Справа № 815/3935/16     
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3935/16
УХВАЛА

24 січня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Завальнюка І.В.,

за участю секретаря Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командування Військово-морських Сил Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України про визнання незаконними дій та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Командування Військово-морських Сил Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, в якому просив визнати дії командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, повязані з порушенням клопотання перед начальником Генерального штабу Головнокомандувач Збройних Сил України про накладення на майора ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення, передбаченого пп. «ж» ст.68 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, - незаконними.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Харченко Ю.В. від 12 серпня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 12.08.2015 р. задоволено самовідвід судді Харченко Ю.В. та справу передано для повторного автоматизованого розподілу і подальшої передачі для розгляду по суті іншому судді.

За результатами повторного перерозподілу згідно протоколу від 15.08.2016 р. головуючим по справі визначено суддю Завальнюка І.В.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

За результатами апеляційного розгляду Одеським апеляційним адміністративним судом 21 грудня 2016 року постановлено ухвалу, якою ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Командування Військово-морських Сил Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України про визнання незаконними дій та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності скасовано та прийнято нову ухвалу про направлення матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

10 січня 2017 року вищезазначена справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та ухвалою від 12 січня 2017 року справа № 815/3935/16 прийнята суддею Завальнюком І.В. до свого провадження.

В судовому засіданні від позивача надійшла письмова заява про відвід головуючого судді Завальнюка І.В. по справі № 815/3935/16 через сумнів у його неупередженості. В обґрунтування заявленого відводу позивач послалася на те, що приймаючи рішення про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду, суддя Завальнюк І.В. фактично висловив свою правову позицію з приводу неможливості задоволення вказаного позову, що на думку позивача може суттєво вплинути на законність прийнятого остаточного судового рішення по справі та порушить ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право позивача на справедливий суд.

Позивач та представник позивача вищезазначене клопотання підтримали та просили задовольнити.

Представник Командування Військово-морських Сил Збройних Сил України проти задоволення клопотання заперечував.

Представник Генерального штабу Збройних Сил України до суду не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши думку позивача, його представника та представника Командування Військово-морських Сил Збройних Сил України, суд вважає необхідне в задоволенні заяви про відвід судді відмовити, оскільки для цього відсутні підстави, передбачені ст. 27 КАС України.

Відповідно до вимог ст. 30 КАС України, за наявності підстав, зазначених у статтях 27-28 Кодексу адміністративного судочинства України, суду може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у справі. Відвід повинен бути вмотивований і заявлений до початку судового розгляду.

За змістом ст.27 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і відводиться за наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Право заявляти відвід повинно реалізовуватися відповідно до порядку, встановленого законом. Частиною 3 статті 30 КАС України передбачено, що заява про відвід (самовідвід) має бути вмотивованою.

Вмотивованою можна вважати заяву про відвід, в якій міститься виклад та аналіз фактичних підстав, що вказують на упередженість судді, деталізація цих фактів, зазначення того, що підстави для заявленого відводу викликають сумнів у безсторонності, посилання на засоби доказування та докази, які в них містяться, якими підтверджуються наведені обставини, що свідчать про юридичні підстави для відводу тощо.

Оцінюючи покладені в основу заявленого відводу позивачем доводи, суд дійшов висновку про їх необґрунтованість та невмотивованість.

Так, вирішуючи процесуальне питання про залишення адміністративного позову без розгляду, суд виходив із того, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2016 р. в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України Генерала армії України ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу від 12.01.2016р. №13 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» відмовлено.

Підставою для відмови у позові судом зазначено, що вирішення питання щодо призначення та проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини військовослужбовця покладено виключно на командира. Водночас, Командувач Військово-Морських Сил Збройних Сил України віце-адмірал ОСОБА_4 не був відповідачем по даній справі (№ 815/323/16), та відповідні вимоги позивачем до нього не заявлено. Через те, що бездіяльність Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України віце-адмірала ОСОБА_4 щодо непроведення службового розслідування згідно п.68 Дисциплінарного статуту Збройних сил України не була предметом спор, а також не була предметом дослідження в межах заявлених позовних вимог, як і не була предметом спору протиправність дій командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України стосовно несвоєчасного порушення клопотання перед начальником Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України Генералом армії України ОСОБА_3 щодо накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого підпунктом "ж" статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, суд відмовив у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Отже спірні правовідносини повязані із питанням проходження публічної служби, у зв'язку із чим на них поширюється дія ч.3 ст.99 КАС України.

