Справа № 808/1611/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

18 січня 2017 року м. Київ К/800/1928/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з вказаним адміністративним позовом й зазначала, що її заробітна плата з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року повинна була обчислюватися в розмірах, установлених статтею 144 Закону України від 07.07.2010p. №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 14.10.2014p. №1697-VII «Про прокуратуру», а з 29 березня 2015 року - абзацом другим частини першої статті 147 Закону України від 07.07.2010p. №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 12.02.2015р. №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», з урахуванням усіх надбавок, щомісячних премій та інших виплат, які нараховуються залежно від посадового окладу. Проте, у вказаних розмірах заробітна плата їй не виплачувалась, а тому, посилаючись на те, що така бездіяльність відповідача порушує її права, просила зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26.10.2014р. по 28.03.2015р. відповідно до розміру посадового окладу, визначеного ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про прокуратуру»), та з 29.03.2015р. по 31.12.2015р. в розмірі, відповідно до розміру посадового окладу, визначеного абз.2 ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»), з урахуванням усіх складових заробітної плати, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року, відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач подала касаційну скаргу, в якій просила скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Також, у касаційній скарзі ОСОБА_1 порушено питання про поновлення строку касаційного оскарження, й вказані причини пропуску такого строку є достатніми для визнання їх поважними.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону України «Про оплату праці»).

За правилами статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону України Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та її виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав

Оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови №268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, ТУ ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мала правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічний висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститься і в постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 у справі №21-1726а16, від 13 липня 2016 року у справах №21-1888а16, №21-1488а16 та від 20 вересня 2016 року у справі №825/2609/15.

Що стосується нарахування заробітної плати у період з 09 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року, то в зазначений період відповідач здійснював нарахування та, відповідно, виплату заробітної плати позивача в розмірі, визначеному частиною 1 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та її виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів» в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», що набрала чинності 09 вересня 2015 року.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності прийнятих судами попередніх інстанцій рішень, а тому, з врахуванням наведених приписів пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк подання касаційної скарги.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник