Справа № 802/1323/16-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/1323/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Могилів-Подільського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_1 ( далі - позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Могилів-Подільського прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( далі - відповідач ) про скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 серпня 2016 року відповідачем прийнято постанову про заборону в'їзду в Україну ОСОБА_1 строком на 3 роки. Позивач вважає вказане рішення протиправним і просить його скасувати, оскільки ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено виключний перелік підстав для заборони в'їзду в Україну іноземцю. На думку позивача, його дії не підпадають під жодну з підстав, визначених вказаною статтею Закону, він незаконного перетинання державного кордону України не здійснював, а його затримання відбулось поза межами пункту пропуску. Крім того, позивач зазначає, що перебуває в шлюбі з громадянкою України, має з нею спільну неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з ними однією сімєю в м. Ямпіль Вінницької області, йому на праві приватної власності належить житловий будинок в селі Цекинівка Ямпільського району Вінницької області, а відтак оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень є таким, що створює перешкоди для збереження його сім'ї, порушує право позивача на приватне життя, вільний вибір місця проживання. За наведених обставин та підстав, на думку позивача, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснення надані в судовому засіданні, просили адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надавши суду письмові заперечення ( а.с. 28-33 ), в яких вказав, що викладені в оскаржуваній постанові від 31 серпня 2016 року порушення громадянином Р.ОСОБА_5 ОСОБА_1 правил перетинання державного кордону України та митних правил в дійсності мали місце, оскаржувана постанова прийнята відповідачем обґрунтовано, з огляду на приписи ч.1 ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та підпункту "в" пункту 2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 05.12.2011 року №946, в зв'язку з виявленням в діях позивача порушень правил перетинання державного кордону України та митних правил.

Також представник відповідача наголосив, що вчинення позивачем порушення правил перетинання державного кордону України та митних правил, окрім іншого, підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області в справі №127/22105/16-п від 20 жовтня 2016 року, яка 30 листопада 2016 року набрала законної сили, та якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 482 Митного кодексу України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 27430,20 грн. на користь держави, з конфіскацією вилучених товарів, а саме 1435 пачок сигарет без фільтру "Наша Прима" молдовського виробництва з акцизними марками ОСОБА_5 та 742 пачок сигарет без фільтру "Армейские" молдовського виробництва з акцизними марками ОСОБА_5.

За наведених обставин представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_5, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 В32006153, виданного 05.11.2013 ( а.с. 8 ).

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-АМ №111176 від 26.10.2011 позивач перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_6, з якою має спільну дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-АМ 212067 від 26.11.2011) ( а.с. 8-11 ).

Згідно реєстраційного посвідчення Ямпільського районного бюро технічної інвентаризації від 03.10.2007 (реєстровий № 448) ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: Вінницька область, Ямпільський район, с. Цекинівка, вул. Матросова, 38 ( а.с. 12 ).

Також, судом встановлено, що 31 серпня 2016 року головним державним інспектором відділу боротьби з незаконним переміщенням наркотиків і зброї та кінологічного забезпечення Управління боротьби з митними правопорушеннями Вінницької митниці ДФС ОСОБА_8 відносно громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, складено протокол №0471/401000001/16 про порушення митних правил. Як слідує з установчої частини вказаного протоколу, в вину позивачу ставиться порушення митних правил, а саме, що 31.08.2016 о 10 год. 10 хв. в місцевому пункті пропуску для річкового сполучення Цекинівка - Сороки (човен) працівниками прикордонного наряду було затримано громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_1, який перемістив через державний кордон України поза митним контролем товар - 1435 пачок сигарет без фільтру Наша Прима та 742 пачки сигарет без фільтру Армейские молдовського виробництва з акцизними марками ОСОБА_5, без митного оформлення, чим допустив порушення ч. 1 ст. 482 Митного кодексу України ( а.с. 48 49 ).

31 серпня 2016 року старшим інспектором прикордонної служби 1-го відділення інспекторів прикордонної служби впс "Велика Кісниця" лейтенантом ОСОБА_9, керуючись положеннями ч.1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, прийнято постанову про заборону в'їзду в Україну громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, строком на 3 роки ( а.с. 47 ). Зазначена постанова затверджена 31.08.2016 начальником Могилів Подільського прикордонного загону ОСОБА_10

Вказане рішення мотивовано тим, що 31.08.2016 близько 10:00 год. громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_1 під час в'їзду на територію України в місцевому пункті пропуску для річкового сполучення Цекинівка - Сорока порушив правила перетинання державного кордону України та здійснив спробу переміщення через державний кордон тютюнових виробів у кількості 2177 пачок цигарок без митного оформлення, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 482 Митного кодексу України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, заявленим позовним вимогам та запереченням відповідача щодо позову суд виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_5, а тому порядок в'їзду його на територію України регулюється Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства №3773-VI від 22.09.2011 року (далі - Закон №3773-VI).

Законом №3773-VI визначено, що іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Частиною 3 ст. 3 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону (ч.3 ст.13 Закону №3773).

Підстави для заборони в'їзду іноземців в Україну визначені ст.13 Закону №3773-VI.

В'їзд в Україну іноземцю не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити вїзд через контрольні пункти вїзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт вїзду - виїзду.

Порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства визначений Інструкцією, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 946 від 05.12.2011 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1564/20302 (далі - Інструкція № 946).

Згідно з пунктом 2.1 розділу II Інструкції №946 рішення про заборону вїзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в'їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі:

а) якщо при клопотанні про вїзд в Україну іноземець подав про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

б) якщо паспортний документ іноземця, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

в) якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України (далі - пункт пропуску) правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону;

г) якщо іноземця затримано під час незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску;

ґ) якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобовязання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

д) якщо іноземця затримано у межах контрольованого прикордонного району під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України;

е) якщо іноземець намагається здійснити вїзд через контрольні пункти вїзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт вїзду - виїзду.

Пунктом 2.2 розділу II Інструкції встановлено, що рішення про заборону вїзду в Україну іноземцю може бути прийнято органом охорони державного кордону:

щодо осіб, зазначених у частині другій статті 26 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, у разі прийняття рішення про їх примусове повернення;

за поданням державного виконавця у разі невиконання особою рішення про накладення штрафів за правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції Державної прикордонної служби України.

Згідно з п. 2.3 Інструкції рішення про заборону вїзду в Україну іноземцю органом охорони державного кордону приймається відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на строк 3 роки.

Аналіз наведених правових норм в їх сукупності дає змогу дійти висновку, що до компетенції органу охорони державного кордону не належить прийняття рішення про заборону вїзду в Україну іноземцю з підстав порушення останнім митних правил в пункті пропуску через державний кордон України.

Разом з тим, відповідно до п.п. «в» та «г» п. 2.1 Інструкції, органом охорони державного кордону приймається рішення про заборону вїзду в Україну іноземцю в разі якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону; якщо іноземця затримано під час незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску.

При цьому, відповідно до п. 3.1 розділу ІІІ Інструкції № 946, у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону вїзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів (далі - старший зміни) складається довідка, зміст якої має відповідати вимогам п. 3.2 зазначеної Інструкції.

На підставі відомостей, викладених у довідці, старшим зміни готується та підписується постанова в двох примірниках про заборону вїзду в Україну (далі - постанова).

Пунктами 3.4.3.8 Інструкції №946 визначено порядок перевірки обставин, викладених у постанові, складеній старшим прикордонних нарядів, та наявності підстав для застосування до іноземця, що порушив правила перетинання державного кордону України, санкції у виді заборони вїду в Україну.

Після отримання в установленому порядку від начальника зміни інформації про прийняте уповноваженою посадовою особою рішення старший зміни:

- оголошує рішення органу охорони державного кордону, мовою якою володіє іноземець;

- проставляє у паспортному документі іноземця відмітку „Заборонено вїзд в Україну терміном на ..., засвідчує її підписом та печаткою;

- записує рішення про заборону вїзду в Україну до журналу обліку іноземців, яким заборонено в'їзд в Україну (п. 3.9 Інструкції №946).

Таким чином, завершальним етапом прийняття органом охорони державного кордону рішення про заборону вїзду в Україну іноземцю є проставлення в паспортному документі іноземця відповідної відмітки.

Крім того, пунктом 3.10 розділу ІІІ Інструкції визначено, що іноземці, яким заборонено вїзд в Україну:

а) у разі спроби вїзду в Україну в пункті пропуску не перетинають державний кордон України та в найкоротший строк повертаються в державу, з якої вони прибули, або в державу, яка видала паспортний документ. Рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону їм відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, визначеному статтею 14 Закону України „Про прикордонний контроль.

У разі неможливості негайного повернення цих іноземців вони перебувають у пункті пропуску до їх повернення;

б) у разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску затримуються та, у разі якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

В той же час, в ході судового розгляду справи встановлено, що в паспортному документі громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_1 відмітка „Заборонено вїзд в Україну терміном на 3 роки не проставлялась, рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону позивачу не було відмовлено у перетинанні державного кордону, а навпаки надано відповідний дозвіл.

Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копією паспорта громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 В32006153, виданного 05.11.2013 ( а.с. 8, 45 ), а також витягом з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» на «43-5077», наданим представником відповідача ( а.с. 72 90 ).

Згідно з ч. 3 ст. 1 Угоди між Урядом України і Урядом ОСОБА_4 ОСОБА_5 Про пункти пропуску через українсько-молдовський державний кордон і спрощений пропуск громадян, які проживають у прикордонних районах через місцеві пункти пропуску можуть переміщуватись громадяни в спрощеному порядку за відсутності у них товарів і транспортних засобів, які підлягають обов'язковому декларуванню.

Так, відповідно до відомостей, що містяться в зазначеному витязі, громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, перетнув 31.08.2016 о 09:40 год. державний кордон України в пункті пропуску Цекинівка в напрямку вїзд, на підставі паспорта В32006153 ( а.с. 90 ).

