Справа № 813/3908/15
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 р. Справа № 876/8781/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Камянка-Бузькому районі Львівської області та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Камянка-Бузькому районі Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Камянка-Бузькому районі Львівської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Камянка-Бузькому районі Львівської області про зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Камянка-Бузькому районі Львівської області звернулось до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Камянка-Бузькому районі Львівської області, яким просило зобовязати відповідача включити в акти щомісячної звірки та прийняти до відшкодування суму витрат на виплату та доставку пенсії ОСОБА_2 за період з 01.11.2014 року до 31.12.2014 та стягнути з відповідача зазначені витрати в сумі 300,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року позов задоволено частково: стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Камянка-Бузькому районі Львівської області на користь Управління Пенсійного фонду України в Камянка-Бузькому районі Львівської області 300,00 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що вимога позивача про зобовязання відповідача включити в акти щомісячної звірки осіб, яким виплачено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання витрати на виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 за спірний період на суму 300,00 грн. не підлягає задоволенню, оскільки встановлений порядок включення таких витрат розрахований на відсутність спору. Тому суд дійшов висновку, що в цій частині у задоволенні позову слід відмовити. Водночас, на думку суду, у випадку непідписання таких актів Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України спір вирішується в судовому порядку шляхом предявлення позову про стягнення цих сум, а не шляхом предявлення вимог про підписання актів звірки. За наведених обставин суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача спірної суми підлягає задоволенню.

Постанову в апеляційному порядку оскаржили сторони.

Позивач оскаржив постанову в частині відмови у задоволенні позову. Вважає, що в цій частині суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував належним чином суті спірних правовідносин між сторонами, а саме не врахував, що неможливо стягнути на централізованому рівні суми, не включені до актів щомісячних звірок, які складаються на територіальному рівні. Крім того, до Пенсійного фонду України його територіальні органи передають лише довідки про відшкодування відповідних витрат територіальними органами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідач оскаржив постанову в частині задоволення позову. Вважає, що в цій частині суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відшкодування Пенсійному фонду України на виплату і доставку пенсій, призначених по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, здійснюється виключно на централізованому рівні і розрахунки проводяться між Фондами, де концентруються кошти відділень і управлінь, а не територіальними органами Фондів. Також, на думку відповідача, суд першої інстанції помилково керувався нормами «Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 року та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», однак безпідставно не врахував положення «Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків», яка була ратифікована Україною 06.10.1995 року і по іншому врегульовує спірні правовідносини, ніж зазначені акти законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» законодавство про державне соціальне страхування складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Кодексу законів про працю України, Закону України «Про охорону праці» та інших нормативно-правових актів. Якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством про страхування від нещасного випадку, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 цього Закону особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Відповідно до ст. 15 цього Закону страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Відповідно до п. 2 ст. 7 Прикінцевих положень Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань сплачує страхові виплати і надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

А відповідно до абз. 2 п. 5 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до п. «а» ст. 27 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам України переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги. Уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Проаналізувавши положення наведених вище норм в їх системному зв'язку, колегія суддів дійшла висновку, що обов'язок Фонду відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України «Про охорону праці», які ліквідуються.

Водночас, відповідно до ст. 1 «Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно з ст. 3 цієї Угоди всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

Враховуючи зміст наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що страховиком, який зобовязаний виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, а в разі виплати такої пенсії органами Пенсійного фонду України Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний відшкодувати останньому витрати.

При цьому, колегія суддів зазначає, що наведеними вище нормами законодавства встановлено обовязок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань відшкодувати Пенсійному фонду України понесені ним витрати на виплату і доставку пенсій по інвалідності особам, які стали інвалідами внаслідок нещасного випадку на виробництві, незалежного від того, де такий випадок стався на території України чи за її межами (території республік колишнього СРСР).

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 19.05.2015 року (справа № 809/3395/13-а), де зазначено, що витрати, понесені органами ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва (у тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР), підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань.

А відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 300,00 грн. витрат на виплату та доставку ОСОБА_2 пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з 01.11.2014 року до 31.12.2014 року.

Також колегія суддів враховує, що Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 № 5-4/4, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.05.2003 року за №376/7697.

Зокрема, п. 4 цього Порядку передбачено, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та інших нормативно-правових актів.

Колегія суддів зазначає, що цей Порядок не врегульовує досліджених судом спірних відносин, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору.

Враховуючи зазначені вище обставини та положення нормативно-правових актів, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що у випадку відсутності згоди між Фондами щодо підписання таких актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про відшкодування виплачених сум пенсій, спір вирішується в судовому порядку шляхом предявлення позову про стягнення цих сум, а не шляхом предявлення вимог про підписання актів звірки.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 20.06.2011 року (справа № 21-76а11), а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині зобов'язання Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Камянка-Бузькому районі Львівської області включити в акти щомісячної звірки та прийняти до відшкодування суму витрат на виплату та доставку пенсії ОСОБА_2 у спірному періоді.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Камянка-Бузькому районі Львівської області та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Камянка-Бузькому районі Львівської області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року у справі № 813/3908/15 за позовом Управління Пенсійного фонду України в Камянка-Бузькому районі Львівської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Камянка-Бузькому районі Львівської області про зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_3

Ухвала складена в повному обсязі 24.01.2017 року