Справа № 533/60/17
Суддя: Оксенюк М. М.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

20.01.2017 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/60/17
УХВАЛА Провадження № 2-а/533/4/17

Іменем України

20 січня 2017 року селище Козельщина

Суддя Козельщинського районного суду Полтавської області Оксенюк М.М. розглянувши матеріали адміністративного позову УПСЗН Козельщинської райдержадміністрації до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів, -

встановив :

20.01.2017 року позивач УПСЗН Козельщинської райдержадміністрації звернувся до суду із вищезазначеним адміністративним позовом про стягнення надміру виплачених коштів.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі заяви відповідача ОСОБА_1 та доданих документів останній призначалась та виплачувалась щомісячна адресна допомога особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 01.02.2015 року по 28.08.2016 року щомісячно в розмірі 884,00 грн.

Далі позивачем в позові зазначено, що у ході проведеної перевірки головним державним соціальним інспектором УПСЗН Козельщинської райдержадміністраці було встановлено факт подання відповідачем ОСОБА_1 недостовірної інформації, яка вплинула на призначення грошової допомоги.

Станом на 23.02.2015 року у відповідача зокрема у її чоловіка ОСОБА_2 був наявний житловий будинок за адресою: с. Ганівка, вул. Колгоспна,3, Козельщинського району Полтавської області, де вона проживала.

Протокольним рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 10 від 19.09.2016 року відмовлено у призначені адресної допомоги, про що повідомлено розпорядження центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Управлінням 30.09.2016 року було направлено повідомлення про припинення виплати та запропоновано повернути надмірно виплачені кошти у розмірі відповідно з чинним законодавством та запропоновано повернути виплачені надміру кошти в сумі 15 832,98 грн., але добровільно відповідач ОСОБА_1 до цього часу кошти не повернула.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України вбачається, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України вбачається, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, з урахуванням вимог статті 2 КАС України суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обовязку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до ч.4 ст.50 КАС України вбачається, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 ч. 4 ст.50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об"єднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб. Пункт 5 ч.4 ст. 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права субєкта владних повноважень на адміністративний позов.

Як вбачається з адміністративного позову, відповідач отримавши кошти від позивача набула право власності на них.

Між позивачем та відповідачем виник спір щодо правомірності набуття відповідачем права власності на кошти в сумі 15 832,98 грн. та стягнення з відповідача цієї суми як з недобросовісного набувача.

Отже, спір має приватно-правовий характер, а не публічний характер і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Ч. 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах та Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України 22 вересня 2015 року у справі №21-2209а15 дійшла до висновку, що спір, заявлений органом влади, органом місцевого самоврядування, їхніми посадовими чи службовими особами, про стягнення з громадян сплачених їм надмірно сум допомоги по безробіттю, інших соціальних виплат має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Вищезазначений висновок також відображений в правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 25 травня 2016 року у справі №21-883а16 (2а-7275/11/1370) та від 13 вересня 2016 року у справі №21-1928а16 (826/2879/13-а).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Отже, за таких обставин суддя вважає, що слід відмовити позивачу у відкритті провадженні у справі, оскільки даний адміністративний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» вбачається, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Згідно до п.19 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору.

Отже, питання щодо повернення судового збору позивачу не вирішується.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ

Відмовити УПСЗН Козельщинської райдержадміністрації до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів.

Розяснити УПСЗН Козельщинської районної державної адміністрації Полтавській області про право звернутися до Козельщинського районного суду Полтавської області із таким позовом в порядку цивільного судочинства з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 119, 121 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-ти денний строк з дня отримання копії ухвали .

Ухвала надрукована суддею і є оригіналом.

Суддя