Справа № 826/2273/16
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2273/16 Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

17 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Безименної Н.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними дій, скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними дій відповідача по відмові у скасуванні постанови від 03.04.2015 «Про скасування процесуального документу», скасування постанови відповідача від 03.04.2015 «Про скасування процесуального документу».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, в зв'язку з порушенням судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконанні у відділі ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження №25426593 з примусового виконання виконавчого напису № 681, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щадко О.І. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири задовольнити вимоги ВАТ «Банк «БІГ Енергія» у розмірі 843 569,99 грн.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 31.03.2011 відкрито виконавче провадження № 25426593 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису. Сторонами виконавчого провадження є ОСОБА_2 (боржник) та ВАТ «Банк «БІГ Енергія» (стягувач).

Постановою державного виконавця від 06.10.2014 повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03.06.2014 - звернути стягнення на майно, що перебуває в іпотеці не виявляється можливим.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, між ВАТ «Банк «БІГ Енергія» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») укладено договір купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за кредитним договором №11/01-09-2005 від 07.09.2005 з усіма додатковими договорами, укладеними між ВАТ «Банк «БІГ Енергія» та ОСОБА_2

Крім того, 22.01.2014 між ВАТ «Банк «БІГ Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеного між сторонами в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №11/01-09-2005 від 07.09.2005.

В подальшому, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.03.2014 у справі №754/3686/14-ц, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.04.2015, замінено стягувача ВАТ «Банк «БІГ Енергія» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у виконавчому провадженні №25426593.

На підставі вказаної ухвали суду, державним виконавцем винесено постанову від 08.04.2015 у ВП №25426593 про заміну сторони виконавчого провадження зі стягувача ВАТ «Банк «БІГ Енергія» на стягувача ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Також, постановою від 03.04.2015 начальником відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві при розгляді листа ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» скасовано документ «Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу (п.9 ч.1 ст.47)» від 06.10.2014.

Однак, у зв'язку з тим, що постановою Верховного суду України від 18.11.2015 скасовано рішення попередніх інстанцій, в тому числі, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14.03.2014 у справі №754/3686/14-ц, позивач звернувся із заявою від 18.12.2015 до відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про скасування постанов від 03.04.2015 та від 08.04.2015.

Постановою державного виконавця від 03.02.2016 скасовано лише документ «Постанова про заміну сторони виконавчого провадження» від 08.04.2015.

Позивач, вважаючи дії відповідача по відмові у скасуванні постанови від 03.04.2015 «Про скасування процесуального документу» та безпосередньо вказану постанову протиправними, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови від 03.04.2015.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Так, статтею 1 вказаного Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 17 Закону України «Про виконавче провадження» визначений перелік виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою.

Так, згідно з частиною другою вказаної статті відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»;

10) рішення (постанови) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Так, підставою для повернення стягувачу виконавчого документу у виконавчому провадженні №25426593 стала наявність мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03.06.2014.

Разом з цим, відповідно до ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, оскаржувана постанова про скасування процесуального документу від 03.04.2015 №25426593 винесена начальником відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві у зв'язку з тим, що під час проведення перевірки виконавчого провадження №25426593 встановлено, що державним виконавцем не направлено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо виявлення зареєстрованого на праві власності іншого нерухомого майна, що зареєстровано за боржником.

Разом з цим, звертаючись до відповідача з заявою про скасування оскаржуваної постанови, позивач, як на підставу для такого скасування, посилався на те, що 18.11.2015 Верховним Судом України була винесена постанова про скасування ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 14.03.2014, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 09.04.2015 та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.07.2015, а провадження у справі закрито.

Так, як вбачається з матеріалів справи, підставою для закриття провадження стало порушення судами попередніх інстанцій підсудності, оскільки виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В зв'язку з цим, як було зазначено вище, державним виконавцем відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Ніколаєвим С.В. винесена постанова від 03.02.2016 про скасування процесуального документу, а саме «Постанова про заміну сторони виконавчого провадження» від 08.04.2015.

При цьому, зазначені вище судові рішення, скасовані постановою Верховним Судом України від 18.11.2015, не були підставою для прийняття оскаржуваної постанови від 03.04.2015, а тому, як вірно зазначено судом першої інстанції, у начальника відділу були відсутні підстави для скасування постанови від 03.04.2015.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується яз висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання протиправними дій відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві по відмові у скасуванні постанови від 03.04.2015 «Про скасування процесуального документу».

Стосовно позовних вимог про скасування постанови відповідача від 03.04.2015 «Про скасування процесуального документу», колегія суддів зазначає наступне.

У квітні 2015 року ОСОБА_2 вже звертався до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, в якому, зокрема, просив скасувати постанову начальника відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві «Про скасування процесуального документ» від 3 квітня 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2015 року по справі №826/7532/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 жовтня 2016 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року справу №826/7532/15 прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 08 грудня 2016 року.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у провадженні іншого адміністративного суду є адміністративна справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як вже зазначалося вище, в позовній заяві ОСОБА_2 посилається на те, що постановою Верховного суду України від 18.11.2015 скасовано ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14.03.2014 у справі №754/3686/14-ц, на підставі якої державним виконавцем винесено постанову від 08.04.2015 у ВП №25426593 про заміну сторони виконавчого провадження зі стягувача ВАТ «Банк «БІГ Енергія» на стягувача ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та, як вважає позивач, і оскаржувану постанову від 03.04.2015.

Проте, колегія суддів вважає, що вказана обставина не змінює підстави позову в частині позовних вимог про скасування постанови відповідача від 03.04.2015 «Про скасування процесуального документу», а лише за певних обставин може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого адміністративного суду є адміністративна справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, оскільки предмет та підстави позову в цій частині ідентичні вимогам позивача, які заявлялись ним до відповідача раніше, пред'явивши дану позовну вимогу, позивач фактично прагне повторного розгляду й вирішення її судом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для розгляду й вирішення позовної вимоги про скасування постанови відповідача від 03.04.2015 «Про скасування процесуального документу».

Згідно частини першої статті 203 та пункту 3 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду у провадженні цього або іншого адміністративного суду є адміністративна справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на викладене, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування постанови відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 03.04.2015 «Про скасування процесуального документу» підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - залишенню без розгляду. В іншій частині постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 197, 198, 200, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування постанови відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 03.04.2015 «Про скасування процесуального документу» - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Безименна Н.В.

Федотов І.В.