Справа № 204/7977/16-а
Суддя: Черкез Д. Л.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/7977/16-а
Провадження № 2-а/204/26/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Старостенко Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача Давидова Д.М.,

представника відповідача Машталер А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 8 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Дніпро лейтенанта поліції Давидова Дмитра Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції роти № 8 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Дніпро лейтенанта поліції Давидова Д.М. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те що, 02 грудня 2016 року інспектором ПП 8 роти 3 батальйону УПП в м. Дніпро лейтенантом поліції Давидовим Д.М. відносно нього була винесена постанова серії АР № 012607 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої до нього застосоване адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425,00 гривень. Він вважає, що вказана постанова про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення є незаконною та такою, що підлягає скасуванню судом з наступних підстав. Відповідач в оскаржуваній постанові вказав, що 02 грудня 2016 року, о 17 год. 30 хв. в м. Дніпро, вул. Робоча, 40, ОСОБА_1 не пред'явив поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.4, 2.1 г ПДР, причина зупинки - недостатньо підсвітлений д/з, не працювала лампа підсвітлення номеру, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Він дійсно 02 грудня 2016 року, о 17 год. 10 хв., рухався на належному йому автомобілі MITSUBISHI OUTLANDER, державний номер НОМЕР_1, по вул. Робочій у м. Дніпро та був зупинений працівниками поліції біля будинку № 40. Працівник поліції представився інспектором ПП 8 роти 3 батальйону УПП в м. Дніпро Давидовим Д.М., та пояснив причину зупинки - непідсвітлення номерного знаку у зв'язку з виходом з ладу лампи підсвічення номерного знаку. Позивач повідомив, що лампа підсвічення щойно вийшла з ладу. Відповідачем були перевірені надані позивачем посвідчення водія та свідоцтво власника транспортного засобу. Тоді, відповідач почав стверджувати, що позивач знаходиться в стані алкогольного сп'яніння та став вимагати прослідувати для проведення відповідної експертизи, на що позивач відмовився та запропонував здійснити перевірку на стан сп'яніння за допомогою «Драгеру». Після цього відповідач за допомогою радіозв'язку викликав інший екіпаж патрульної служби поліції, у яких був «Драгер». Після прибуття іншого екіпажу патрульної поліції, який не представився, відповідач в присутності двох сторонніх осіб, запропонував йому пройти тест на виявлення алкогольного сп'яніння. Після того, як ним був пройдений тест за допомогою «Драгеру», який виявив відсутність у нього алкогольного сп'яніння, відповідач почав вимагати від нього пред'явлення страхового полісу. Він повідомив відповідачу, що його вимога про надання страхового полісу є протиправною та попросив про надання йому правової допомоги. Відповідачем заходи про надання йому правової допомоги здійснені не були та була складена вищезазначена постанова про здійснення ним адміністративного правопорушення. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення особи, яка розглядає справу, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Вважає, що відповідач фактично розгляд адміністративної справи не проводив, а після висловлювання звинувачень, почав складати постанову про застосування до нього адміністративного стягнення. Вважає, що вищевказана постанова про здійснення ним адміністративного правопорушення винесена з порушенням вимог Закону та підлягає скасуванню з наступних підстав. Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, відповідач суттєво порушив його права, оскільки з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП України. Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, відповідач не надав йому можливості скористатися своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі. Крім того, відповідач проігнорував вимоги ч.2 ст.33 КУпАП. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Також, позивач вважає, що відповідач своїми діями грубо порушил вимоги ст.ст.278,279 КУпАП України. Також, посилаючись на ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», зазначив, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників поліції пред'являти для перевірки страховий поліс лише у випадках, передбачених законодавством. Ці випадки чітко прописані в Законі України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, посилався на п.21.2 ст.21, п. 21.3., п.21.4. вказаного Закону. Згідно п.2.1 "г" ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вважає, що в будь-яких інших випадках, крім вищезазначених в п.п.21.2 ст.21 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», перевірка страхового полісу є безпідставною. Відповідачем відносно нього не складався протокол про адміністративне правопорушення та не оформлялися матеріали ДТП, що могло бути підставою для перевірки наявності у нього полісу (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За таких обставин, правові підстави для висновку про те, що відповідач правомірно вимагав у нього пред'явлення полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відсутні. Отже, вважає, що відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справі, позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП України, порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорувала порядок встановлений ст.ст.278,279 КУпАП України, без законних підстав вимагав надання йому полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. На підставі вищевикладеного позивач звертається до суду з вказаним позовом і просить суд визнати протиправними дії інспектора 8-ї роти 3 батальйону УПП у місті Дніпро Давидова Д.М., щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП; скасувати постанову серії АР № 012607 про застосування до нього - ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 425,00грн., а також закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідач надав суду заперечення на позов, в яких посилався на те, що під час патрулювання 02 грудня 2016 року відповідачем був помічений автомобіль марки MITSUBISHI OUTLANDER, номерний знак НОМЕР_1, який порушив вимоги пункту 2. 9 «в» та п. 2.4, 2.1 «ґ» ПДР, а саме, водій керував транспортним засобом в м. Дніпрі по вул. Робоча, біля будинку № 40 з непрацюючою підсвіткою заднього номера, при перевірці документів, не пред'явив полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Керуючись ПДР, водію забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що є неосвітлений в темну пору доби або в умовах недостатньої видимості. Згідно п. 31.4.3 Правил «Зовнішні світлові прилади» наведено вичерпний перелік несправностей зовнішніх світлових приладів, з якими згідно ПДР експлуатація транспортного засобу забороняється. Підпункт «а» - якщо кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу. Також відповідно ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі перелік документів, визначений ПДР, одним з яких є поліс обов'язкового страхування та дотримуватись усіх ПДР. Позивач, як водій, повинен був розуміти усю відповідальність, сідаючи за кермо, та зберігати безпечні обставини на дорозі, на вимогу посадової особи показати усі документи, необхідні для перевірки особи і транспортного засобу. Застрахованою вважається відповідальність будь якої особи, яка на законних підставах керує транспортним засобом, зазначеним у страховом полісі. Транспортні засоби, які постійно зареєстровані в Україні і не потрапляють під обов'язковий технічний контроль, страхуються на один рік. Водієм виявився позивач, ОСОБА_1, який і передав документи для перевірки інспектору патрульної поліції. Причиною для зупинки позивача стало те, що транспортний засіб позивача здійснював рух з непрацюючою лампою підсвітки номерного знаку. При перевірці документів у позивача був відсутній поліс обов'язкового страхування. На вимогу посадової особи, водій повинен пред'явити усі документи, необхідні для перевірки особи і транспортного засобу (перелік яких значиться в п.2.1ПДР), що передбачено п. 2.4 (а) ПДР. Також згідно п.2 ч.1 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. Пункт 2.1. Правил зазначає вичерпний перелік документів, які водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому посилаючись на ст. 53 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначив, що на законну вимогу відповідача надати документи позивач не надав для перевірки поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також, посилаючись на ст.251, ч.2 ст.258, 252 КУпАП, п. 2 Розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 року, зазначив, що відповідачем було встановлено наявність адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, а саме відсутність полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вчинюване Позивачем, за яке передбачена відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмір двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, а також забезпечення дотримання вимог Правил до Позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 012607 від 02.12.2016 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11. 2015 року № 1395. Що стосується винесення постанови та розгляду справи поліцейськім на місці вчинення правопорушення, то треба зазначити, що Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Проте, з 08 серпня 2015 року набрав чинності Закон України № 596 - УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). З вищенаведеного випливає висновок, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Що стосується позовних вимог про закриття провадження у справі, то слід зауважити, що відповідно до статті 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Весь час у інспектора патрульної поліції Давидова Д. М. працювала нагрудна відеокамера, яка фіксувала весь процес оформлення адміністративного правопорушення. На законну вимогу інспектора пред'явити страховий поліс позивач цього не зробив. Враховуючи вищевказане, постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Також зазначив, що позивачу ОСОБА_1 було роз'яснено положення ст. 307, 308, а також права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 - 289 КУпАП, а також міститься підпис про отримання копії постанови серії АР № 012607. Вважає, що позивачем було допущене грубе порушення ПДР, а саме не пред'явлення для перевірки поліса обов'язкового страхування, про що було зазначено у постанові. Враховуючи викладене, вважає постанову правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. На підставі вищевикладеного просив суд відмовити в задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Факт непред'явлення ним полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності позивач підтвердив у судовому засіданні, оскільки вважає, що він не зобов'язаний його пред'являти на вимогу працівників поліції, якщо вони не складають протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на письмові заперечення.

Представник відповідача Машталер А.А. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що постанова винесена на законних підставах.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 02 грудня 2016 року інспектором патрульної поліції 8 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції Давидовим Д.М. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 012607 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. (а.с.6).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до вказаної постанови, 02 грудня 2016 року о 17 годині 30 хвилин, в м.Дніпро, по вул.Робоча, 40 водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом MITSUBISHI OUTLANDER, номерний знак НОМЕР_1, не пред'явив поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п.2.4, 2.1 «г» ПДР, причина зупинки - недостатньо підсвітлений днз, не працювала лампа підсвітлення номеру, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП зазначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, до органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення органи Національної поліції.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106 1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116 2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121 1, 121 2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132 1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133 1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164 4, статтею 175 1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181 1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189 2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналогічний порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі без складання протоколу передбачено і п. 4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року, відповідно до якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124 1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132 1, частинами шостою і одинадцятою статті 133 1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 258 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За загальним правилом, відповідно до статті 254 КУпАП фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення протоколу про його вчинення уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Як це передбачено ч.1-3 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Слід зауважити, що відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином слід зазначити, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним нею порушенням.

Нормою частини 1 статті 276 КУпАП, передбачено загальне правило розгляду справи про адміністративне правопорушення, згідно якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно ч. 1 ст. 283 КУпАП встановлено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Однак, законодавцем передбачені випадки, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Такий випадок передбачений ч. 4 ст. 258 КУпАП, згідно якої у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Ч. 4 ст. 258 КУпАП є імперативною спеціальною нормою, яка надає право уповноваженим особам Національної поліцій України у випадках встановлених законом, виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення.

Тобто, законом передбачені спеціальні випадки коли постанова може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення, та загальне правило, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення виноситься за місцем його вчинення за результатами розгляду справи про таке правопорушення, які не слід ототожнювати оскільки вони мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Підсумовуючи наведене слід дійти висновку, що посилання позивача на те, що відповідач не мав права виносити оскаржувану постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, тобто зупинки його транспортного засобу, є безпідставними та неаргументованими.

Враховуючи наведені приписи закону суд не приймає до уваги та критично ставиться до посилань позивача на той факт, що відповідач порушив процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності та виніс оскаржувану постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення на місці зупинки його транспортного засобу, оскільки складання протоколу у випадках вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП діючим законодавством не передбачено, а відповідач по справі діючи в межах наданих йому законом повноважень мав право розглянути вказане адміністративне правопорушення та винести постанову серії АР № 012607 від 02 грудня 2016 року одразу на місці вчинення адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він був зупинений не законно, а вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП з порушенням передбаченого законом порядку провадження в справах про адміністративні правопорушення, за відсутності належних доказів його вини у скоєному правопорушенні.

Відповідно до п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно п. 2.4 Правил Дорожнього руху України, на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, до яких, зокрема, відноситься і поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В статті 53 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про національну поліцію України» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ст. 32 ЗУ «Про національну поліцію України» поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію України» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Як зазначив відповідач та його представник в судовому засіданні, позивач був зупинений за вимогою відповідача, оскільки позивач керував транспортним засобом MITSUBISHI OUTLANDER, номерний знак НОМЕР_1 в м. Дніпрі по вул. Робоча, біля будинку № 40 з непрацюючою підсвіткою заднього номера, тобто у відповідачабули підстави вважати, що позивач порушив п.2.9 «в» Правил дорожнього руху. Однак під час перевірки документів, на вимогу інспектора патрульної поліції Давидова Д.М. позивач не надав усі належні документи, а саме не надав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки вважав, що його зупинили незаконно та безпідставно.

Посилання позивача на той факт, що він зобов'язаний пред'являти поліс страхування виключно при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, суд до уваги не приймає, оскільки згідно ч. 2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Як вже зазначалося судом, при накладенні адміністративного стягнення за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП складення адміністративного протоколу законодавством не передбачено, у зв'язку з чим посилання позивача на ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є помилковим тлумаченням закону на свою користь.

Згідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

З аналізу наведених норм законодавства України слід дійти висновку, що працівники поліції мають право вимагати від водіїв пред'явлення необхідних документів, а водії, в свою чергу, на вимогу працівника національної поліції зобов'язані пред'являти поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому посилання позивача на те, що відповідач не мав права вимагати в нього пред'явлення полісу, суд до уваги не приймає та відхиляє як безпідставні та необгрунтовані.

Ствердження позивача, що перевірка страхового полісу відповідачем є безпідставною не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП є закінченим з того моменту, коли водій не має при собі або не пред'явив для перевірки поліс. Крім того, в судовому засіданні позивач визнав, що він умисно відмовився надавати поліс відповідачу для перевірки, оскільки вважав що він вимагає його безпідставно.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У ст. 80 КАС України зазначено, що речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Згідно відеозапису від 02 грудня 2016 року встановлено, що 02 грудня 2016 року о 17 годині 30 хвилин, в м.Дніпро, по вул.Робоча, 40 водій ОСОБА_1, на вимогу інспектора патрульної поліції Давидова Д.М., відмовився пред'явити поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Причина зупинки водія ОСОБА_1, не працювала лампа підсвітлення номерного знаку. Відеозапис долучений до матеріалів справи (а.с. 18).

Оцінюючи долучений до матеріалів справи відеозапис події, яка мала місце 02 грудня 2016 року, суд вважає встановленим той факт, що позивач на вимогу інспектора патрульної поліції Давидова Д.М. відмовився пред'явити поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху України ПДР України, оскільки на вимогу працівника поліції водій повинен пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, до яких, зокрема, відноситься і поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За таких обставин суд не приймає до уваги посилання позивача на той факт, що він не порушував правила дорожнього руху України, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи належними доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на наведене суд приходить до переконливого висновку про те, що постанова по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 012607 від 02 грудня 2016 року винесена інспектором патрульної поліції роти № 8 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Дніпро лейтенанта поліції Давидовим Д.М. на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством України.

Посилання позивача на те, що відповідач позбавив його можливості у повному обсязі скористатися наданими йому правами, що відповідач порушив вимоги ст.ст. 268, 278, 279 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, а також те, що відповідач порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, судом до уваги не приймаються та відхиляються, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме відеозаписом події від 02.12.2016 року (а.с. 18).

Щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі суд зауважує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб'єктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до припису пункту 2 частини першої статті 18 КАС, який кореспондується з положеннями пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП, оскарження рішень (постанов) суб'єктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення здійснюється шляхом подання адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Статтею 221 Глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, серед яких відсутня ст.122 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє суду дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст.221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб'єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що є наслідком закриття провадження у цій частині вимог у відповідності до п.1.ч.1.ст.157 КАС України.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

На підставі 23, 32, 35 Закону України «Про національну поліцію України», ст.ст. 126, 213, 222, 254, 258, 288 КУпАП, та керуючись ст.ст. 1, 2, 11, 69, 71, 80, 86, 94, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 8 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Дніпро лейтенанта поліції Давидова Дмитра Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Д.Л. Черкез