Справа № 377/734/16-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 377/734/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Малишенко Т.О. Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

24 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України на постанову Славутицького міського суду Київської області від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року позивач - ОСОБА_2, звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 11 листопада 2016 року позов задовольнити частково. Визнано неправомірними дії Управління поліції охорони в Київській області щодо ненадання ОСОБА_2 довідки про грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження за період з 26.04.1986 по 27.07.1986 за 31 день без урахування та виплати додатково коштів за: - посадовий оклад за військовим або спеціальним званням у подвійному розмірі -299,67 крб.; - за роботу в зоні відчуження в період з 26.04 по 27.07.1986р. премії в розмірі 500 крб.; - одноразова виплата за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення 50 мілізівертів в період з 26.04 по 27.07.1986р. офіцерам у розмірі 3-х місячних окладів по посаді і званню - 435 крб.; - добових в розмірі - 108,50 крб.; - виплати за харчування -88,35 крб.; - одноразова виплата за переопромінення за період 1986-1987 роки в 25 бер (29,6 бер за 26.04-27.07.1986 р.) у сумі 1000 крб. Разом - 2431,52 крб. (Дві тисячі чотириста тридцять один крб. 52 коп.). Зобов'язано Управління поліції охорони в Київській області провести розрахунок, нарахувати ОСОБА_2 недосплачену суму коштів та видати довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 26.04.1986 по 27.07.1986, всього за 31 день з урахуванням нарахованих коштів: - посадовий оклад за військовим або спеціальним званням у подвійному розмірі -299,67 крб.; - за роботу в зоні відчуження в період з 26.04 по 27.07.1986р. премії в розмірі 500 крб.; - одноразова виплата за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення 50 мілізівертів в період з 26.04 по 27.07.1986р. офіцерам у розмірі 3-х місячних окладів по посаді і званню - 435 крб.; - добових в розмірі - 108,50 крб.; - виплати за харчування -88,35 крб.; - одноразова виплата за переопромінення за період 1986-1987 роки в 25 бер (29,6 бер за 26.04-27.07.1986 р.) у сумі 1000 крб. Разом - 2431,52 крб. (Дві тисячі чотириста тридцять один крб. 52 коп.). В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

У судове засідання з'явилися не всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України - залишити без задоволення, а постанову Славутицького міського суду Київської області від 11 листопада 2016 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись нормами ч. 1 ст. 195 КАС України, за якими суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції розглядає даний спір в частині вимог апеляційної скарги відповідача.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу необхідно зробити перерахунок заробітної плати, оскільки його робота за період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС повинна бути оплачена із врахуванням постанов, які регламентують порядок оплати праці робітників та службовців. В той же час, відповідно до листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29.10.1992 №09-3751, якщо підприємством було невірно нарахована заробітна плата за роботу в зоні відчуження, то підприємство на підставі первинних документів має провести перерахунок заробітної плати згідно із законодавством, розраховану таким чином заробітну плату не індексують і не виплачують, а лише враховують при обчисленні пенсії. Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про правонаступництво України» застосовані нормативні акти не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України, іншими нормативними актами порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, не передбачені, у зв'язку з чим вони є діючими на теперішній час.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, має право на відповідні пільги та компенсації, встановлені законодавством України.

Факт направлення старшини міліції ОСОБА_2 до зони відчуження для участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується маршрутним листом (а.с.12).

Згідно довідок виданих Управлінням поліції охорони в Київській області за роботу в м. Прип'ять, м. Чорнобилі, с. Дитятки, с. Зимовище з 26.04.1986 по 27.07.1986 позивачу виплачена заробітна плата в сумі 531 крб.85 коп.

Вважаючи, що до вказаної довідки протиправно не включено цілий ряд виплат, які належали позивачу до виплати, і з вини ж відповідача не були нараховані, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці ООН № 115 «Про захист працівників від іонізуючої радіації» і п.п.1.11 ОСП-72/80 основних санітарних правил, оплачуватися має весь час знаходження працівника в умовах радіації більше 1,4 мілібер на годину (без засобів індивідуального захисту).

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ № 778 від 23.10.1973 не може скасовувати норму закону про відшкодування фактичних збитків, завданих громадянину ядерним інцидентом згідно п.1, 2, 3 ст.2 Закону України «Про цивільну відповідальність за ядерну шкоду та її фінансове забезпечення».

Підприємства і організації у разі неправильної оплати праці в зоні відчуження, повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках, брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії (ПО ЛНА) на ЧАЕС (Чорнобильській атомній електростанції (з листа Мінсоцполітики від 09.06.1995 № 224/8.13).

Розпорядженням від 17.05.1986 №964-рс було встановлено, що у тих випадках, коли працівник отримав гранично допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи в зазначених зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 крб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 карбованців.

Основні дозові межі радіоактивного опромінення встановлені ст.5 Закону України «Про захист людини від іонізуючого випромінювання» від 1998 року.

Згідно цієї норми основна дозова межа індивідуального опромінення населення не повинна перевищувати 1 мілізіверта ефективної дози опромінення за рік, при цьому середньорічні ефективні дози опромінення людини, віднесеної до критичних груп, не повинні перевищувати встановленого цією статтею основних дозових меж опромінення незалежно від умов та шляхів формування цих доз.

Відповідно до примітки до ч. 1 ст. 5 зазначеного закону 1 мілізіверт дорівнює 0,1 бера.

Згідно із розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964-рс "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати" в залежності від рівня радіоактивного забруднення території було введено зони небезпечності з відповідною оплатою роботи працівників, а саме: у III зоні небезпечності - у п'ятикратному розмірі в порівнянні із встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - чотирикратному розмірі, у І зоні -трьохкратному розмірі. У тих випадках, коли працівник отримував граничну допустиму дозу радіації, у зв'язку чим не допускався для подальшої роботи у вказаних зонах небезпечності, йому виплачувалась одноразова винагорода в розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою і військовому чи спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 крб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 крб.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 № 1006-р з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986 -1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, органам внутрішніх справ дозволено перераховувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Зазначені вище норми оплати роботи в зонах небезпечності поширювались також на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031-рс "Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС".

Крім того, доручено МВС та Мінсоцзахисту призначити і перерахувати пенсії відповідно до норм чинного законодавства із перерахованого згідно з названим розпорядженням грошового утримання.

Згідно п.1 постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, РМ СРСР, ВІДРПС від 07.05.1986 № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» було постановлено «виплачувати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, які виконують службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади по військовому чи спеціальному званню в подвійному розмірі. Особам офіцерського складу начальницькому та рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати, крім того, добові».

Тобто, зазначена норма була обов'язковою до виконання в частині нарахування окладу у подвійному розмірі, а як вбачається з наданої довідки грошове утримання (посадовий оклад взяті в однократному розмірі - по 5,50 крб. за день, добові взагалі не нараховувались, хоча ці норми носили обов'язковий характер. Постановою РМ СРСР, ВЦРПС № 665-195 від 05.06.1986 року та постановою РМ УРСР і УРРПС № 207-7 від 10.06.1986 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища» були встановлені добові у розмірі 3 карбованці 50 коп.

Право позивача на отримання подвоєних окладів підтверджується також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 року № 1006, яким з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, дозволити МВС перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні Чорнобильської АЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Конституція України у ст. 46 встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси.

Ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами.

Так, Міністерство праці та соціальної політики України в своєму листі від 06.03.2012 № 544/20/132-12 надало роз'яснення, а саме: «...Відомості про встановлення умов і розмірів оплати праці та умов їхнього запровадження по конкретних особах можуть мати, а отже й надавати виключно підприємства, установи, організації (далі - підприємства), де працювали ці особи, або їхні правонаступники. Згідно статті 15 цього ж Закону видача довідок про заробітну плату у період роботи (служби) з ліквідації наслідків аварії па Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення здійснюється підприємствами (військкоматами), які відповідно до ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» несусь матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її».

Листом Міністерства праці України від 22.11.1995 № 09-3815 повідомлялося, що у разі неправильного нарахування заробітної плати особам, які брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії па ЧАЕС у 1986-1987 роках, згідно з листом Міністерства праці України від 29 10.1992 № 09-3751 Міністерства України у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС від 29.10.1992 № 1082/ЗК та Міністерства фінансів України від 29.10.1992 № 13-412/308 на підставі стверджуючих документів підприємство (організація), яке відряджало працівника в зону відчуження (або його правонаступник), має зробити перерахунок заробітної плати і надати довідку про новий розмір заробітної плати в зоні відчуження для подання до органу Пенсійного Фонду України за місцем проживання особи - для перерахунку розміру пенсії.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист заробітної плати, ратифікованої 30.06.1961, Україна прийняла на себе зобов'язання заробітною платою рахувати будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах за виконану роботу або послуги працівникові.

Статтею1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

У ст. 2 цього ж Закону передбачено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством: премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» грошові компенсаційні виплати у вигляді добових віднесено до додаткової заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до наданої довідки позивачу фактично виплачена заробітна плата склала - 531 крб. 85 коп. з урахуванням коефіцієнтів 3,4,5 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачу не нараховано і не виплачено - посадовий оклад за військовим або спеціальним званням у подвійному розмірі -299,67 крб.; - за роботу в зоні відчуження в період з 26.04 по 27.07.1986 премії в розмірі 500 крб.; - одноразова виплата за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення 50 мілізівертів в період з 26.04 по 27.07.1986 офіцерам у розмірі 3-х місячних окладів по посаді і званню - 435 крб.; добових в розмірі - 108,50 крб.; виплати за харчування -88,35 крб.; одноразова виплата за переопромінення за період 1986-1987 роки в 25 бер (29,6 бер за 26.04-27.07.1986 р.) у сумі 1000 крб. Разом - 2431,52 крб.

Наведених висновків суду першої інстанції під час апеляційного розгляду справи відповідачем спростовано не було.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України - залишити без задоволення, а постанову Славутицького міського суду Київської області від 11 листопада 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України - залишити без задоволення.

Постанову Славутицького міського суду Київської області від 11 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.