Вищезазначена постанова набрала законної сили 27.04.2016 р. і, як зазначив сам позивач в адміністративному позові, саме з цього моменту йому стало відомо про порушення його прав та інтересів, на захист яких він звернувся 09 серпня 2016 р. із даним адміністративним позовом (тобто через 107 днів). При цьому позивач просив поновити йому строк на звернення до суду із даними вимогами, зважаючи на те, що ним не пропущено шестимісячний строк на звернення до суду із даними позовними вимогами.

В той же час позивачем не було зазначено жодної причини в обґрунтування поважності причин пропуску встановленого ч.3 ст.99 КАС України місячного строку для звернення до суду із вказаним позовом.

Під час вирішення питання щодо дотримання позивачем встановленого КАС України строку на звернення до суду із даним адміністративним позовом судом встановлено, що позивач пропустив встановлений спеціальний місячний строк на звернення до суду із даними позовними вимогами. В той же час позивачем не зазначено жодної причини в обґрунтування поважності причин пропуску встановленого ч.3 ст.99 КАС України місячного строку для звернення до суду із вказаним позовом, що й слугувало підставою для залишення позову без розгляду.

Вирішуючи питання про поважність пропущеного строку для звернення із даними вимогами, суд виходив із того, що перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися не в разі будь-якого звернення, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності.

При цьому зазначена правова позиція, яка була висловлена Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 02.12.2015 р. № 6-895цс15, є обовязковою до врахування судом відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України, ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

В даному випадку, попереднє звернення позивача до суду та вирішення спору по справі № 815/323/16 жодним чином не впливає не перебіг процесуального строку на звернення до суду із даними вимогами. В той же час, навіть враховуючи набрання законної сили постановою суду від 14.03.2016 р. по справі № 815/323/16, позивач звернувся із суттєвим порушенням спеціального місячного строку, в обґрунтування поважності причин пропуску якого не навів жодного доводу.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В той же час, Одеський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи ухвалу від 16 серпня 2016 року про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 від вищезазначених висновків Верховного Суду України відступив без наведення відповідних мотивів та повернув справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При вирішенні процесуального питання ухвалою суду від 16 серпня 2016 р., суд виходив із того, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є субєктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Враховуючи те, що нормативно-правові акти про публічну службу не можуть зачіпати права осіб, які не є субєктами службових відносин, подавати позови про визнання таких актів незаконними можуть тільки діючі публічні службовці, особи, які раніше перебували на службі, або вступають на неї. Посилання позивача на інформаційний лист ВАСУ від 26.05.2010 р. № 753/11/13-10 жодним чином не спростовує факту, що оскарження актів індивідуальної дії щодо позбавлення військового чи спеціального звання не є спором з відносин публічної служби. Натомість, в зазначеному листі розяснено деякі питання оскарження правових актів індивідуальної дії щодо присвоєння публічним службовцям спеціальних звань в аспекті розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби.

Також при вирішення процесуального питання судом було враховано низку рішень Європейського суду з прав людини, в яких зазначено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Осман проти Сполученого Королівства" від 28.10.1998 року зазначено, що обмеження не буде сумісним з п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., "якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою".

Існування процесуальних строків на оскарження судових рішень зумовлене вимогами щодо забезпечення швидкого та ефективного розгляду справ, дисциплінування поведінки учасників процесу. Саме тому закон передбачає різноманітні способи визначення проміжку часу, протягом якого такі учасники можуть здійснити свої процесуальні права.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За цих підстав Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

У зв'язку цим, суд, враховуючи, що позивач не пояснив причини пропуску строку на оскарження, дійшов висновку щодо відсутності підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на оскарження, що на переконання суду узгоджується із правомірною метою, а саме дотримання принципу правової визначеності. Натомість, поновлення пропущеного строку без наведення відповідних причин не узгоджувалось би із вказаним принципом.

Заява позивача про відвід судді позбавлена викладу та аналізу фактичних підстав, що вказують на упередженість судді, деталізації цих фактів, зазначення того, що підстави для заявленого відводу викликають сумнів у безсторонності, посилань на засоби доказування та докази, які в них містяться, якими підтверджуються наведені обставини, що свідчать про юридичні підстави для відводу тощо, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід судді Завальнюка І.В. та відсутність підстав для її задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 27, 28, 30, 31 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Завальнюка І.В. відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 25 січня 2017 року.

Суддя І.В. Завальнюк