Справа № 753/8596/16
Суддя: Каліушко Ф. А.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/8596/16
провадження № 2-а/753/848/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі СЕМЕНЧЕНКО Я.А.

за участю

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2;

представника відповідача Кушлак Є.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за адміністративним позовом Всеукраїнської громадської організації «Товариство українських офіцерів» в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Всеукраїнська громадська організація «Товариство українських офіцерів» в інтересах ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач) про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів.

В позовних вимогах просить суд визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача по стягненню податків та зборів з пенсійного забезпечення ветерана військової служби ОСОБА_1 Зобов'язати відповідача відшкодувати шкоду, заподіяною незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю відповідача шляхом виплати протиправно стягнутої суми податку та військового збору з пенсійного забезпечення ОСОБА_1 за минулий час починаючи з лютого 2015 року та не допускати податків і зборів з його пенсійного забезпечення в подальшому. Стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідача недоотримані з вини відповідача суми коштів за минулий час починаючи з лютого 2015 року у вигляді незаконно утриманих податків і зборів з його пенсійного забезпечення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він перебуває на пенсійному обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Натомість починаючи з 1 лютого 2015 року розмір отриманої ним пенсії зменшився, оскільки, як пояснив йому відповідач в своїй відповіді, в Податковий кодекс України було внесено зміни Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р., якими передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку тепер включаються: суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Позивач стверджує, що відбулося звуження змісту та обсягу його конституційного права на пенсійне забезпечення внаслідок застосування відповідачем закону, який не відповідає нормам Конституції України.

Крім того, зазначає, що само по собі внесення змін до Податкового кодексу не потягло за собою внесення змін в пенсійне законодавство, зокрема в частину 3 статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими прямо заборонено оподатковувати пенсії. І в даному випадку слід застосувати норми Конституції, як норми прямої дії.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з викладених у позові підстав та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у свою чергу просив у задоволенні позову відмовити, оскільки з 01.01.2015 р. органи Пенсійного фонду України визначені податковими агентами при нарахуванні та виплаті пенсії. Разом з тим, положення Податкового кодексу України в частині оподаткування пенсії набрали чинності з 01.01.2015 р. і не визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Конституції України Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст.8 Конституції України)

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією не є вичерпними.

Так, в преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі по тексту - Закону № 2262-XII) передбачено конституційне право кожного на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією та цим Законом і основною метою Закону № 2262-XII є реалізація особами, які мають право на пенсію за цим Законом, цього конституційного права.

Спрямованість останнього на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає окрім всього вичерпний перелік нормативно-правових актів, які відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-XII і складають законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Це Конституція України, цей Закон, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Також передбачено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, то застосовуються норми міжнародного договору.

Детальний аналіз вищевикладених норм Закону дає підстави стверджувати про те, що будь-які нормативно-правові акти, положення яких розповсюджується на зазначену сферу правовідносин повинні суворо відповідати вищенаведеним законам і не протирічити їм.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (ч.3 ст.1-1 Закону № 2262-XII).

В свою чергу, однією з основних догм пенсійного забезпечення громадян України до 01 січня 2015 року було правило, згідно якому пенсії не підлягали оподаткуванню.

Однак, слід зазначити, що це положення було прямо передбачено ч. 4 ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року (далі по тексту - Закон № 1788-XII) і станом на час розгляду справи відповідні зміни в цю норму також не внесені.

З 01 лютого 2015 року відповідач, застосовуючи Закон України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким було внесено зміни до норм Податкового кодексу України, які набули чинності з 01 січня 2015 року, виплатив позивачу пенсію у нижчому розмірі, мотивуючи це тим, що він виступаючи податковим агентом утримав 15 % податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, відповідач застосував норми Податкового кодексу України, які в розумінні, в даному випадку, спеціального Закону № 2262-XII не входять до переліку нормативно-правових актів, які складають законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом і відповідно не підлягають застосуванню (ч. 3 ст. 1-1 Закону № 2262-XII).

Як зазначає Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції України і у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (від 28.12.2014 р. № 77-VІІІ), тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування.

Об'єктом оподаткування зазначених зборів є доходи, визначені статтею 163 Податкового кодексу України, тобто доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надбання).

Базою оподаткування у 2015 році є суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищує 3654,00 гривень на місяць, а податок на доходи фізичних осіб та військовий збір зараховується до державного бюджету України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись стст. 19, 22, 46 Конституції України, ст. 64 Бюджетного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. № 71-VІІІ, стст. 2, 8, 10, 11, 13, 17-19, 69-71, 86, 104, 158-163, 167, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.