Справа № 817/1958/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 січня 2017 р.Р і в н е 817/1958/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Дзюбак В.Ф.,

відповідача: представник Охман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІС ТОРГ ПЕРЕРОБКА"
до Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області
про визнання протиправним рішення
В С Т АН О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІС ТОРГ ПЕРЕРОБКА", звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області, про визнання протиправною та скасування постанови від 25.10.2016 №004347 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700,00 грн.

В основу спірної постанови покладені висновки відповідача про здійснення позивачем перевезення вантажу без оформленої товарно-транспортної накладної та полісу (договору) особистого обов'язкового страхування водія від нещасних випадків на транспорті, чим порушено ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", що слугувало підставою для винесення спірної постанови.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перевезення лісопродукції здійснювалось позивачем на орендованому транспортному засобі для власних потреб, а у водія при перевірці транспортного засобу були в наявності та надані перевіряючим усі необхідні документи, передбачені ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Тому, вважає застосування до нього адміністративно-господарського штрафу неправомірним та просить скасувати оспорювану постанову.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач з позовними вимогами не погодився, представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) письмові заперечення, у яких зазначив, що фахівцями Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області під час рейдової перевірки було проведено перевірку транспортного засобу марки RENAULT номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4, під керуванням водія ОСОБА_5 За наслідками перевірки складено акт №056944 від 05.09.2016, в якому зазначено про надання послуг з внутрішніх вантажних перевезень без оформлення документів, передбачених ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: товарно-транспортної накладної встановленої форми та полісу (договору) особистого страхування від нещасних випадків на транспорті водія. За результатами розгляду вказаних матеріалів та у зв'язку з неявкою до розгляду справи представника позивача та ненаданням жодних пояснень по факту виявлених порушень, була винесена оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу. На думку представника відповідача, оскаржувана постанова прийнята в повній відповідності до вимог чинного законодавства і підстави для її скасування відсутні.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях, та просила суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 05.09.2016 при проведенні рейдової перевірки на 235 км + 600 м автомобільної дороги Київ-Чоп на підставі направлення на перевірку від 05.09.2016 №025915 (а.с.39) уповноваженим особами Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області проведено перевірку транспортного засобу марки RENAULT номерний знак НОМЕР_1, який відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 334908 належить ОСОБА_4 (а.с.18), під керуванням водія ОСОБА_5

За наслідками перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №056944 від 05.09.2016 (а.с.16).

В акті перевірки зазначено, що транспортним засобом марки RENAULT номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, надано послуги з внутрішніх вантажних перевезень згідно накладної №7 від 05.09.2016 без оформлення документів передбачених ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: товарно-транспортної накладної встановленої форми, чим порушено п.11.1 наказу Міністерства транспорту та зв'язку №363 від 14.10.1997 "Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" та полісу (договору) особистого страхування від нещасних випадків на транспорті водія, чим порушено вимоги постанови КМУ №959 від 14.08.1996 (а.с.16).

25.10.2016 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, на підставі акту перевірки №056944 від 05.09.2016, відповідачем прийнято рішення про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІС ТОРГ ПЕРЕРОБКА" адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700 грн. (а.с.17).

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду для захисту порушеного права.

Перевіряючи оскаржене рішення на відповідність його вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до наступних висновків.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі Закон України №2344-ІІІ).

Статтею 5 Закону України №2344-ІІІ визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Частиною 11 ст.6 зазначеного Закону України передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі Порядок №1567).

Згідно з Порядком №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, застосовується штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судом, постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №004347 від 25.10.2016 була винесена за порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: відсутність товарно-транспортної накладної встановленої форми та полісу (договору) особистого страхування від нещасних випадків на транспорті водія.

Судом з'ясовано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІС ТОРГ ПЕРЕРОБКА" здійснює такі види діяльності: лісопильне та стругальне виробництво (16.10); надання в оренду інших машин, устаткування та товарів.н.в.і.у. (77.39); оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (46.73); неспеціалізована оптова торгівля (46.90); вантажний автомобільний транспорт (49.41) (а.с.9-14).

05.05.2016 Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (Наймодавець), з однієї сторони, та Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІС ТОРГ ПЕРЕРОБКА" (Наймач), з другої сторони, уклали Договір оренди (найму) транспортних засобів, відповідно до якого Наймодавець передає, а Наймач приймає в тимчасове платне користування (в найм/оренду) транспортні засоби, зокрема, сідловий тягач-Е марки RENAULT, модель PREMIUM, 2001 року випуску, червоного кольору, котрий має реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 (а.с.19-22).

01.08.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАКРО-ТЛ" (Продавець), з однієї сторони, та Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІС ТОРГ ПЕРЕРОБКА" (Покупець), з другої сторони, уклали Договір купівлі продажу лісопродукції №01-08/2016, відповідно до якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця лісопродукцію, а саме: 66,67 м.куб. кускових відходів деревини, а Покупець зобов'язується прийняти продукцію та оплатити її на умовах цього Договору (а.с.23).

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що на виконання зазначеного договору використав орендований транспортний засіб марки RENAULT номерний знак НОМЕР_1 для перевезення по маршруту м. Новоград-Волинський Житомирської обл. - м. Костопіль Рівненської обл. для власних господарських потреб відходів деревини у кількості 30,38 м.куб., відпущених Товариством з обмеженою відповідальністю "ФАКРО-ТЛ" для Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІС ТОРГ ПЕРЕРОБКА". Вказаним транспортним засобом керував водій позивача, прийнятий на роботу на підставі наказу №3-к від 05.05.2016.

Згідно ст.1 Закону України №2344-ІІІ автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; а водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до ст.48 Закону України №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми, перелік документів, для здійснення відповідних перевезень, які повинні мати автомобільні перевізники, водії не є вичерпними.

Як вбачається з матеріалів справи, при перевірці автомобільного транспорту, уповноваженим особам Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області було надано накладну на товар №7 від 05.09.2016 (а.с.24).

При цьому, позивач в судовому засіданні пояснив, що товар, вказаний у накладній, перевозився для власних потреб позивача.

На виконання Закону України "Про автомобільний транспорт" і Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, Постановою Кабінету Міністрів України №207 від 25.02.2009 затверджений Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполучені.

Відповідно до п.2 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 №207, для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб, необхідні наступні документи:

- накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж;

- посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення;

- реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом;

- талон про проходження державного технічного огляду;

- поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу.

Таким чином, не передбачено обов'язковість складання товарно-транспорних накладних при здійсненні перевезень вантажу автомобільним транспортом для власних потреб без залучення перевізника на договірних умовах.

Враховуючи викладене, посилання відповідача на порушення позивачем п.11.1 наказу Міністерства транспорту та зв'язку №363 від 14.10.1997 "Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", яким визначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, є безпідставними.

Разом з тим, за умовами Договору купівлі продажу лісопродукції №01-08/2016 від 01.08.2016, Продавець повинен передати Покупцю, поряд з іншим, товарно-транспортну накладну (п.1.2. Договору).

У ході судового розгляду представник позивача пояснив суду, що відповідна товарно-транспортна накладна №7 від 05.09.2016 на 30,38 м.куб. лісопродукції була передана відправником товару дещо пізніше, та є у наявності у позивача (а.с.25).

Крім того, відповідач посилається на відсутність у позивача полісу (договору) особистого страхування від нещасних випадків на транспорті водія, чим порушено вимоги постанови КМУ від 14.08.1996 №959.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, з огляду на таке.

За приписами вимог ст.7 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996 №85/96-ВР особисте страхування від нещасних випадків на транспорті віднесено до обов'язкового страхування.

Порядок здійснення обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті, в тому числі водіїв автомобільного транспорту та працівників транспортних підприємств незалежно від форм власності визначається Положенням про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 №959.

За змістом п.1 вказаного Положення суб'єктами, які підлягають обов'язковому особистому страхуванню від нещасних випадків на транспорті є, зокрема, працівники транспортних підприємств незалежно від форм власності та видів діяльності, які безпосередньо зайняті на транспортних перевезеннях (далі - водії), а саме: водії автомобільного, електротранспорту: машиністів і помічників машиністів поїздів (електровозів, тепловозів, дизель-поїздів).

Пунктом 4 Положення зазначено, що страхувальниками водіїв є юридичні особи або дієздатні громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, які є власниками транспортних засобів чи експлуатують їх і уклали із страховиком договори страхування.

З аналізу вказаних правових положень у їх системному зв'язку вбачається, що визначений ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" перелік документів, які водії повинні мати при здійсненні вантажних перевезень, підзаконними нормативними актами розширено для водіїв - працівників транспортних підприємств, юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено факту здійснення позивачем перевезення товару на комерційній основі, тобто здійснення перевезення вантажу як виду господарської діяльності.

За таких обставин суд приходить до висновку, що страховий поліс (договір) обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті не може розглядатися документом, обов'язковим для здійснення позивачем вантажного перевезення для власних потреб відповідно до ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Водночас, у судовому засіданні представником відповідача не заперечувався той факт, що у позивача наявний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4770918, який визначений Постановою КМУ №207 від 25.02.2009 як обов'язковий для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб та який був пред'явлений перевіряючим під час перевірки транспортного засобу (а.с.27).

Отже, безпідставними та необґрунтованими є доводи представника відповідача на порушення позивачем вимог Постанови КМУ від 14.08.1996 №959.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач помилково дійшов висновку про те, що товарно-транспортна накладна та страховий поліс (договір) обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті у даному випадку є документами, відсутність яких обумовлює застосування до позивача штрафних санкцій на підставі ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності винесення оскаржуваної постанови, з огляду на що постанова від 25.10.2016 року №004347 є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтвердженими належним доказами, а тому їх необхідно задовольнити в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 1378,00 грн. підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника управління Укртрансбезпеки у Рівненській області №004347 від 25.10.2016.

Присудити на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІС ТОРГ ПЕРЕРОБКА" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.