Справа № П/811/716/16
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2017 рокусправа № П/811/716/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Лукманової О.М. Кругового О.О.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити певні дії та стягнення заборгованості зі заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою до відповідача про визнання протиправними дій стосовно нарахування та виплати заробітної плати в період з 15 липня 2015 року по 01 березня 2016 року на підставі постанов Уряду України. Крім того, просила суд зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату заробітної плати на підставі приписів статті 81 ОСОБА_2 України "Про прокуратуру" та стягнути з відповідача кошти у сумі 184340,34 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 р. в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не повне зясування судом обставин справи, просила постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявились, у звязку з чим, відповідно до ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, період з 02 жовтня 2012 року по 01 березня 2016 року позивач працювала у відповідача на посадах прокурора. З 15 липня 2015 року по 01 березня 2016 року відповідач нараховував та виплачував їй заробітну плату на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" та від 09 грудня 2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів".

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (в редакції ОСОБА_2 № 578-VIII від 02.07.2015), з 15 липня 2015 року набрали чинності певні положення цього ОСОБА_2.

Так, відповідно до ч.ч.1-4 ст.81 ОСОБА_2 № 1697-VII від 14.10.2014, на яку посилається позивач, заробітна плата прокурора регулюється цим ОСОБА_2 та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:

1) вислугу років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно:

з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.

Крім того, абзацом 1 частини 7 статті 81 ОСОБА_2 № 1697-VII встановлено, що прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.

Частиною 9 статті 81 цього ОСОБА_2 встановлено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Також відповідно до ст.89 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (ст.90 цього ОСОБА_2).

За правилами 98 КЗпП України, ч.1 ст.13 ОСОБА_2 України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (ч.2 ст.13 ОСОБА_2 України «Про оплату праці»).

Відповідно до ч.2 ст.8 ОСОБА_2 України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього ОСОБА_2.

Пунктом 9 Прикінцевих положень ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», який набрав чинності 01.01.2015, визначено, що норми і положення, зокрема, ч.2 ст.33, ст..81 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» № 1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Також з 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 № 79-VIII.

ОСОБА_2 № 79-VIII внесено зміни до Бюджетного кодексу України, зокрема, розділ VI «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення зокрема, ст..81 ОСОБА_2 України від 14.10.2014 «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

При цьому пунктом 13 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» № 1697-VII доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього ОСОБА_2: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим ОСОБА_2; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим ОСОБА_2.

На час виникнення спірних відносин посадові оклади працівників органів прокуратури визначались згідно Схем посадових окладів працівників органів прокуратури, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» № 505 від 31.05.2012.

Цією постановою надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою Схем посадових окладів та інші виплати.

Видатки, пов'язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури (п.6 вказаної постанови).

Постановою Кабінету Міністрів України № 763 від 30.09.2015 (набрала чинності з 13.10.2015) внесено зміни до означеної вище постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 та встановлено, що видатки, пов'язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань, передбачених у Державному бюджеті України на 2015 рік для Генеральної прокуратури України (п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 763 від 30.09.2015).

Отже, з наведеного вище вбачається, що Кабінет Міністрів України покладені на нього пунктом 13 розділу XIII ОСОБА_2 № 1697-VII обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.30 Бюджетного кодексу України видатки та кредитування Державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про Державний бюджет України на конкретні цілі, пов'язані з реалізацією програм та заходів згідно із статтею 87 цього Кодексу.

В свою чергу, за приписами п.6-1 ч.1 ст.87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на забезпечення функціонування правоохоронних органів.

У ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 № 80-VIII встановлені певні видатки з кредитування Державного бюджету України, у т. ч. видатки на забезпечення функціонування правоохоронних органів, до яких за визначенням у ч.1 ст.2 ОСОБА_2 України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 № 3781-XII відносяться органи прокуратури, проте вказаний Закон не передбачав видатків на виконання приписів ст.81 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» у заявлений позивачем період з 15.07.2015 по 13.10.2015.

За правилами абз.1 ч.1 ст.48 БК України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Відповідно до ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Виходячи з наведених правових норм в їх сукупності, питання оплати праці працівників органів прокуратури регламентується не лише ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», тому не зважаючи на те, що розмір заробітної плати прокурора встановлений спеціальним законом - статтею 81 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» № 1697-VII, оплата праці прокурора підпорядкована, зокрема, нормам ст.13 наведеного вище ОСОБА_2 України «Про оплату праці», а саме: здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Отже приймаючи до уваги, що відповідач - прокуратура Харьківської області є регіональною прокуратурою у системі прокуратури України, що фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, тобто є бюджетною установою, фінансове забезпечення якої організовує Генеральна прокуратура України, як розпорядник бюджетних коштів, а також враховуючи, що ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень ст. 81 ОСОБА_2 № 1697-VII не передбачено, апеляційний суд вважає, що відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати позивача поза межами видатків державного бюджету на оплату праці працівників прокуратури у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості (збільшення видатків з Державного бюджету України), здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж передбачено Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Тим більше, що у спірний період положення ст.81 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 згідно відповідних приписів ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» застосовувались у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Такі ж висновки щодо застосування норм права стосовно заробітної плати працівників бюджетних установ містяться в постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 21-1461а15, від 30.03.2016 у справі № 822/504/13-а, від 12.07.2016 у справі 820/4648/15, від 13.07.2006 у справі № 820/4653/15 і відповідно до ст.244-2 КАС України враховуються судом при розгляді даної справи.

З приводу посилання позивача на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішеннях від 26.06.2014 у справі «Суханов та Ільченко проти України» та від 08.11.2005 у справі «Кечко проти України», колегія суддів зазначає, що у рішенні у справі «Кечко проти України» Європейський суд зауважив: якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23); суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п.26).

У спірних правовідносинах Прокуратура Запорізької області здійснювала нарахування заробітної плати позивачу у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України, не з мотивів відсутності коштів, а у зв'язку з відповідним правовим врегулюванням, згідно якому повноваження щодо встановлення розміру виплат, передбачених ст.81 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» № 1697-VII, передані Кабінету Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а отже виконуючи обов'язки щодо нарахування заробітної плати працівникам прокуратури у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, відповідач діяв в межах та з дотриманням чинного на час такого нарахування законодавства.

Посилаючись на встановлене Європейським судом з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» порушення права заявників, передбаченого статтею 1 Першого протоколу, що полягає у невжитті органами влади заходів для визначення розміру надбавки до пенсії відповідно до ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни» в період з квітня по грудень 2006 року, суд першої інстанції зазначив, що відсутність механізму реалізації права працівника прокуратури на заробітну плату в розмірі, передбаченому ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» (як спеціальним нормативним актом), у зв'язку з не внесенням відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки закони України мають вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України, а також, у зв'язку з тим, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Проте, у спірних правовідносинах застосування висновків Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» не є вірним, оскільки такі висновки мають інше правове підґрунтя і стосуються бездіяльності Кабінету Міністрів щодо визначення розміру надбавки до пенсії заявникам як дітям війни в період з квітня по грудень 2006 року, яка (бездіяльність) тримала заявників у невизначеності.

В даному випадку, приймаючи до уваги законодавчо встановлені повноваження Кабінету Міністрів України в частині визначення умов розміру оплати праці працівників бюджетних установ та організацій, що реалізовані шляхом прийняття, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505, яка на час виникнення спірних правовідносин, є чинною (з відповідними змінами), не можна вказувати про відсутність відповідного механізму реалізації права працівника прокуратури на заробітну плату згідно ОСОБА_2 України «Про прокуратуру».

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини в цьому ж рішенні зауважив: якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства.

В контексті висновків Європейського суду з прав людини вимоги позивача як прокурора регіональної прокуратури стосовно отримання заробітної плати в 2015 році в розмірі 12 мінімальних заробітних плат не становлять «законне сподівання» у значенні практики Суду з цього питання, оскільки такі вимоги не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1, ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 р. без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня викладення повного тексту згідно ст.ст. 211-212 КАС України.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: О.О. Круговий