Справа № 612/879/16-а
Суддя: Мороз О. І.
Дата ухвалення: 2017-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №612/879/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Мороза О.І., за участю секретаря Коняєвої Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харківської області про скасування рішення ХХIII сесії VII скликання від 23.11. 2016 №387- VII, зобовязання вчинити дію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харківської області в якому просить:

- скасувати рішення ХХIII сесії VII скликання Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харківської області від 23 листопада 2016 №387- VII «Про скасування рішення LIII сесії VI скликання селищної ради від 16 квітня 2015 року №1018-VI «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 щодо викупу земельної ділянки»;

- зобовязати Близнюківську селищну раду Близнюківського району Харківської області виконати рішення LIII сесії VI скликання селищної ради від 16 квітня 2015 року №1018-VI «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 щодо викупу земельної ділянки» щодо проведення на конкурсних умовах експертної грошової оцінки земельної ділянки по вул. Свободи, 18.

В обґрунтування позову посилається на наступне.

23 листопада 2016 року Близнюківська селищна рада Близнюківського району Харківської області (надалі Селищна рада) на ХХIII сесії VII скликання прийняла рішення №387- VII «Про скасування рішення LIII сесії VI скликання селищної ради від 16 квітня 2015 року №1018-VI «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 щодо викупу земельної ділянки» (надалі Рішення №387- VII).

Вказує, що їй на праві власності належить нежитлова будівля загальною площею 185,9 кв.м. по вул Свободи 18 (колишня Радянська) в смт. Близнюки, а отже на підставі ст. 120 ЗК України виникло право придбання цієї ділянки у власність. На час звернення до суду вона орендує земельну ділянку у відповідача. З метою викупу земельної ділянки вона із заявою звернулася до Селищної ради. Заява була розглянута та 16 квітня 2015 року прийняте рішення №1018-VI «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 щодо викупу земельної ділянки» (надалі Рішення №1018-VI) яким було погоджено продаж цієї ділянки. В Рішенні №1018-VI зазначена необхідність проведення на конкурсних засадах експертної грошової оцінки земельної ділянки та укладення договору про сплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. Оскільки протягом року Селищна рада не вчиняла жодних дій на виконання цього рішення, вона 16.11. 2016, звернулася до ради із заявою в якій просила надати примірник договору щодо сплати авансового внеску. Проте 23.11.2016 Селищна рада прийняла рішення №387- VII яким скасувала своє попереднє рішення №1018-VI, обґрунтовуючи його лише посиланням на рішення Конституційного Суду України №7рп/2009. Про Рішення №387- VII їй повідомлено листом від 30.11.2016 в якому, крім іншого, зазначено, що депутатським корпусом селищної ради VII скликання вирішено не відчужувати земельні ділянки під обєктами нерухомого майна.

Вважає, що дії Селищної ради не відповідають вимогам ст. 19 Конституції України, ст.ст. 120, 127, 128, 134 ЗК України, ч. 10 ст. 59 ЗУ «Про смісцеве самоврядування в Україні».

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на задоволенні свого позову наполягала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, вказуючи на порушення своїх прав на придбання у власність спірної земельної ділянки. Пояснила, що як власник земельної ділянки, вона б платила не орендну плату за землю, а земельний податок який в сумі значно менший.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях на позов, які були вивчені у судовому засіданні, що разом із її поясненнями у судовому засіданні, зводяться до наступного.

На підставі заяви ОСОБА_1 та керуючись ч.3 ст.128 Земельного кодексу України Селищна рада 16 квітня 2015 року прийняла Рішення №1018-VI.

Це рішення не можна вважати рішенням про перехід прав власності на земельну ділянку, відповідно до чого воно не може бути підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки. Воно є ненормативним актом, застосовується одноразово і після реалізації вичерпує свою дію.

Рішення не вичерпало свою дію фактом його виконання а тому, відповідно до приписів ст.ст. 19, 140, 143, 144, 146 Конституції України, ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. № 7-рп/2009 ( справа № 1-9/2009) вони, як орган місцевого самоврядування, представляючи територіальну громаду, діючи в межах своїх повноважень, прийняли 23 листопада 2016 року Рішення №387- VII яким скасували своє Рішення від 16 квітня 2015 року №1018-VI.

При цьому також посилаються на п.п. а,б ст. 12, ч.ч 1,2 ст. 116, ч.6 ст. 128 Земельного кодексу України, п.30 ст.26, ст. 60 Закону України "'Про місцеве самоврядування в Україні».

Також зазначають, що ст. 45 Регламенту Близнюківської селищної ради VII скликання передбачено, що рада може скасувати раніше прийняте рішення, але рада не може скасовувати свої рішення ненормативного характеру, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Вважають що від моменту прийняття Рішення №1018-VI для ОСОБА_1 відсутні будь-які правові наслідки, рішенням не погіршене існуюче становище позивача, а відтак і могло бути скасовано радою.

З посиланням на ч.1 ст. 12, ст.ст. 2,5 ЗК України, Рекомендацій Комітету ОСОБА_3 Європи № R(80)2, постанову Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року № П-278/10, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 року у справі № К/800/62158/13, п.1 ч.1 ст. 17, ч.2 ст. 2 КАС України стверджують, що адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади, а тому суд не може зобовязати Селищну раду на конкурсних умовах провести експертну грошову оцінку земельної ділянки по вул. Свободи, 18 в смт.Близнюки.

Вважають, що позивач має право отримати спірну земельну ділянку у власність але відчуження земельних ділянок є правом, а не обов'язком органу місцевого самоврядування.

Отже скасувавши рішення LIII сесії VI скликання Близнюківської селищної ради від 16.04.2015 року за № 1018-VI "Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 щодо викупу земельної ділянки", з тих мотивів, що селищна рада не бажає продавати земельну ділянку, рада діяла правомірно і в межах своїх повноважень.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши письмові заперечення на позов відповідача, безпосередньо, всебічно повно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити частково, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, є громадянкою України, про що свідчить фотокопія її паспорту(а.с.12-13).

Як вбачається із фотокопії протоколу проведення аукціону про реалізацію майна Близнюківської селищної ради від 04.05.2007, ОСОБА_1, за результатами торгів, отримала право на володіння нежитловим приміщенням «Дома Быта», яке розтащоване за адресою: вул. Радянська буд. 18 смт.Близнюки Харківської області(а.с.14-15).

Право власності ОСОБА_1 на цю будівлю також підтверджується і фотокопією договору купівлі-продажу від 29.05.2007, та фотокопією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно(а.с.16-18).

02.07.2010 рішенням XLVIII сесії V скликання №1106-V Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харківської області, «Про надання земельної ділянки по вул. Радянській 18 смт. Близнюки Харківської області в оренду ОСОБА_1П.» було вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо втановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та оформлення документів, що посвідчують право користування на умовах відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1, для комерційного користування, за вищевказаною адресою, надати ОСОБА_1, в оренду строком на 25 років, земельну ділянку площею 0,0435 га, для комерційного користування за вищевказаною адресою, за рахунок земель громадської забудови, орендну плату встановити у розмірі 10% від нормативної грошової оцінки(а.с.19).

28.07.2010 між Близнюківським селищним головою та ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі, в якому предметом договору є земельна ділянка для комерційних потреб, що знаходиться за адресою: вул. Радянська буд. 18 смт.Близнюки Харківської області, площею 0,0435 га. Строк дії договору - 25 років. До договору додано фотокопії викопіювання земельної ділянки, плану встановлених меж, акту погодженнямеж земельної ділянки, акту приймання передачі обєкта оренди, кадастровий план, висновок відділу держкомзему у Близнюківському районі, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель с. Близнюки(а.с.20-33).

16.04.2015 рішенням LIII сесії VI скликання №1018, Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харкіської області, «Про розгляд заяви ОСОБА_1, щодо викупу земельної ділянки» було вирішено погодити продаж ОСОБА_1 земельної ділянки по вул. Радянській 18 в смт.Близнюки Харківської області. де розташовано нежитлову будівлю- будинок побуту, загальною площею 0,0435 га.(а.с.34,35).

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

За Конституцією України:

- людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст.3);

- органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України(ст.19);

- кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства;

- місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи (ст. 140);

- матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад(ст. 142);

- органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду(ст. 144).

Отже системний аналіз вказаних конституційних норм свідчить що органи місцевого самоврядування, до яких належить і Селищна рада, наділені правом вирішувати питання місцевого значення але в в межах Конституції і законів України, їх фінансовою і матеріальною основою є в тому числі і земля, вони мають приймати рішення які є обов'язковими до виконання на відповідній території але в межах повноважень, визначених законом. При цьому Конститтуція України зобовязує їх діяти так щоб не порушувати права і свободи, відповідати перед людиною за свою діяльність.

Крім того їх діяльність обмежена такими рамками: діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ці норми закрплені і в ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом.

На виконання своїх повноважень 16.04.2015 рішенням LIII сесії VI скликання №1018 Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харкіської області, «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1, щодо викупу земельної ділянки» було вирішено:

- погодити продаж гр. ОСОБА_1 земельної ділянки по вул. Радянській 18 в смт. Близнюки Харківської області, де розташовано нежитлову будівлю- будинок побуту, загальною площею 0,0435 га;

- на конкурсних умовах провести експертну грошову оцінку цієї земельної ділянки для визначення її ціни;

- укласти з гр. ОСОБА_1, договір про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки у розмірі 20% вартості земельної ділянки, визначеною за нормативно грошовою оцінкою земельної ділянки за цією ж адресою. Голосували одноголосно.

Про наведене свідчать фотокопії рішення сесії, та протокол №53(а.с.76- 83).

При цьому в мотивувальній частині рішення зазначено, що воно прийняте на підставі ст.ст. 116,127,128 ЗК України, ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». В письмових запереченнях на позов також зазначено, що Рішення №1018-VI прийняте на підставі ч.3 ст. 128 ЗК України.

Так згідно Земельного Кодексу України:

- земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних

відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них… (ст.2);

- земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актам (ч.1 ст. 3);

- земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин (ч.1 ст. 4);

- завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель (ч.2 ст.4);

- до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад (п.а ст. 12); передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу(п.б ст.12);

- суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності (п.а.ст.80); територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності(п.б. ст.80);

- громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону(ч.1 ст. 116);

- набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116);

- органи державної влади, ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом(ч.1 ст.127);

- продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень (ч.1 ст. 128);

- рішення ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки(ч.6 ст. 128).

- ціна земельної ділянки визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться субєктами господарювання, які є субєктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до закону, на замовлення органів державної влади, ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Фінансування робіт з проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється за рахунок внесеного покупцем авансу, що не може бути більшим ніж 20 відсотків вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки(ч.8 ст.128).

Рішення про відмову продажу земельної ділянки може бути оскаржено в суд (ч.10 ст. 128).

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд(ч.1 ст. 319 ЦК України).

Вищезазначені приписи ЦК України, ЗК України кореспондуються із нормами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»:

- місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України(ст.3);

- місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст;

- органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону(ч.1 ст. 16).

- від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч.5 ст. 16);-

- виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади(п.30 ч.1 ст. 26), вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин(п.36.ч.1 ст. 26);

- рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч.1 ст. 59);

- акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку(ч.10 ст. 59).

- територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю…(ч1 ст. 60).

- органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати… (ч.5 ст. 60);

- доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою (ч.6 ст. 60).

Аналіз вищенаведених норм Цивільного Кодексу України, ЗемельногоКодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в їх сукупності свідчить про те, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цими законами, прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти саме у формі рішень. Рішення про прожаж земельної ділянки має бути прийняте лише на пленарному засіданні ради.Одним із основних завдань земельного законодавства є забезпечення права на землю громадян, а його принципом - забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави. Субєктами права власності на землю є громадяни (ОСОБА_1 ) та юридичні особи - територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування на землі комунальної власності (Селищна рада). Громадяни набувають право власності на землю комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. До повноважень Селищної ради у галузі земельних відносин на території селища належить в тому числі і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян. Набуття права на землю громадянами за рішеннями органу місцевого самоврядування здійснюється і шляхом передачі земельних ділянок у власність через механізм продажу. Рішення селищної ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки. При цьому ціна земельної ділянки визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться субєктами господарювання, які є субєктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до закону, на замовлення органу місцевого самоврядування Селищної ради. Фінансування робіт з проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється за рахунок внесеного покупцем авансу, що не може бути більшим ніж 20 відсотків вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки. Тобто мало б бути здійснене за рахунок позивача ОСОБА_1

Як вбачається із Рішення №1018-VI, воно прийняте на підставі вищезазначених законодавчих приписів.

Особі яка звернулася із заявою до Селищної ради ОСОБА_1, на пленарному засіданні ради погоджено продаж земельної длянки яка розташована в смт. Близнюки із зазначенням її адреси, площі та будівлі яка на правах власності їй належить та розташована на цій земельній ділянці. Вирішено на конкурсних умовах провести експертну грошову оцінку цієї ділянки для визначення її ціни. Рада зобовязалася укласти із ОСОБА_1 договір про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Отже рішення прийняте відповідно до приписів Земельного Кодексу України і містить усі необхідні ознаки волевиявлення Селищної ради на продаж конкретної земельної ділянки ОСОБА_1

Отримання ОСОБА_1 вищезазначеної ділянки у власність передбачено і п.3.6 вищезазначеного договору оренди землі(а.с.22).

В обґрунтуванні заперечень на позов відповідач зазначив, що депутати Селищної ради VII скликання вирішили не відчужувати земельні ділянки, тому і приняли Рішення №387-VII.

Разом із тим представник Селищної ради у судовому засіданні пояснила, що окреме рішення сесії з цього приводу не приймалося. Не вбачається це і з протоколу Рішення сесії від 23.11. 2016 року, що суперечит вимогам ч.6 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Тим самим відповід визнав що цей спір є спором з приводу скасування рішення ради яким вирішувалося питання купівлі-продажу земельної ділянки.

Крім того, заперечуючи проти вимог позивача, викладених в п.2 позовної заяви, відповідач також свою позицію обґрунтовує виходячи з того що між Селищною радою та ОСОБА_1 виникли правовідносини, повязані саме з купівлею-продажем земельної ділянки, оскільки посилається на ч.1ст. 12, ч.2 ст. 5, ст. 128 ЗК України інш.

В запереченнях на позов відповідач вказав, що рішення про перехід права власності на земельну ділянку приймається на піставі п.30 ст.26, ст. 60 Закону України "'Про місцеве самоврядування в Україні" на пленарному засіданні сесії селищної ради із зазначенням договірної ціни та моменту переходу права власності на земельну ділянку. Разом з тим таких п.30 ст.26, ст. 60 Закону України "'Про місцеве самоврядування в Україні" таких норм не містять.

Наведеним вище спростовуються і твердження відповідача, що Рішенням №1018-V1 не можна вважати рішенням про перехід прав власності на земельну ділянку, воно не може бути підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, для ОСОБА_1 відсутні будь-які правові наслідки при скасуванні рішення, рішенням не погіршене існуюче становище позивача.

Проте за Рішенням №1018-V1 у Селищної ради виник обовязок продати, а у ОСОБА_1 купити земельну ділянку. Селищна рада зобовязалася на конкурсних умовах провести експертну грошову оцінку земельної ділянки з метою визначення її вартості, а потім укласти із ОСОБА_1 договір оплати авансового внеску для викупу землі. Щодо цього договору у ОСОБА_1 виникав обовязок як у сторони по договору.

Крім того відповідачем не спростоване твердження позивача, що розмір коштів за оренду землі перевищує розмір коштів за сплату земельного податку, а тому і в цій частині порушуються її права оскільки вона продовжує сплачувати саме орендну плату.

Відповідач не заперечує право позивача на викуп спірної земельної ділянки але вважає, що відчуження земельних ділянок є правом, а не обов'язком органу місцевого самоврядування.

Суд вважає, що реалізуючи свої право, задовольняючи заяву ОСОБА_1, відповідач і прийняв Рішенням №1018-V1 яким погодив продаж землі та визначив подальший механізм реалізації цього рішення.

Судом встановлено, щ Рішенням №1018-V1 прийняте ще 16.04. 2015 року і в результаті бездіяльності відповідача не виконується навіть за письмовим зверненням ОСОБА_1 з приводу підписання договору про оплату нею авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Так 16.11.2016 ОСОБА_1 звернулася до голови Близнюківської селищної ради з заявою, в якій на виконання Рішенням №1018-V1 просила надіслати їй договір про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки (а.с.16)

17.11.2016, зазначену заяву Селищна рада отримала, про що свідчить фотокопія рекомендованого повідомлення про вручення…(а.с.37).

23.11.2016 рішенням XXIII сесії VII скликання №387-VII вирішено скасувати рішення LIII сесії VI скликання селищної ради від 16.04.2015 за №1018 VI «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 щодо викупу земельної ділянки», про що свідчить фотокопія рішення(а.с.8-11).

При вивчення цього рішення судом встановлено, що єдиною підставою для скасування попереднього рішення сесії (Рішення №1018-V1) є посилання на рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року за №7-рп/2009 та ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» - право ради на скасування власних рішень. Відсутнє будь-яке обґрунтування рішення нормами Цивільного та Земельного кодексів України. При посиланні на ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не вказані частина та пункти.

Прийнявши Рішення №387-VII Селищна рада фактично відмовила у реалізації визнаного ними ж права ОСОБА_1 на викуп земельної ділянки на якій розміщена споруда, належна їй на праві власності, оскільки скасувала Рішення №1018-V1.

Такі дії ради суперечать і практиці Європейського Суду з прав людини.

Зокрема Європейський Суд у справі YVONNE VAN DUYN V. HOME OFFICE (Сase 41/74 VAN DUYN V. HOME OFFICE) щодо принципу юридичної визначеності зазначив що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Крім того виключні підстави для відмови в продажу земельної ділянки є тільки ті, що зазначені у ч.5 ст. 128 ЗК України, а саме: неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; якщо щодо суб'єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності; встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність, відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Діючи неправомірно на жодну з цих підстава відповідач, при прийнятіті рішення не послався.

Отже твердження відповідача що Рішення №1018-VI не може бути підставою для подальшого укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки є хибним.

Сторони і суд погодилися з тим що Рішення №1018-V1 не є нормативно-правовим актом, а є актом який застосовується одноразово і після реалізації вичерпує свою дію. Станом на час його оскарження рішення не вичерпало свою дію фактом виконання.

За таких обставин відповідач вважає, що на підставі Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. № 7-рп/2009, справа № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) воно може бути скасоване Селищною радою.

Як зазначалося вище, на норми інших законів Селищна рада, скасовуючи рішення, не посилалася.

Суд погоджується з твердженнями відповідача, що - органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету ОСОБА_3 України.

Та разом із тим за принципом гарантування стабільності суспільних відносин Селищна рада хоч і має право на скасування своїх рішень, проте лише в випадках їх явної незаконності або обґрунтованої необхідності. При цьому, підстави такого скасування мають бути чіткими та повинні зазначатись у відповідному рішенні, що із Рішення №387- VII не вбачається. В цьому рішенні, як зазначалося вище, взагалі відсутня будь- яка аргументація на користь його прийняття крім мотивування права на скасування.

У Рішенні від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) на яке посилається відповідач, Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Таке правило передбачене і в ст. 45 Регламенту Близнюківської селищної ради VII скликання, затвердженого рішенням II сесії VII скликання селищної ради від 19.11.2015 року за № 7-VII, на що посилається відповідач, де вказано що лище за мотивованим поданням голови ради, постійної комісії, інших субєктів, що відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є ініціаторами і розробниками проекту рішення, рада може скасувати раніше прийняте рішення, але рада не може скасовувати свої рішення ненормативного характеру, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Судом встановлено, що Рішення №1018-VI не виконане і саме з вини Селищної ради, проти припинення правовідносин які виникли щодо нього ОСОБА_1 заперечує.

З протоколу №23 сесії Селищної ради від 23.11. 2016, коли було прийнняте Рішення №387- VII, не вбачається наявність мотивування для прийняття цього рішення чи його обговорення(а.с.68-73). Доказів відповідачем щодо цього і в судовому засіданні також ненадано..

Наведеним вище спростовуються і інші заперечення відповідача щодо вимог п.1 позовної заяви.

За таких обставин вимоги позивача про скасування рішення Селищної ради №387- VII слід задовольнити оскільки відповідачем вони належними та допустимими доказами не спростовані.

Рішення сесій ради, протоколи сесій вивчені у судовому засіданні в оригіналах.

Вимоги позивача ОСОБА_1 щодо зобовязання Селищної ради виконати Рішення №1018-VI в частині проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Суд своєю постановою скасовує Рішення №387-VII, отже чинним залишається Рішення №1018-VI яким і передбачено обовязок Селищної ради провести на конкурсних основах експерну оцінку спірної земельної ділянки.

Крім того згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_3 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналогічна правова позиція підтверджується і постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року № П-278/10 де встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 року у справі № К/800/62158/13 встановлено, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого субєкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Зазначений спір виник в процесі продажу земельної ділянки Селищною радою ОСОБА_1 отже він не набув ознак приватноправового характеру а тому підсудній Близнюківському районному суду Харківської області як адміністративному суду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Цей обовязок відповідачу був доведений шляхом надіслання ухвали судді від 21 грудня 2016 року де відображена зазначена норма (а.с.40).

Отже в адміністративному судочинстві обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів правомірність своїх заперечень проти адміністративного позову, законність та обґрунтованість винесеного Рішення №387- VII

Щодо позивача, то він на виконання вимог ч.1 ст.71 КАС України, частково довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Для поновлення порушеного права позивача Рішення №387- VII необхідно скасувати. В іншому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.ст. 87,94 КАС України з місцевого бюджету Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харківської області на користь ОСОБА_1 мають бути стягнені документально підтверджені понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн, враховуючи часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.19, 140,143,144,146 Конституції України, ст.ст. 26, 59, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 2,5,12,116,128,134,158 Земельного Кодексу України, ст.ст. 316,317 ЦК України, ст. 9, 69-71, 94, 158-163,167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харківської області про скасування рішення ХХIII сесії VII скликання від 23.11. 2016 №387- VII, зобовязання вчинити дію, задовольнити частково.

Скасувати рішення ХХIII сесії VII скликання Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харківської області від 23 листопада 2016 №387- VII «Про скасування рішення LIII сесії VI скликання селищної ради від 16 квітня 2015 року №1018-VI «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 щодо викупу земельної ділянки».

Стягнути з місцевого бюджету Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харківської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

В іншому у задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного адміністративного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками провадження.

Суддя О.І. Мороз

21 січня 2017 року