Справа № 812/269/16
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий в 1 інстанції - Борзаниця С.В.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"25" січня 2017 р. справа №812/269/16

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Челахової О.О., за участю позивача особисто, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у справі № 812/269/16 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про визнання нечинними наказів від 09.07.2009 року № 692 та від 14.07.2009 року № 313 о/с,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 30.03.2016 року звернувся до суду з позовом (який неодноразово було уточнено та збільшено), в якому просив: визнати поважними причини пропуску строків для звернення з позовом про оскарження наказів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 09.07.2009 року № 692 та № 313 о/с від 14.07.2009 року при притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення; поновити йому строк для звернення з позовом про оскарження наказів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 09.07.2009 року № 692 та № 313 о/с від 14.07.2009 року при притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення; визнати нечинними накази Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 09.07.2009 року № 692 та № 313 о/с від 14.07.2009 року при притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення; стягнути з відповідача на його користь борг по виплаті грошового забезпечення за березень 2009 року у сумі 455 грн., борг за липень 2009 року у сумі 998,20 грн., компенсацію за невикористану відпустку у 2009 році у сумі 1105,15 грн., індексацію зазначених доходів станом на момент подання позовної заяви у сумі 2915,06 грн.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у справі № 812/269/16 адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в частині позовних вимог про визнання нечинними наказів від 09.07.2009 року № 692 та від 14.07.2009 року № 313 о/с залишено без розгляду.

Позивач не погодився із зазначеним рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для подальшого розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги послався на норми Кодексу адміністративного судочинства та зазначив, що обґрунтуванням його клопотання про поновлення строку для звернення до суду з позовом про оскарження наказів від 09.07.2009 року № 692 та від 14.07.2009 року № 313 о/с стало те, що фактично ніякого прогулу у нього не було в період з 16.06.2009 року по 27.06.2009 року, оскільки в зазначений період він був звільнений від службових обов'язків по догляду за хворою дитиною, що підтверджується відповідними довідками. З причини того, що документи щодо поважності причин невиходу на службу в період з 16.06.2009 року по 27.06.2009 року десь загубились, він не зміг належним чином оскаржити зазначені накази.

Апелянт зазначає, що сам факт того, що він не мав відповідного документа для підтвердження наведених вище обставин, не давав йому своєчасно оскаржити накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення.

Позивач у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, на адресу суду надіслав письмові заперечення на апеляційну скаргу позивача. З огляду на приписи ч. 4 ст. 196 КАС України його неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, наданих заперечень, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою цієї статті визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Позивач звернувся до суду 30.03.2016 року з позовом (який неодноразово було уточнено та збільшено), в якому просив: зокрема, визнати поважними причини пропуску строків для звернення з позовом про оскарження наказів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 09.07.2009 року № 692 та № 313 о/с від 14.07.2009 року при притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення; поновити йому строк для звернення з позовом про оскарження наказів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 09.07.2009 року № 692 та № 313 о/с від 14.07.2009 року при притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення; визнати нечинними накази Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 09.07.2009 року № 692 та № 313 о/с від 14.07.2009 року при притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення (а.с. 2-3, 69-71).

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ГУМВС України в Луганській області від 14.07.2009 року № 313 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2, оперуповноваженого відділу боротьби з незаконною міграцією управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління МВС України в Луганській області звільнено з органів МВС у запас Збройних сил за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) (а.с. 8).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду за вказаними позовними вимогами, оскільки право на оскарження спірних наказів у позивача виникло з 15.07.2009 року.

Згідно з ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позивач в апеляційній скарзі щодо поважності причин пропуску строку вказує на ту обставину, що фактично в період з 16.06.2009 по 27.06.2009 ніякого прогулу у нього не було, оскільки в зазначений період він був звільнений від службових обов'язків по догляду за хворою дитиною. Але довідки сектору медичного забезпечення ГУМВС України в Луганській області від 21.12.2012 № 22/1237 Державного закладу «Луганський Національний університет імені Тараса Шевченка» та довідка про хворобу дитини загубилися в секторі медичного забезпечення, про що позивачу стало відомо лише у травні 2016 року, коли було отримано від УОЗ Рубіжанської міської ради Луганської області довідку сектору медичного забезпечення ГУМВС України в Луганській області від 21.12.2012 № 22/1237, яка була помилково направлена на адресу УОЗ Рубіжанської міської ради.

Колегія суддів зазначає, що у серпні 2009 року позивач звертався до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до ГУМВС України в Луганській області про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та поновлення на посаді. Ухвалою суду від 24.12.2009 року у справі № 2а-25000/09/1270 адміністративний позов було залишено без розгляду. Ухвала суду позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалася та набрала законної сили.

Крім того, позивач у січні 2013 року звертався до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання незаконним звільнення, визнання незаконним його переслідування, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 31.01.2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.03.2013 року, відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в частині позовних вимог про визнання незаконним переслідування, стягнення моральної шкоди за незаконне переслідування, позовні вимоги до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання незаконним звільнення, стягнення моральної шкоди за незаконне звільнення залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.01.2016 року ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 31.01.2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.03.2013 року залишено без змін (а.с.76-77).

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що у січні 2013 року, коли він звертався повторно із позовом про оскарження звільнення, він мотивував причини пропуску строку із звернення до суду із позовом наявністю погроз з боку колишнього керівництва та переслідування. Звернувшись із позовом у 2016 році із позовом про оскарження наказів про звільнення, пропуск строку для звернення до суду з зазначеними позовними вимогами він мотивував наявністю зовсім інших причин, а саме: фактично ніякого прогулу у нього не було в період з 16.06.2009 року по 27.06.2009 року, оскільки в зазначений період він був звільнений від службових обов'язків по догляду за хворою дитиною, що підтверджується відповідними довідками. З причини того, що документи щодо поважності причин невиходу на службу в період з 16.06.2009 року по 27.06.2009 року десь загубились, він не зміг належним чином оскаржити зазначені накази до травня 2016 року.

Отже, позивач обґрунтовує свої вимоги про поновлення строку звернення до суду із позовом, різним мотивуванням позовних заяв, які були заявлені у 2013 році та 2016 році.

Колегія суддів не сприймає такі доводи, як належний доказ поважності причин пропуску строку та зазначає, що позивачем не вказано жодних перешкод для звернення до суду на протязі майже 7-х років з моменту виникнення спірних правовідносин.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали про залишення частини позову без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 211, 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у справі № 812/269/16 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 26 січня 2017 року.

Колегія суддів: Г.М. Міронова

Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко