Справа № 813/4147/16
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року м. Львів № 813/4147/16

13 год. 23 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Клименко О.М. за участю секретаря судового засідання Дорош Х.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Тимчук В.Ю.;

відповідача 1: представник не прибув;

відповідача 2: представник не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» до Державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області Нагурського Романа Любомировича, Відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії та утриматись від вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сандора» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області Нагурського Романа Любомировича, Відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області, у якому просить:

- визнати протиправними дії державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області Нагурського Романа Любомировича щодо прийняття ним рішення № РВ-016 від 06.06.2016 року про відмову ТОВ «Сандора» у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру;

- скасувати рішення № РВ-016 від 06.06.2016 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру;

- зобов'язати відділ Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області повторно розглянути заяву ТОВ «Сандора» про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки (кадастровий номер 0:04:000:0002) площею 5,928 га, власником якої є ТОВ «Сандора», цільове призначення - для обслуговування комплексу складських споруд, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 054106 від 5 квітня 2006 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02:06:458:00015, що розташована в межах території Пасіки-Зубрицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області;

- зобов'язати державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області Нагурського Романа Любомировича та відділ Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області утриматися від прийняття рішення про відмову з підстав, аналогічних визнаних судом неправомірними.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.06.2016 року звернувся до відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області із заявою про проведення державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий номер 0:04:000:0002, яка належить позивачу на праві приватної власності, до якої долучив оригінал документації із землеустрою та електронний документ. Проте, відповідач протиправно відмовив позивачу у внесенні відомостей про земельну ділянку на підставі того, що на кадастровому плані не відображені межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, зазначених у договорі купівлі-продажу ВСЕ № 97950 від 08.11.2005 року; перелік обмежень у складі технічної документації не відповідає обмеженням у використанні земельної ділянки, описаним в договорі купівлі-продажу ВСЕ № 97950 від 08.11.2005 року; на акті прийому-передачі межових знаків відсутній підпис суміжного землекористувача ТОВ «Вест ойл груп». Позивач зазначає, що не існує жодних документів, які б встановлювали обмеження у використанні земельної ділянки, а ТОВ «Вест ойл груп» не є суміжним землекористувачем в розумінні Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі». Відтак, дії та рішення відповідачів, на думку позивача, порушують його конституційне право на розпорядження власним нерухомим майном.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду були належним чином повідомлені, заперечення проти адміністративного позову не подали.

Суд заслухав пояснення представника позивача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

22.06.2016 року ТОВ «Сандора» звернулось до відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області із заявою про проведення державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий номер 0:04:000:0002, яка належить заявнику на праві приватної власності, до якої було долучено оригінал документації із землеустрою та електронний документ.

Рішенням Державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області № РВ-016 від 06.06.2016 року позивачу відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. Рішення прийнято у зв'язку з невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: кадастровий план земельної ділянки не відповідає вимогам ст. 34 Закону України «Про державний земельний кадастр», оскільки на кадастровому плані не відображені межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, значених в договорі купівлі-продажу ВСЕ № 979501 від 08.11.2005 року; перелік обмежень в складі технічної документації не відповідає обмеженням у використанні земельної ділянки, описаним в договорі купівлі продажу ВСЕ № 979501 від 08.11.2005 року; на акті прийому-передачі межових знаків відсутній підпис суміжного землекористувача ТОВ «Вест ойл груп».

Позивач із вказаним рішенням не погодився, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Стаття 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» дає визначення державній реєстрації земельної ділянки як внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до визначених статтею 5 цього ж Закону загальних засад, порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

Згідно з ч. ч. 4-6 ст. 24 цього ж Закону для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 цього ж Закону на кадастровому плані земельної ділянки відображаються:

площа земельної ділянки;

зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності);

координати поворотних точок земельної ділянки;

лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки;

кадастровий номер земельної ділянки;

кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності);

межі земельних угідь;

межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту;

контури об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначено Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 (далі - Порядок).

Даним Порядком передбачено перелік документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація земельної ділянки, який відповідає переліку, встановленому частиною четвертою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Так, Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації); 3) електронний документ; 4) документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки.

З наведеного слідує, що основною підставою для державної реєстрації земельної ділянки є погоджена відповідно до законодавства документація із землеустрою.

Судом встановлено, що ТОВ «Сандора» при зверненні до відповідача подано повний пакет документів, достатній для здійснення державної реєстрації земельної ділянки. При цьому, у відповідачів були відсутні зауваження щодо обсягу поданих для реєстрації документів.

Відповідно до частини п'ятої статті 24 Закону № 3613-VI та згідно з пунктом 73 Порядку державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру,

1) розглядає її разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, та перевіряє:

відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку;

електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку;

2) за результатами перевірки вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у пунктах 91-137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14.

У спірному рішенні № РВ-016 від 06.06.2016 року однією з підстав для його прийняття зазначено те, що на кадастровому плані не відображені межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, значених в договорі купівлі-продажу ВСЕ № 979501 від 08.11.2005 року, а перелік обмежень в складі технічної документації не відповідає обмеженням у використанні земельної ділянки, описаним в договорі купівлі продажу ВСЕ № 979501 від 08.11.2005 року.

Судом встановлено, що у п. 1.3. договору купівлі-продажу земельної ділянки ВСЕ № 97950 від 08.11.2005 року на земельну ділянку, що є предметом вказаного договору, встановлено наступні обмеження (обтяження) у використанні, встановлені законом: забезпечення права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху ПП.КЦ «Бізнес-Фінанс» та ТзОВ ВТК «Добре борошно». В той же час, в Державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 054106 від 05.04.2006 року, реєстраційний №02:06:458:00015, обмеження (обтяження) у використанні у вигляді забезпечення права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху ПП.КЦ «Бізнес-Фінанс» та ТзОВ ВТК «Добре борошно», відсутні, оскільки з вказаними землекористувачами суміжних земельних ділянок договори-сервітути не укладалися, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права сервітуту не була розроблена, площа земельного сервітуту не визначена.

Суд зазначає, що саме Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 054106 від 05.04.2006 року є правовстановлюючим документом на зазначену земельну ділянку, і саме у цьому документі повинні міститись усі наявні обмеження (обтяження) у використанні земельної ділянки. Відповідачами не надано жодного доказу, на підставі якого державний кадастровий реєстратор дійшов висновку про наявність обмежень у використанні земельної ділянки, про реєстрацію якої просив позивач, станом на момент подання заяви про проведення державної реєстрації земельної ділянки.

Крім того, іншою підставою для прийняття спірного рішення № РВ-016 від 06.06.2016 року слугувало те, що на акті прийому-передачі межових знаків відсутній підпис суміжного землекористувача ТОВ «Вест ойл груп».

Судом встановлено, що розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації № 374 від 31.03.2014 року ТОВ «Вест Ойл Груп» надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою для оренди земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою позивача.

Позивач стверджує, що у ТОВ «Вест Ойл Груп» відсутній договір оренди землі, зареєстрований у передбаченому законодавством порядку, тому вказана юридична особа не є землекористувачем в розумінні Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», і у позивача був відсутній обов'язок отримання підпису посадової особи ТОВ «Вест Ойл Груп» на акті прийому-передачі межових знаків.

На підтвердження вказаного позивачем додано до матеріалів справи лист сільського голови Пасіки-Зубрицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 714 від 20.12.2016 року (а. с. 155), відповідно до якого у Пасіки-Зубрицькій сільській раді відсутній будь-який документ, що підтверджує право користування або право власності ТОВ «Вест Ойл Груп», у тому числі договір оренди землі, на земельну ділянку, що межує із земельною ділянкою ТОВ «Сандора». Земельний податок від ТОВ «Вест Ойл Груп» до бюджету Пасіки-Зубрицької сільської ради не надходить.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що ТОВ «Вест Ойл Груп» не є суміжним землекористувачем в розумінні Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі». Відповідачами, в свою чергу, не надано жодного доказу на підтвердження того, що ТОВ «Вест Ойл Груп» є суміжним землекористувачем ТОВ «Сандора».

Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що позивач звернувся із заявою про реєстрацію земельної ділянки 22.06.2016 року, що відображено в описі документів, наданих для реєстрації земельної ділянки (а. с. 16), проте у спірному рішенні зазначено дату заяви 06.06.2016 року.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами не надано належних і допустимих доказів правомірності прийняття рішення № РВ-016 від 06.06.2016 року про відмову ТОВ «Сандора» у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. При цьому, аналіз змісту цього рішення свідчить про те, що Державним кадастровим реєстратором не наведено достатніх підстав, які б були перешкодою для реєстрації цієї земельної ділянки за позивачем.

З урахуванням встановлених обставин та долучених до матеріалів справи доказів, суд вважає протиправним рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу Дергеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області № РВ-016 від 06.06.2016 року, а також дії Державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області Нагурського Романа Любомировича щодо прийняття такого рішення.

Згідно з пунктом 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Таким чином суд дійшов висновку, що рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу Дергеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області № РВ-016 від 06.06.2016 року слід визнати протиправним та скасувати. Крім того, для належного захисту порушених прав позивача слід зобов'язати Відділ Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора», щодо якої прийнято спірне рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру № РВ-016 від 06.06.2016 року.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області Нагурського Романа Любомировича та відділ Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області утриматися від прийняття рішення про відмову з підстав, аналогічних визнаних судом неправомірними, суд зазначає наступне.

Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.80р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Вищий адміністративний суду України в постанові від 21.10.10р. № П-278/10, зазначив, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що задоволення вказаної позовної вимоги буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, відтак адміністративний позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій. В той же час, позивач просить зобов'язати відповідачів утриматись від прийняття певного рішення, що суперечить вимогам ст. 105 та ст. 162 КАС України.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Відповідно до правил ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - відповідача у справі. Оскільки позивачем згідно з платіжним дорученням № від 01.11.2016 року сплачено судовий збір за вимоги немайнового характеру у розмірі 5512,00 грн., суд присуджує на користь позивача 4134,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області .

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області Нагурського Романа Любомировича щодо прийняття рішення № РВ-016 від 06.06.2016 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області Нагурського Романа Любомировича № РВ-016 від 06.06.2016 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

Зобов'язати Відділ Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» від 22.06.2016 року про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки кадастровий номер 0:04:000:0002.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» (вул. Новозаводська, 17, м. Миколаїв, 54028, ) судовий збір в сумі 4134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) гривень 00 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 23.01.2017 року.

Суддя Клименко О.М.