Справа № 826/13842/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 січня 2017 року № 826/13842/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства «Центр Промінь»
доПодільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві
провизнання недійсними платіжних вимог, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Центр Промінь» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, у якому просив:

- визнати недійсними платіжні вимоги №221/15 від 05.02.2016 року;

- зобов'язати відповідача повернути кошти в сумі 12 974,51 грн. та 1 992,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що платіжні вимоги відповідача не відповідають вимогам законодавства, що призвело до порушення законних інтересів позивача.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень по суті позову не надав, надіслав на адресу суду копії матеріалів виконавчого провадження ВП №49638706.

З огляду на неявку в судове засідання представника відповідача, який згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України є таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Соснівський районний суд м. Черкаси видав виконавчий лист у справі 712/5103/15-ц.

Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві 14.12.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49638706.

05.02.2016 року складено платіжні вимоги №221/15, у яких зазначено реквізити Приватного підприємства «Центр Промінь» та суму, що підлягає перерахуванню:

- банк платника ПАТ «Укрсоцбанк», код банку 300023, рах.№6913, сума 12 974,51 грн.;

- банк платника ПАТ «Укрсоцбанк», код банку 300023, рах.№7551, сума 12 974,51 грн.

Крім того, у вказаних вимогах зазначено призначення платежу: керуючись ст.ст. 5, 11, 28, 52, 53, 65 Закону України «Про виконавче провадження», ст.59 «Про банки та банківську діяльність». Згідно наказу Господарського суду м. Києва №712/5103/15-ц від 19.11.2015 року про стягнення з Приватного підприємства «Центр Промінь» на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 12 974,51 грн.

Як зазначено позивачем, з рахунку №6913 було стягнуто 12 974,51 грн., а з №7551 - 1 992,05 грн.

Надаючи правову оцінку заявленим позивачем вимогам, з урахуванням викладених ним обставин, суд враховує наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі - Закон №606-XIV).

Відповідно до ст.1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

У ч.1 ст.2 Закону №606-XIV зазначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно ч.1 ст.6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У ч.2 ст.11 Закону №606-XIV зазначено, що, державний виконавець, крім іншого, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У ч.1 ст.17 Закону №606-XIV зазначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Главою 5 Закону № 606-XIV визначені особливості звернення стягнення на майно боржника - юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.65 Закону №606-XIV державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Постановою Національного банку України від 21.01.2004 №22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція №22), главою 5 якої врегульовано процедуру примусового списання коштів.

У п.5.1 Інструкції №22 зазначено, що Відповідно до статті 1071 Цивільного кодексу України кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його доручення на підставі рішення суду, а також у випадках, установлених законом.

Згідно п.5.2 Інструкції №22 примусове списання коштів банки виконують з рахунків, які відкриті клієнтами в банках відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття та використання рахунків.

Відповідно до п.5.3 Інструкції №22 примусове списання коштів з рахунків платників ініціюють стягувачі (орган державної виконавчої служби) на підставі виконавчих документів, установлених законами України.

У п.5.4 Інструкції №22 зазначено, що за необґрунтованість примусового списання коштів, недостовірність даних, зазначених у платіжній вимозі, стягувач несе відповідальність згідно із законодавством України.

Відповідно до п.5.5 Інструкції №22, для примусового списання коштів стягувач оформляє не менше ніж у трьох примірниках платіжну вимогу за формою, наведеною в додатку 4, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції та цій главі.

У реквізиті «Призначення платежу» платіжної вимоги стягувач зазначає назву, дату видачі та номер (якщо він присвоєний) виконавчого документа. Якщо в реквізиті «Призначення платежу» платіжної вимоги зазначено характер сум, що підлягають списанню згідно з виконавчим документом, то платіжна вимога виконується відповідно до пункту 2.22 глави 2 цієї Інструкції. Виконавчий документ, на підставі якого оформлено платіжну вимогу, банку не подається.

Відповідно до пункту 5.6 Інструкції №22 платіжну вимогу стягувач подає до банку, що його обслуговує, разом із двома примірниками реєстру платіжних вимог за формою, наведеною в додатку 9 до цієї Інструкції, реквізити якого заповнюються згідно з вимогами, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції.

Банк, що обслуговує стягувача, приймає платіжні вимоги протягом 10 календарних днів з дати їх складання, а банк платника - протягом 30 календарних днів з дати їх складання.

Згідно п.5.7 Інструкції №22 якщо платник і стягувач обслуговуються в різних банках, то банк, що обслуговує стягувача, надсилає банку платника не менше ніж два примірники платіжної вимоги на примусове списання коштів. Крім того, стягувачу повертається не менше ніж один примірник платіжної вимоги та реєстру платіжних вимог. Один примірник реєстру платіжних вимог залишається в банку, що обслуговує стягувача.

Відповідно до п.5.8 Інструкції №22 якщо стягувач сам надсилає до банку платника (відповідно до пункту 2.13 глави 2 цієї Інструкції) платіжну вимогу на примусове списання коштів, то банк, що обслуговує стягувача, повертає стягувачу всі примірники платіжної вимоги та не менше ніж один примірник реєстру. Примірник реєстру платіжних вимог із написом про одержання примірників платіжної вимоги, засвідчений підписом стягувача, залишається в банку, що обслуговує стягувача.

Згідно п.5.9 Інструкції №22 банк платника приймає до виконання платіжну вимогу стягувача незалежно від наявності достатнього залишку коштів на рахунку платника і не має права повертати її в разі неподання стягувачем реєстру платіжних вимог.