Виходячи з наведеного, твердження представника відповідача щодо незаконного перетину ОСОБА_1 державного кордону України поза пунктом пропуску не відповідають дійсності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач перетнув державний кордон України в пункті пропуску, після отримання дозволу на перетинання від уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону.

Суд звертає увагу, що у випадку порушення іноземцем у пункті пропуску правил перетину державного кордону України, згідно приписів Закону №3773-VI та Інструкції №946, орган охорони державного кордону повинен прийняти рішення про заборону в'їзду такій особі на територію України, відмовити у перетинанні державного кордон, в звязку з чим такі особи не перетинають державний кордон України та в найкоротший строк повертаються в державу, з якої прибули, а в разі неможливості негайного повернення цих іноземців вони перебувають у пункті пропуску до їх повернення.

В той же час судом встановлено, що жодна з вищенаведених обставин не мала місця в даному випадку, навпаки ОСОБА_1 надано дозвіл на вїзд в Україну.

Таким чином, вищезазначені встановлені судом фактичні обставини справи спростовують інкриміноване позивачу порушення правил перетинання державного кордону України.

При цьому, представник відповідача в судовому засіданні зазначав, що фактичний перетин позивачем кордону України в пункті пропуску з дозволу уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону не свідчить про відсутність в діях позивача вищезазначених порушень. Позиція відповідача з даного приводу зводиться до того, що факт припинення правопорушення за межами території пункту пропуску не спростовує спробу переміщення гр. Р.ОСОБА_5 ОСОБА_1 через державний кордон тютюнових виробів без митного оформлення.

На підтвердження своєї позиції, представником відповідача надано суду копію наказу №524-аг від 21.09.2016 року зі змісту якого вбачається, що за результатом проведеного службового розслідування по факту виявлення 31.08.2016 року в місцевому пункті пропуску для річкового сполучення Цекинівка - Сороки спроби незаконного переміщення вантажу цигарок виробництва республіки ОСОБА_5 встановлено осіб, з вини яких зазначені порушення стали можливими, а саме посадових осіб складу зміни прикордонних нарядів відділу прикордонної служби «Велика Кісниця», яких притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с. 92-98).

Крім того, представник відповідача зазначив, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області в справі №127/22105/16-п від 20.10.2016 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 482 МК України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості вилучених товарів, що становить 27430 грн. 20 коп. на користь держави з конфіскацією вилучених товарів ( а.с. 130 132 ).

Наведені обґрунтування представника відповідача суд оцінює критично та вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Обставини щодо вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 були досліджені Вінницьким міським судом Вінницької області в справі №127/22105/16-п, за наслідком розгляду якої постановою від 20.10.2016 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 482 МК України.

Разом з тим, сам факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 482 МК України, не свідчить про правомірність винесення щодо позивача постанови від 31.08.2016 про заборону вїзду в Україну, за вище встановлених судом фактичних обставин.

Так, суд вважає за необхідне наголосити, що ОСОБА_1 здійснив перетин державного кордону в пункті пропуску, з дозволу посадових осіб Державної прикордонної служби України, про що в базі даних Державної прикордонної служби України містяться відповідні відомості. На момент виявлення у ОСОБА_1 тютюнових виробів в кількості 2177 пачок цигарок та складання протоколу від 31.08.2016 №0471/401000001/16 про порушення митних правил останній вже півгодини на законних підставах перебував на території України.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що прийняття відповідачем рішення про заборону в'їзду в Україну ОСОБА_1 строком на 3 роки здійснено без дотримання вимог ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та процедури прийняття такого рішення, визначеної в Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства.

Відповідно до ст.19 Конституцій України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, частина 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначає критерії, яким повинні відповідати рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень. За цими критеріями суд перевіряє, у тому числі, їх законність (легітимність).

Повно та всебічно зясувавши фактичні обставини справи та співставивши їх з правовими нормами, які підлягають застосуванню в даних правовідносинах, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем без дотримання зазначених критеріїв, всупереч вимогам чинного законодавства.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити на такому.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України.

Слід зазначити, що стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає право особи на повагу до приватного і сімейного життя, відповідно до положень якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач має в Україні тісні соціальні зв'язки: він перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_6, з якою має спільну дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; крім того володіє на території України нерухомим майном ( житловим будинком ) на праві приватної власності.

Отже, за встановлених обставин рішення відповідача не відповідає критерію пропорційності, зокрема щодо дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та порушує Конвенційні права особи.

Частиною першою статті 26 Конституції України встановлено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем з порушенням норм статті 13 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та з недотриманням процедури його прийняття, визначеної в Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України присудженню позивачу підлягають здійснені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову Могилів-Подільського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про заборону в'їзду в Україну від 31.08.2016, складену стосовно громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 В32006153 ) понесені судові витрати (судовий збір) в сумі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Могилів-Подільського прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна