Справа № 200/9354/14-а(2а/200/368/14)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2017 рокусправа № 200/9354/14-а(2а/200/368/14)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпрпетровська від 24 грудня 2014 року

у адміністративній справі № 200/9354/14-а(2а/200/368/14) за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради та виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання противними дій. зобов'язання виконати певні дії,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпрпетровська від 24 грудня 2014 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2, визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради щодо не розгляду клопотання Комунального підприємства "Житлове господарство Кіровського району " Дніпропетровської міської ради від 08.08.2013 року за вих. № 68р про зміну правовою статусу службового приміщення за адресою АДРЕСА_1 та виключення його із списку службового житла в зв'язку з тим, що відпала необхідність у використанні його як службового, а також зобов'язано виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради на найближчому засіданні розглянути клопотання Комунального підприємства "Житлове господарство Кіровського району" Дніпропетровської міської ради №68р від 08.08.2013 року про виключення житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 із списку службовою житла.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена до апеляційного суду ОСОБА_1, яка посилаючись на те, що адміністративний позов у цій справі стосується ії прав, як співвласника квартири АДРЕСА_1, а зазначеною постановою суд вирішив питання про її права, оскільки вона є зареєстрованою та проживає у даній комунальній квартирі.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції при вирішенні спору у цій справі допустив грубе порушення норм процесуального права, не повідомивши її про розгляд даного адміністративного позову та розглянувши справу, яка стосувалася ії прав, без її присутності, а також допустив порушення норм матеріального права, оскільки не врахував той факт, що рішенням райвиконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська №626 від 06.06.1987 року будинок АДРЕСА_1 було визнано непридатним для мешкання, а рішенням райвиконкому № 1366 від 28.10.1988 року вищезазначений будинок визнано ветхим. Посилаючись на приписи п.7 ст.7 Закону України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду» в якому роз'яснюється, що ветхими визнаються будинки, що непридатні для проживання, просить скасувати рішення суду першої інстанції у цій справі, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог позивачки в повному обсязі.

В судовому засіданні апелянт підтримала вимоги скарги та наполягала на її задоволенні, представник позивачки заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, вказуючи на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з закриттям провадження у справі виходячи з наступного.

Вирішуючи поданий у цій справі адміністративний позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є публічно-правовим і підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком, оскільки спірним питання у цій справі є бездіяльність виконкому Дніпропетровської міськради при розгляді питання про виключення житлового приміщення квартири, в якій проживає позивачка, з числа службових, чим порушено права позивачки.

Тобто, предмет спору у цій справі стосується порушення прав позивача під час вирішення питання про виключення житлового приміщення квартири з числа службових у зв'язку з тим, що відпала необхідність у використанні його як службового, що за своєю природою є житловими відносинам, що в свою чергу виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Аналогічна норма міститься в ст. 4 КАС України, згідно якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом п.1 ч.1 ст.3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Пунктом 1 ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України чітко визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Тобто, вказана норма встановлює правила про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття "житлові відносини" в контексті змісту наведеної норми не містить винятку зі встановленого нею загального правила, тому відповідно вона включає в себе і право осіб, які отримали ордер на вселення до службової квартири комунальної форми власності, і де вони проживають не маючи іншого житла навіть після звільнення з посади, у зв'язку з перебуванням на якій вони отримали таке службове житло.

Згідно із п.13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" вказано, що справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. З огляду на положення ч. 2 ст. 17 КАС України спори, в яких урегульовані нормативно визначеною процедурою управлінські дії суб'єкта владних повноважень, пов'язані з реалізацією житлових прав фізичних осіб (щодо обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нагляду і контролю за забезпеченням реалізації права громадян України на житло, додержання правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків тощо), є публічно-правовими і розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

Також, відповідно до п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року №500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків") тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

Відповідач у спірних правовідносинах не здійснював владно-управлінські функції по відношенню до ОСОБА_2, адже за клопотанням КП «Житлове господарство Кіровського району» фактично мав би вирішити питання щодо користування позивачкою житлом комунальної власності.

Згідно з п.п. 13.1 п. 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013р. вимоги пов'язані із забезпеченням відповідно до вказаних законів осіб публічної служби житлом, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивачка не відноситься до осіб публічної служби.

Відповідно до абзацу другого пункту 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", ураховуючи положення статті 1 Цивільного кодексу України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Отже, зазначення Дніпропетровської міської ради та виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, як відповідачів у цій справі не змінювало правову природу спірних відносин та не робило даний спір публічно-правовим.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду за правилами та в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи допустив порушення норм процесуального права, які призвели до ухвалення ним незаконного рішення, а тому постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у справі закрити. Вказану справу необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.157, ст.203, ст.205, ст.206 КАС України, судова колегія -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково

Постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпрпетровська від 24 грудня 2014 року - скасувати, та закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради та виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання противними дії та зобов'язання виконання певних дій.

Роз'яснити ОСОБА_2, що для вирішення даного спору вона має право звернутися до місцевого суду загальної юрисдикції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України .

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник