Справа № 826/5443/16
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2017 року № 826/5443/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, за участю третьої особи - Київського міського центру зайнятості про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, (надалі - ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, відповідач), за участю третьої особи - Київського міського центру зайнятості (надалі також третя особа) про визнання протиправними та скасування постанов, ухвалених 21.03.2016р. у виконавчому провадженні №49233947 про стягнення виконавчого збору у розмірі 1 128, 11 грн. та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 116,82 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження, в рамках якого відповідачем винесено оскаржувані постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, направлена відповідачем з порушенням строків та способу, визначених законодавством.

Окрім того, позивач зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №49233947 не містить вимог щодо добровільно виконання рішення суду та не містить строку для такого виконання, що надається боржнику.

В той же час, рішення суду позивачем виконано добровільно, про що повідомлено ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, а отже, оскаржувані постанови винесені безпідставно та підлягають скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, письмових заперечень з приводу заявлених позовних вимог суду не надав.

Представник третьої особи у судове засідання не заявився, письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог суду не надав.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

Державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Шевченко О.Д. на підставі ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49233947 від 04.11.2015р. з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва №2а-16944/11/2670 від 07.06.2012р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь КМЦЗ боргу в сумі 11 218,11 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, вказана постанова відправлена відповідачем поштою без поштового повідомлення про вручення та отримана позивачем 12.11.2015р.

Державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Полінським В.А. винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 21.03.2016р. у ВП №49233947, згідно якої у зв'язку із невиконанням рішення суду у добровільному поряду у наданий строк з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 1 128,11 грн.

Окрім того, державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві винесено постанову від 21.03.2016р. у ВП №49233947 про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих , якою з боржника стягнуто 116,82 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи, щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до частини 2 статті 17 цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, такі документи, як виконавчі листи.

Згідно з положеннями статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Як вбачається з матеріалів справи, у постанові про відкриття виконавчого провадження №49233947 від 04.11.2015р., всупереч нормам чинного законодавства, державним виконавцем не зазначено про необхідність боржнику самостійно виконати рішення та не зазначено строк для добровільного його виконання.

Окрім того, в порушення норм статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» вказаною постановою про відкриття виконавчого провадження не попереджено боржника, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом.

Окрім того, згідно частин 1-5 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Проте, всупереч нормам чинного законодавства, відповідач направив постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом без повідомлення про вручення.

Відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У відповідності до положень статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Суд зазначає, що відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» з відповідними змінами, роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Провівши системний аналіз зазначених норм права суд приходить до висновку, що у випадку невиконання боржником рішення майнового характеру у встановлений державним виконавцем строк, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню.

Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору від 21.03.2016р. ВП №49233947 відповідач зазначає, що боржнику запропоновано виконати рішення в самостійному порядку в строк для його самостійного виконання 11.11.2015р., проте, як зазначалось вище, вказані обставини спростовані наявними в матеріалах справи доказами.

В той же час, боржник самостійно виконав рішення суду та сплатив суму боргу у розмірі 11 281,18 грн., про що відповідача повідомлено заявою від 18.12.2015р. Вказана заява цього ж дня отримана відповідачем.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність постанови від 21.03.2016р. ВП №49233947 про стягнення виконавчого збору у розмірі 1 128, 11 грн. та про наявність підстав для її скасування.

Відповідно до ч. 5 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 4.15. Інструкції «Про проведення виконавчих дій», затвердженої Наказом Мінюсту № 74/5 від 15.12.1999p. про суми витрат на проведення виконавчих дій державний виконавець складає акт про витрати на проведення виконавчих дій (додаток 35), в якому зазначаються перелік та суми витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, а також документи, якими вони підтверджуються, з доданням копій таких документів.

Про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій державний виконавець зобов'язаний винести постанову, яка разом з актом про витрати на проведення виконавчих дій затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби (додаток 3).

В той же час, відповідач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження зазначеної суми витрат на проведення виконавчих дій,зокрема, акт про витрати та доказів затвердження начальником відповідного органу державної виконавчої служби актів та оскаржуваної постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, а отже, зазначена постанова є протиправною і підлягає скасуванню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем не доведено правомірність винесення оскаржуваних постанов.

Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги положення ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваних постанов.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанови відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, ухвалені 21.03.2016р. у виконавчому провадженні №49233947 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 1 128, 11 грн. та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 116,82 грн.

Присудити на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відділу державної виконавчої служби подільського районного управління юстиції у м. Києві.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко