Справа № 804/11553/15
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2017 рокусправа № 804/11553/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «БРИСТОЛЬ»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «БРИСТОЛЬ», третя особа: Дніпропетровська міська рада про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ :

Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «БРИСТОЛЬ» недоотримані міським бюджетом кошти пайової участі у сумі 1185618,64 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було досліджено статут підприємства, відповідно до якого директор товариства не мав права на укладення будь-яких договорів та вчинення будь-яких дій з субєктами господарювання будь-якої форми власності та фізичними особами на суму, що перевищує 1 відсоток від статутного капіталу, як наслідок додаткова угода №1 від 10.10.2012 та Додаткова угода №2 від 30.01.2015 до договору №390/3 від 21.08.2010 є недійсними, а відтак сплаті підлягає пайовий внесок, визначений договором №390/3 від 21.08.2010 у залишковій сумі 353694 грн. 42 коп.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача та представник третьої особи заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції, інші сторони до суду не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2015р. у справі №200/8204/15-к та направлень від 22.05.2015р. №550 та від 15.05.2015р. №540, виданих в.о. начальника Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, головним державним фінансовим інспектором відділу контролю у сфері органів влади, оборони та місцевого самоврядування ОСОБА_1 та провідним державним фінансовим інспектором цього ж відділу ОСОБА_2 проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності фінансово-економічного департаменту Дніпропетровської міської ради за період з 01.01.2009р. по 30.04.2015р., про що складено акт з додатками від 19.06.2015р. №08-20/11 (т.1 а.с.132-203).

Як вбачається з означеного акту ревізії, під час її проведення, зокрема при перевірці виконання забудовниками умов договорів, укладених з Дніпропетровською міською радою, про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпропетровська та забезпечення повноти надходження до бюджету коштів пайової участі за період 2009-2014 роки та 4 місяці 2015 року встановлено не виконання забудовником - Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Бристоль» договірних зобовязань по договору про внесок на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпропетровська від 21.08.2010р. №390/3, укладеному з Управлінням економіки Дніпропетровської міської ради, що є порушенням вимог ст.629 Цивільного кодексу України та через невжиття фінансово-економічним департаментом Дніпропетровської міської ради дієвих заходів щодо забезпечення надходження до бюджету пайових внесків призвело до недоотримання міським бюджетом станом на 01.05.2015р. коштів в сумі 1212618,64грн. При цьому під час ревізії Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Бристоль» була здійснена часткова сплата коштів у сумі 27000,00грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що загальна заборгованість ТОВ фірма «БРИСТОЛЬ» перед міським бюджетом щодо сплати пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту відповідно до додаткової угоди №2 від 30.01.2012р. до договору від 21.08.2010р. №390/3, складає 1185627,64 грн. є непогашеною, у звязку з чим підлягає стягненню.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із рішенням суду першої інстанції, оскільки воно було прийняте без врахування наступного.

Розглядаючи справу, суд першої існтанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін субєкт владних повноважень позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини повязані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, колегія суддів дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Відповідна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 року по справі № 21-41а16.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанову суду першої інстанції слід скасувати, закривши провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Керуючись п.1 ч.1 ст.157, п.4 ч.1 ст. 198, ч.1 ст. 203, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «БРИСТОЛЬ» - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року - скасувати.

Провадження у справі № 804/11553/16 закрити.

Розяснити позивачеві, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

В повному обсязі ухвала складена 20 січня 2017 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник