунками. Загальна сума безпідставно сплаченого позивачем збору, визначеного згідно абз. 4 п. 1 ст. 2, абз. 3 п. 1 ст. 4 Закону № 400/97-ВР, за 2015 рік склала 166 167,40 грн., які надійшли від позивача до УПФУ в Зміївському районі, що підтверджується платіжними дорученнями. Згідно п. 2 р. ІІ "Прикінцеві положення" Закону № 802-VIII встановлено, що сума заборгованості фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що утворилася в період з 1 січня 2015 року до дня набрання чинності цим Законом у платників єдиного податку четвертої групи, що визначені у пп. 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, підлягає списанню у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах трудових відносин, соціального захисту населення". Цим положенням фактично було врегульовано спірні питання щодо визначення об'єкту оподаткування збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для сільськогосподарських товаровиробників у 2015 році, коли мала місце колізія норм права. Тобто, якщо б ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень» не сплачувало витрати на виплату і доставку пенсій у 2015 році за отриманими від відповідача рахунками, утворена заборгованість підлягала б списанню. ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень», з метою повернення помилково сплачених сум у зв'язку із незлагодженістю законодавства, яке регулює статус позивача та порядок визначення об'єкту збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, звернулось з листом від 12.05.2016 року № 1127 до відповідача. В листі вказувалось на врегулювання спірного питання на законодавчому рівні, були надані платіжні доручення та реєстри платежів. Проте, відповідач листом від 31.05.2016 року № 4295-07/09 відмовив у поверненні помилково сплачених ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень» сум з огляду на те, що у ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень» "відсутня заборгованість до Пенсійного фонду України по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій". При цьому, обліку позивача як платника фіксованого сільськогосподарського податку до 2015 року та платника єдиного податку четвертої групи відповідачем не оспорюється і визнається сторонами. Враховуючи вищевикладене просив суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, вказав на обґрунтованість та законність дій відповідача, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У своїх запереченнях на адміністративний позов зазначив, що враховуючи зміни в Податковому кодексі України з 01.01.2015 року відшкодовувати витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, зобов'язані всі роботодавці без виключення, незалежно від системи оподаткування, яка застосовується ними з 01.01.2015 року. Відповідно частини другої Прикінцевих положень Закону України від 12.11.2015 № 802-VІІІ „Про внесення зміни до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" підлягає списанню сума заборгованості у платників єдиного податку четвертої групи до Пенсійного фонду України фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що утворилася в період з 1 січня 2015 року по 1 січня 2016 року. До зазначеної категорії (боржників) ПАТ "Племінний завод "Червоний велетень" не відноситься, оскільки відсутня заборгованість до Пенсійного фонду України по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що утворилася в період з 1 січня 2015 року по 1 січня 2016 року. Іншого чинним законодавством не передбачено.

На підставі викладеного представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень» є виробником товарної сільськогосподарської продукції, знаходиться на податковому обліку в Харківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, зареєстроване в Управлінні Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області як платник збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до 01.01.2015 року оподатковувалося як платник фіксованого сільськогосподарського податку.

З 01.01.2015 року оподаткування господарської діяльності ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень» здійснюється за спрощеною системою, відповідно до абз. 4 п. 291.4 ст. 291 Податкового Кодексу України як платника єдиного податку четвертої групи, а саме як сільськогосподарського товаровиробника, у якого частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень» здійснювало оплату фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за період з 1 січня 2015 року по 1 січня 2016 року відповідно до розрахунків, надісланих відповідачем у загальній сумі 166 167,40 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.

Згідно п. 2 р. ІІ "Прикінцеві положення" Закону № 802-VIII встановлено, що сума заборгованості фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що утворилася в період з 1 січня 2015 року до дня набрання чинності цим Законом у платників єдиного податку четвертої групи, що визначені у пп. 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, підлягає списанню у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах трудових відносин, соціального захисту населення".

ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень», з метою повернення помилково сплачених сум у зв'язку із незлагодженістю законодавства, яке регулює статус позивача та порядок визначення об'єкту збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, звернулось з листом від 12.05.2016 року № 1127 до відповідача. В листі вказувалось на врегулювання спірного питання на законодавчому рівні, були надані платіжні доручення та реєстри платежів.

Проте, відповідач листом від 31.05.2016 року № 4295-07/09 відмовив у поверненні помилково сплачених ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень» сум з огляду на те, що у ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень» "відсутня заборгованість до Пенсійного фонду України по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій".

Не погоджуючись із позицією та рішенням відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що протягом 2015 року ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень» отримало від відповідача наступні розрахунки та рахунки на сплату збору, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме: Лист про надання розрахунків №360-03/09 від 15.01.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій до листа про надання розрахунків №360-03/09 від 15.01.2015 р.; Лист про надання розрахунків №482-03/09 від 19.01.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій до листа про надання розрахунків №482-03/09 від 19.01.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №1001-03/09 від 05.02.2015 р.; Лист про надання розрахунків №1581-03/09 від 24.02.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №б/н до листа про надання розрахунків №1581-03/09 від 24.02.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №б/н до листа про надання розрахунків №1581-03/09 від 24.02.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №18-03/3980 від 10.03.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №1894-03/09 від 11.03.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №б/н до розрахунку №1894-03/09 від 11.03.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №2627-03/09 від 07.04.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №б/н до розрахунку №2627-03/09 від 07.04.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №б/н до розрахунку №2627-03/09 від 07.04.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №3413-03/09 від 09.05.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій № б/н до розрахунку №3413-03/09 від 09.05.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій № 3935-03/09 від 25.05.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій № 4338-036/09 від 08.06.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій № б/н до розрахунку № 4338-036/09 від 08.06.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №4554-03/09 від 11.06.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №5866-03/09 від 09.07.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №б/н до розрахунку №5866-03/09 від 09.07.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №5938003/09 від 13.07.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №7004-03/09 від 10.08.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій № б-н до розрахунку №7004-03/09 від 10.08.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №7329-03/09 від 17.08.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №7698-03/09 від 27.08.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №7810-03/09 від 04.09.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №б/н до розрахунку №7810-03/09 від 04.09.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №14415/18-03 від 02.10.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №б/н до розрахунку №14415/18-03 від 02.10.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №8856-03/09 від 09.10.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №16185/18-03 від 03.11.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №б/н до розрахунку №16185/18-03 від 03.11.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №9850-03/09 від 06.11.2015 р.; Лист про надання розрахунків №9850-03/09 від 06.11.2015 р.; Лист про надання розрахунків №10188-03/09 від 19.11.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №б/н до листа про надання розрахунків №10188-03/09 від 19.11.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №б/н до листа про надання розрахунків №10188-03/09 від 19.11.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №10590-03/09 від 02.12.2015 р.; Лист про надання розрахунків №10670-03/09 від 04.12.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №б/н до листа про надання розрахунків №10670-03/09 від 04.12.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №б/н до листа про надання розрахунків №10670-03/09 від 04.12.2015 р.; Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій №б/н до листа про надання розрахунків №10670-03/09 від 04.12.2015 р.

Також, судом з наявних матеріалів справи встановлено, що позивачем було у повному обсязі проведено оплату за вказаними розрахунками, що підтверджується платіжними дорученнями: №5301 від 21.01.2015 р. на суму 5862,64 грн., №5314 від 23.01.2015 р. на суму 482,41 грн., №5387 від 10.02.2015 р. на суму 5255,60 грн., №5441 від 13.02.2015 р. на суму 482,41 грн., №5570 від 06.03.2015 р. на суму 4803,60 грн., №5569 від 06.03.2015 р. на суму 4803,60 грн., №5695 від 20.03.2015 р. на суму 5496,90 грн., №5696 від 20.03.2015 р. на суму 5255,60 грн., №5697 від 20.03.2015 р. на суму 482,41 грн., №5766 від 27.03.2015 р. на суму 1744,43 грн., №5921 від 22.04.2015 р. на суму 5255,60 грн., №5922 від 22.04.2015 р. на суму 556,20 грн., №5923 від 22.04.2015 р. на суму 588,05 грн., №5940 від 23.04.2015 р. на суму 5496,90 грн., №5941 від 23.04.2015 р. на суму 73,81 грн., №6037 від 15.05.2015 р. на суму 5255,60 грн., №6120 від 27.05.2015 р. на суму 5496,90 грн., №6121 від 27.05.2015 р. на суму 556,22 грн., №6290 від 19.06.2015 р. на суму 556,22 грн., №6291 від 19.06.2015 р. на суму 5496,90 грн., №6292 від 19.06.2015 р. на суму 4495,70 грн., №6642 від 23.07.2015 р. на суму 4495,70 грн., №6643 від 23.07.2015 р. на суму 556,22 грн., №6644 від 23.07.2015 р. на суму 5496,90 грн., №6840 від 19.08.2015 р. на суму 4303,26 грн., №6851 від 25.08.2015 р. на суму 5496,90 грн., №6852 від 25.08.2015 р. на суму 556,22 грн., №7039 від 10.09.2015 р. на суму 8699,88 грн., №7040 від 10.09.2015 р. на суму 5496,90 грн., №7041 від 10.09.2015 р. на суму 556,22 грн., №7410 від 27.10.2015 р. на суму 702,74 грн., №7411 від 27.10.2015 р. на суму 5744,47 грн., №7412 від 27.10.2015 р. на суму 6694,94 грн., №7664 від 26.11.2015 р. на суму 13625,43 грн., №7665 від 26.11.2015 р. на суму 8546,24 грн., №7666 від 26.11.2015 р. на суму 11871,87 грн., №7818 від 24.12.2015 р. на суму 14825,81 грн.

Право громадян України на державне пенсійне забезпечення передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (в редакції, чинній на момент формування та направлення на адресу позивача розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій) (далі Закон №1788-XII).

Так, статтею 1 Закону №1788-XII передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною другою Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV), пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди підпунктом 1 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV передбачено, що вказаним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» (статтями 27 та 28). При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За правилами абзацу четвертого підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до ПФУ плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту зазначено, що виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копали, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів в- е та ж статті 13 Закону №1788-ХІІ, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що витрати на виплату та доставку пенсій особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в" - "е" та "ж" статті 13 Закону №1058-IV, покриваються підприємствами та організаціями.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07.07.2015 № 21-735а15 (реєстраційний номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 46872177).

Процедура відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, визначена в Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року за № 64/8663 (далі Інструкція №21-1)

Пунктом 6.4 зазначеної Інструкції №21-1 встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно з пункту 6.7 Інструкції №21-1 Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання та ін.), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства в місячний термін з моменту виникнення цих обставин (абз.2 п. 6.7 Інструкції №21-1).

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Виходячи з викладеного, підприємства та організації зобов'язані щомісячно до 25-го числа здійснювати покриття фактичних витрат на виплату і доставку пенсії, призначеної на пільгових умовах.

В той же час суд зазначає, що відповідно до пункту першого статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 №400/97-ВР (в редакції, чинній на момент формування та направлення на адресу позивача розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій) (далі Закон №400/97-ВР), платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону №400/97-ВР передбачено, що для платників збору, визначених пунктом першим та пунктом другим статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Водночас, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року 71-VІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи", яким внесено зміни до Податкового кодексу України, а саме, з переліку загальнодержавних податків і зборів виключено фіксований сільськогосподарський податок.

Зазначеним Законом сільськогосподарські товаровиробники віднесені до четвертої групи суб'єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності (єдиний податок).

Цим же Законом № 71-VІІ внесено зміни до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", однак ці зміни не торкнулись абзацу 4 п.1 ст. 2 Закону, яким, зокрема, передбачалось, що платники фіксованого сільськогосподарського податку не сплачують фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Оскільки Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" не передбачав для платників єдиного податку 4 групи виключень щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, відповідачем на підставі Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за 64/8663, сформовані розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за 2015 рік на загальну суму 166167,40 грн., які були направлені позивачу та сплачені останнім.

Таким чином, має місце колізія норм права, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно підпункту 4.1.4 пункту 4.1 ст.4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини при розгляді справ як джерело права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини при застосуванні принципу верховенства права сформульовано таки його ознаки, як визнання пріоритетності, домінування, визначальної ролі прав людини у діяльності держави, поширюваність цієї пріоритетності, цього принципу на діяльність усіх без винятку органів держави, правова визначеність становища людини у тій ситуації, в якій вона перебуває, обсяг будь-якого правового розсуду й спосіб його здійснення мають бути з достатньою ясністю визначені законом.

Закон повинен бути доступним особі, тобто містити зрозумілі й чіткі формулювання, які б давали можливість особі самостійно або з відповідною консультацією регулювати свою поведінку. Також закон має бути передбачуваним, тобто таким, щоб особа могла передбачити наслідки його застосування. І, нарешті, закон повинен відповідати всім іншим вимогам верховенства права, зокрема, він з достатньою чіткістю має встановлювати межі дискреційних повноважень, наданих суб'єктам владних повноважень, та спосіб їх здійснення. Це необхідно, щоб особа була захищеною від свавілля суб'єктів владних повноважень (п.27 рішення Європейського суду з прав людини у справі Круслен проти Франції" від 24 квітня 1990 року).

Аналізуючи положення ст.8 КАС України щодо заборони відмови у розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини, суд приходить до висновку, що у разі суперечливості правових актів однакової юридичної сили або їхніх окремих положень у регулюванні тих самих відносин суд застосовує положення акта, яке є спеціальним, на відміну від загального положення акта, що врегульовує те саме, але ширше коло відносин.

В аспекті вирішення даного спору, суд констатує, що держава не змогла довести до кінця в межах податкової реформи процедуру адаптації законодавства щодо фіксованого сільськогосподарського податку, що призвело до зміни ситуації платників цього податку стосовно відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій та поставило їх у нерівне становище відносно інших платників податків, яким чинним податковим законодавством надано податкових пільг.

В період між 01 січня 2015 року та 01 січня 2016 року українське законодавство щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій сільськогосподарськими товаровиробниками, які були платниками фіксованого сільськогосподарського податку, суперечило положенням Податкового кодексу України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що навіть якщо припустити, що тлумачення цих норм національними органами влади було правильним, загальний стан національного законодавства, яке існувало на той час з питання, що розглядається у цій справі, не є задовільним. Суд зазначив, що явна суперечливість один одному відповідних правових актів призвела до того, що національні органи на свій власний розсуд застосували протилежні підходи щодо співвідношення цих правових актів. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце позбавлення позивача юридичних переваг, які йому були надані Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" в попередній редакції, отже застосування у даній справі принципу верховенства права забезпечить належний захист прав, свобод та очікуваних інтересів позивача.

Така позиція суду ґрунтується також на тому, що законодавець в подальшому виправив зазначену законодавчу неузгодженість.

Так, відповідно до Закону України "Про внесення зміни до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" щодо уточнення об'єкта оподаткування для платників, що обрали спрощену систему оподаткування" №802- VIII від 12 листопада 2015 року абзац четвертий пункту 1 статті 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" викладено в новій редакції, зокрема, зазначено, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно п.2 Прикінцевих положень цього Закону сума заборгованості фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що утворилася в період з 1 січня 2015 року до дня набрання чинності цим Законом у платників єдиного податку четвертої групи, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, підлягає списанню у порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Вищевказаний закон було опубліковано в газеті Голос України № 226 від 01.12.2015 та набрав чинності 01.01.2016.

Виходячи з позиції Європейського Суду з прав людини, висловленій у справі «Сєрков проти України» в рішенні від 7 липня 2011 року, суд зазначає, що стягнення з відповідача фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, є втручанням у його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу.

Вирішуючи питання, чи було втручання виправданим відповідно до вимог цього положення, Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення пункту 1 передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності та не було свавільним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999 II).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з метою дотримання справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав позивача, враховуючи неузгодженість національного законодавства щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, платниками єдиного податку 4 групи, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо формування та направлення на адресу позивача розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій у 2015 році є протиправними.

ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень», з метою повернення помилково сплачених сум у зв'язку із незлагодженістю законодавства, яке регулює статус позивача та порядок визначення об'єкту збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, звернулось з листом від 12.05.2016 року № 1127 до відповідача. В листі вказувалось на врегулювання спірного питання на законодавчому рівні, були надані платіжні доручення та реєстри платежів.

Проте, відповідач листом від 31.05.2016 року № 4295-07/09 відмовив у поверненні помилково сплачених ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень» сум з огляду на те, що у ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень» "відсутня заборгованість до Пенсійного фонду України по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій".

Суд зазначає, що відповідачем не можуть бути порушені майнові права позивача, з огляду на те, що платники єдиного податку четвертої групи мають рівні права та обов'язки. Відсутність заборгованості у позивача не може слугувати підставою для відмови у поверненні йому коштів, які при наявності заборгованості підлягають списанню.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 кожна юридична особа має право на мирне володіння своїм майном. Конвенція, залишаючи за державною владою велику свободу відносно рішень в сфері економічної та соціальної політики, підтверджує, що таке вручання в гарантовані права не буде повільним.

Мирне володіння означає, що порушення принципу, встановленому у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади (рішення Європейського суду у справі Wiggins v. Unated Kingdom Appl. 7456/76 (1976).

Порушення суб'єктом владних повноважень принципу захисту обґрунтованих сподівань (reasonable expectations), який тісно пов'язаний із принципом юридичної визначеності (legal certainty) і є невід'ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Як відзначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод , закріплених у конституційних та інших актах.

Як відзначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії, визначеності.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності (Сase 8/81 Ursula Becker v. Finanzamt Munster-Innenstadt [1982] ECR 053, § 24; Case 148/78 Criminal Proceedings against Tullio Ratti [1979] ECR 1629, § 22; Case 168/95 Criminal Proceedings against Luciano Arcaro [1996] ECR 1-4705, § 42 тощо).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача щодо визнання протиправною відмови Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області в поверненні Приватному акціонерному товариству «Племінний завод «Червоний велетень» суми відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій за 2015 рік в сумі 166167,40 грн., оформлену листом від 31 травня 2016 року №4295-07/09, правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню в цій частині.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області на користь Приватного акціонерного товариства «Племінний завод «Червоний велетень» суми в розмірі 166167,40 грн., суд зазначає наступне.

Механізм повернення надміру або помилково сплачених коштів до Пенсійного фонду України визначений наступними нормативно-правовими актами.

Як визначено в ч. 13 ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків до солідарної системи повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку і в строки, визначені правлінням Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум платежів, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 року № 21-2 (далі - Порядок № 21-2) суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви. При цьому, чинним законодавством не встановлено форми такої заяви і вона може бути у довільній формі. Як зазначалось вище ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень» зверталось до Відповідача із листом (заявою) про повернення сплачених коштів.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п. 1.2 Порядку № 21-2 та п. 1.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1 (далі - Інструкція № 21-1) страхові внески (включають збір на обов'язкове державне пенсійне страхування) та страхові платежі мають один правовий статус.

Облік надходжень і витрат коштів Пенсійного фонду відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" здійснюють виконавчі органи Пенсійного фонду.

У зв'язку із вищевказаним, повернення надміру або помилково сплачених страхових внесків здійснюється на підставі положень ч. 13 ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та нормативно-правових актів, які регулювали порядок (механізм) повернення цих сум.

Однак, з огляду на те, що сплачені позивачем суми на час розгляду справи не набули статусу надмірно або помилково сплачених, суд вважає вказану позовну вимогу передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з положеннями ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність та доцільність, з метою поновлення порушеного права позивача, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківській області здійснити дії щодо повернення Приватному акціонерному товариству "Племінний завод "Червоний велетень" суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за період з 1 січня 2015 року до 1 січня 2016 року, що були фактично сплачені Приватним акціонерним товариством "Племінний завод "Червоний велетень".

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Племінний завод "Червоний велетень" до Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківській області про визнання протиправною відмови та стягнення суми - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області в поверненні Приватному акціонерному товариству «Племінний завод «Червоний велетень» суми відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій за 2015 рік в сумі 166 167 (сто шістдесят шість тисяч сто шістдесят сім) гривень 40 коп., оформлену листом від 31 травня 2016 року №4295-07/09.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківській області здійснити дії щодо повернення Приватному акціонерному товариству "Племінний завод "Червоний велетень" суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за період з 1 січня 2015 року до 1 січня 2016 року, що були фактично сплачені Приватним акціонерним товариством "Племінний завод "Червоний велетень".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківській області на користь Приватного акціонерного товариства "Племінний завод "Червоний велетень" () судовий збір у розмірі 3870,52 грн. (три тисячі вісімсот сімдесят) грн. 52 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25.01.2017 року.

Суддя Полях Н.А.