Банк платника в платіжній вимозі не перевіряє заповнення реквізитів, визначених в абзаці четвертому пункту 2.4 глави 2 цієї Інструкції.

Банк платника в платіжній вимозі має право робити виправлення в номері рахунку платника, назві та коді банку платника в разі їх зміни з ініціативи банку платника (у зв'язку з реорганізацією банку, зміною в банку правил бухгалтерського обліку, виконанням банком вимог законодавства). Виправлення в платіжній вимозі банк виконує відповідно до пункту 2.26 глави 2 цієї Інструкції.

Відповідно до п.5.10 Інструкції №22 у разі недостатності коштів на рахунку платника банк виконує платіжну вимогу в межах залишку коштів згідно з главою 2 цієї Інструкції.

Часткову оплату платіжної вимоги банк оформляє меморіальним ордером, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає номер і дату платіжної вимоги, яку частково сплачено, суму, що залишилася до сплати, та повторює текст, що наведений у реквізиті "Призначення платежу" цієї платіжної вимоги. Для підтвердження часткової оплати відповідальний виконавець на примірнику платіжної вимоги окреслює реквізит «Сума» та зазначає на зворотному боці дату, суму часткового платежу, засвідчуючи це своїм підписом.

Примірник платіжної вимоги, на підставі якого здійснено часткову оплату, залишається на зберіганні в банку платника.

Згідно п.5.11 Інструкції №22 банк не пізніше ніж наступного робочого дня повідомляє платника про надходження платіжної вимоги на примусове списання коштів з його рахунку, якщо умова про таке повідомлення передбачена договором банківського рахунку цього платника (у порядку, передбаченому договором).

Твердження позивача щодо недійсності оскаржуваних платіжних вимог підтверджується наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в рамках примусового виконання виконавчого провадження ВП №49638706 про стягнення з Приватного підприємства «Центр Промінь» на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 12 974,51 грн. прийнято платіжні вимоги від 05.02.2016 року №221/15.

За результатами дослідження вказаних платіжних вимог встановлено, що останні оформлені з порушенням вимог, встановлених Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, оскільки у розділі призначення платежу зазначено «згідно наказу Господарського суду м. Києва №712/5103/15-ц від 19.11.2015 року». Однак в матеріалах справи наявна копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №49638706 з примусового виконання виконавчого листа №712/5103/15-ц від 19.11.2015 року, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси.

Крім того, в матеріалах справи міститься також копія листа Господарського суду м. Києва, в якому зазначено, що наказ про примусове стягнення коштів з рахунків позивача у справі №712/5103/15-ц від 19.11.2015 року Господарським судом м. Києва не видавався.

Відповідно до ч.2 ст.82 Закону №606-XIV боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно ч.5 ст.82 Закону №606-XIV рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що платіжні вимоги від 05.02.2016 року №221/15 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача повернути кошти в сумі 12 974,51 грн. та 1 992,05 грн. суд зазначає наступне.

З листа ПАТ «Укрсоцбанк» вих.№67-8127 від 18.04.2016 року вбачається, що по боржнику Приватне підприємство «Центр-Промінь», , знаходиться на виконанні постанова про арешт коштів боржника б/н від 28.12.2015 року ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві (ВП №49638706) на суму 12 974,51 грн. при примусовому виконанні виконавчого листа №712/5103/15-ід від 19.11.2015 року виданого Соснівськнм районним судом м. Черкаси. 16.02.2016 року з рахунку боржника №6913 була списана платіжна вимога ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві №221/15 від 05.02.2016 року на суму 12 974,51 грн. та з рахунку №7551 платіжна вимога №221/15 від 05.02.2016 року на суму 12 974,51 грн. (виконана частково в сумі 1 992,05 грн.). В призначенні платежу в даних платіжних вимогах було указано інший виконавчий документ, ніж той, для забезпечення виконання якого накладено арешт, а саме - наказ №712/5103/15-ц від 19.11.2015 року, виданий Господарським судом м. Києва.

Згідно із ч.2 ст.45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Наказом міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013 року затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (далі по тексту - Порядок №787).

Згідно п.2 Порядку №787 він визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі).

Дія цього Порядку не поширюється на операції з бюджетного відшкодування податку на додану вартість та безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до п.3 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Згідно п.5 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Таким чином, повернення коштів можливе за умови надання до відповідного органу Казначейства наступних документів: заяви платника, подання Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, документів, які підтверджують зарахування коштів до відповідного бюджету.

Судом встановлено факт протиправності платіжних вимог від 05.02.2016 року №221/15, наслідком чого є їх скасування. Отже, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для стягнення з позивача коштів в сумі 12 974,51 грн. та 1 992,05 грн., які в подальшому було зараховано до бюджету.

Враховуючи зазначене, а також виходячи з положень ст.2, ч.2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав та свобод позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Подільський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчинити дії, спрямовані на повернення коштів в сумі 12 974,51 грн. та 1 992,05 грн., стягнутих з Приватного підприємства «Центр Промінь» на підставі платіжних вимог від 05.02.2016 року №221/15, в порядку передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов Приватного підприємства «Центр Промінь» задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати платіжні вимоги від 05.02.2016 року №221/15.

3. Зобов'язати Подільський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчинити дії, спрямовані на повернення коштів в сумі 12 974,51 грн. та 1 992,05 грн., стягнутих з Приватного підприємства «Центр Промінь» на підставі платіжних вимог від 05.02.2016 року №221/15, в порядку передбаченому чинним законодавством.

4. В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

5. Судові витрати в сумі 1 378,00 грн. присудити на користь Приватного підприємства «Центр Промінь» за рахунок бюджетних асигнувань Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О.Іщук