Справа № 554/6839/16-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 січня 2017 року м. Київ К/800/802/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Єрьомін А.В., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Октябрського районного у м. Полтаві суду від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, треті особи - ОСОБА_2, Управління з питань містобудування та архітектури, про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Полтавської міської ради, в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення шостої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 22 липня 2016 року, яким продовжено розміщення тимчасових споруд для проведення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 на території м. Полтави в частині розміщення АДРЕСА_1.

Постановою Октябрського районного у м. Полтаві суду від 13 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати зазначені вище судові рішення, ухвалити нове судове рішення про задоволення адміністративного позову.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскаржуваним рішенням реалізовано повноваження міської ради лише в частині погодження землекористування на умовах земельного сервітуту заявнику (замовнику) ФОП ОСОБА_2 для розміщення тимчасової споруди по АДРЕСА_1. Водночас, вказане рішення не дає йому права на встановлення тимчасових споруд без оформлення паспорту прив'язки, розроблення технічної документації з землеустрою та її погодження окремим рішенням, про що є пропозиція замовнику в самому рішенні.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову.

Із врахуванням вищевикладеного, суди попередніх інстанцій правильно вважають, що позовні вимоги про визнання незаконним і скасування рішення шостої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 22 липня 2016 року, яким продовжено розміщення тимчасових споруд для проведення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 на території м. Полтави в частині розміщення по АДРЕСА_1 не є належним способом захисту прав позивача.

Таким чином із урахуванням того, що наскрізний проїзд будинку АДРЕСА_1 на даний час є відкритий та вільний від будь-яких тимчасових споруд, Вищий адміністративний суд України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що порушення прав позивача чи інших осіб не встановлено, у зв'язку з чим підстави для їх адміністративно-правового захисту відсутні, та відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення відповідача.

У відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI та частини третьої статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) від 6 липня 2005 року №2747-IV Вищий адміністративний суд України переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 211 КАС України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

За змістом пункту 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга повинна бути обґрунтованою, тобто містити посилання на помилкове застосування судами норм матеріального права, які не підлягають застосуванню до спірних відносин; та/або неправильне застосування норм матеріального права, які хоч і підлягають застосуванню, проте неправильно витлумачені судами; та/або порушення судами норм процесуального права (та пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи, у випадку, якщо оскаржується судове рішення по суті).

Виходячи з викладеного, зазначена касаційна скарга не є обґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки були належним чином досліджені й оцінені судами, а заявник не наводить підстав вважати, що суди при цьому неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи з викладеного, та керуючись статтями 211, 213, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Октябрського районного у м. Полтаві суду від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, треті особи - ОСОБА_2, Управління з питань містобудування та архітектури, про визнання незаконним та скасування рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянути Верховним Судом України у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя А.В. Єрьомін