Справа № 804/1382/16
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2017 рокусправа № 804/1382/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Кругового О.О.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2016 року у справі №804/1382/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів, -

у х в а л и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач 1, ГУМВС України в області), Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач 2, ГУНП України в області), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ ГУМВС України в області від 06.11.2015 року №485о/с в частині звільнення його з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за пп. «г» п.64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ; поновити його на посаді начальника сектору дільничних інспекторів міліції Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області; зобов'язати ГУНП в області розглянути його кандидатуру для зайняття посади у відповідності до п.9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» у ГУНП в Дніпропетровській області та видати відповідний наказ з цього приводу; стягнути з ГУМВС України в області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 9584 грн.; стягнути з УМВС України в Дніпропетровській області на його користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 2396 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З постановою суду першої інстанції не погодився позивач ОСОБА_1 і подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтував тим, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначав, що 05.11.2015 року він виявив бажання проходити службу в Національній поліції України, у зв'язку з чим на ім'я начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області подав відповідний рапорт, однак відповідач жодним чином не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання його на службі та не врахував відсутність його відмови від проходження служби в поліції та не перевірив взагалі можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції, а саме до ГУНП в Дніпропетровській області. Апелянт вказував, що йому до прийняття спірного наказу, тобто до 06.11.2015 року не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції. Апелянт вважав, що спірний наказ прийнятий передчасно, за відсутності всіх необхідних підстав.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про Національну поліцію» передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Суд зазначав, що Законом України «Про Національну поліцію» передбачено особливу процедуру обов'язкового попередження про майбутнє звільнення, а саме: з моменту опублікування Закону (06.08.2015 року) всі працівники міліції вважаються такими, що попереджені про майбутнє звільнення через скорочення штатів, цим же Законом не передбачено обов'язку працевлаштування працівників міліції у новоутвореній установі. Суд зазначав, що передумовою отримання пропозиції щодо посад (рівнозначних, вищих або нижчих щодо посад, які обіймала особа під час проходження служби у міліції) є наявність (виявлення) бажання, яке має бути оформлено письмово та подано у порядку, визначеному п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», протягом трьох місяців з дня опублікування Закону, тобто у період з 07.08.2015 року по 06.11.2015 року, оскільки, кінцевим строком для вирішення питання щодо переведення співробітників міліції до Національної поліції було 06.11.2015 року. Суд врахував, що позивач у вказаний строк не звертався до відповідача із рапортом, в якому висловив бажання проходити службу в Національній поліції.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України в Дніпропетровській області працював з 2005 року та був звільнений згідно наказу ГУМВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015 року №485о/с з посади начальника сектору дільничних інспекторів міліції Самарського РВ Дніпропетровського міського управління з 06.11.2015 року у запас Збройних сил (з поставленням на військовий облік) за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно наказу ГУМВС України в Дніпропетровській області від 06.10.2015 року №433о/с ОСОБА_1 було надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею 4- років.

Матеріалами справи встановлено, що не оспорюється сторонами та підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_2, який працював заступником начальника сектору карного розшуку Самарського РВ Дніпропетровського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, 05.11.2015 року всі працівники міліції Самарського РВ були зібрані для написання заяв і рапортів про звільнення з органів міліції та переведення до органів поліції. Позивач ОСОБА_1, який був присутній в цей день в Самарському РВ, відмовився писати заяву про звільнення з органів міліції і як пояснив останній, у зв'язку з цим від нього не прийняли рапорт про переведення його до органів поліції.

Представник відповідачів та свідок ОСОБА_2 пояснили, що 05.11.2015 року всім бажаючим працівникам міліції було запропоновано написати два рапорти, а саме: один про звільнення з органів міліції, а другий про бажання працювати в органах поліції. Свідок ОСОБА_2 пояснив, що він написав два рапорти, в даний момент він працює заступником начальника сектору карного розшуку Самарського РВДМУ ГУНП України в дніпропетровській області, чи писав рапорти ОСОБА_4 він не бачив.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 заяву (рапорт) про звільнення з органів міліції не писав. 05.11.2015 року ОСОБА_1 написав на ім'я начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області генерала-майора міліції Репешка І.В. рапорт, з тексту якого вбачається, що у зв'язку з реформуванням правоохоронних органів України згоден з рівноцінною посадою в Національній поліції України. Даний рапорт ОСОБА_1 направив поштовим відправленням, яке одержано адресатом 09.11.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Рапорт ОСОБА_1 було зареєстровано 10.11.2015 року за №Д-1 та 30.11.2015 року листом за №305/Бр було надано відповідь, яким ОСОБА_1 було повідомлено про його звільнення з 06.11.2015 року за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у зв'язку з ліквідацією ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114.

Закон України «Про Національну поліцію» був опублікований 06.08.2015 року та відповідно до п.1 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.2015 року. З цього часу втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 було ліквідовано територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, зокрема, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області без визначення правонаступників.

До прийняття відповідних нормативних актів діє Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114.

Пунктами 8, 9, 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Аналізуючи вище приведене законодавство, колегія суддів приходить до висновку про те, що законодавець встановив граничний термін вирішення питання про прийняття на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення при умові наявності бажання працівника міліції проходити службу в поліції, а саме таким граничним строком є 07.11.2015 року. Тобто до цієї дати працівники міліції повинні були визначитися чи бажають вони проходити службу в органах поліції.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 був обізнаний з проведенням реформи правоохоронних органів.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Законом України «Про Національну поліцію» передбачено особливу процедуру обов'язкового попередження про майбутнє звільнення, а саме: з моменту опублікування Закону (06.08.2015 року) всі працівники міліції вважаються такими, що попереджені про майбутнє звільнення через скорочення штатів, цим же Законом не передбачено обов'язку працевлаштування працівників міліції у новоутвореній установі, передумовою отримання пропозиції щодо посад (рівнозначних, вищих або нижчих щодо посад, які обіймала особа під час проходження служби у міліції) є наявність (виявлення) бажання, яке має бути оформлено письмово та подано у порядку, визначеному п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», протягом трьох місяців з дня опублікування Закону, тобто у період з 07.08.2015 року по 06.11.2015 року, оскільки, кінцевим строком для вирішення питання щодо переведення співробітників міліції до Національної поліції було 06.11.2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач у вказаний строк не звертався до відповідача із рапортом, в якому висловив бажання проходити службу в Національній поліції.

Матеріалами справи встановлено, що позивач не реалізував до 06.11.2015 року своє право на проходження служби в органах поліції.

З урахуванням вище приведеного законодавства, колегія суддів вважає, що написаний 05.11.2015 року та направлений по пошті позивачем рапорт, у якому він виявляє свою згоду із рівноцінною посадою в Національній поліції України, не є виявленням бажання останнього проходити службу в поліції, оскільки рапорт був отриманий відповідачем лише 09.11.2015 року та зареєстрований 10.11.2015 року, тобто з пропущенням граничного строку, передбаченого п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Аналізуючи обставини справи, колегія суддів звертає увагу, що 05.11.2015 року всім працівниками міліції, у тому числі, позивачу було запропоновано написати заяву (рапорт) про звільнення з органів міліції та переведення на службу в поліцію, однак, останній відмовився і, усвідомлюючи те, що його рапорт про згоду з рівнозначною посадою в Національній поліції не буде одержаний відповідачем своєчасно, тобто до 07.11.2015 року, направив його по пошті. Як вбачається з матеріалів справи, позивач також не скористався своїм правом особистого подання рапорту від 05.11.2015 року через канцелярію ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Вирішуючи питання, колегія суддів враховує, що відповідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Закон України «Про Національну поліцію» є спеціальним законом, який регулює особливості проходження публічної служби працівниками поліції, Прикінцевими та перехідними положеннями до цього Закону врегульовано питання переведення працівників міліції до поліції. З огляду на це, колегія суддів вважає, норми ст.49-2 КЗпП України щодо попередження не пізніше ніж за два місяці про наступне вивільнення, переважного права на залишення на роботі, обов'язку роботодавця пропонувати працівникові іншу роботу на тому самому місці, до даних правовідносин не застосовуються.

Відповідно до пп. «г» п.64 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Колегія суддів враховує, що згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.11.2015 №1388, скорочуються всі штати ГУМВС України в Дніпропетровській області.

В матеріалах справи є Витяг з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 05.11.2015 року, ГУМВС України в Дніпропетровській області перебуває у стані припинення за рішенням засновників.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що наказ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015 року №485 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за пп. «г» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (через скорочення штатів), виданий відповідно до законодавства. У зв'язку з цим, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо поновлення на роботі позивача, зобов'язання стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та зобов'язання розглянути кандидатуру позивача на зайняття посади в поліції.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2016 року у справі №804/1382/16 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до вимог статей 211-212 КАС України.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.О. Круговий