Справа № 824/771/16-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/771/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Левицький В.К.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

19 січня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання відсутності компетенції, визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2016 року позивач звернулась до Сокирянського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до Сокирянської районної ради Чернівецької області, в якому просила: визнати відсутність компетенції у виконкому Сокирянської районної ради депутатів трудящих на прийняття рішення від 01.07.1966 № 1996/13 «Про всиновлення ОСОБА_3», визнати вказане рішення протиправним та скасувати його.

В подальшому, ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 13 вересня 2016 року первинного відповідача замінено на належного - Сокирянську районну державну адміністрацію Чернівецької області, а справу передано на розгляд до Чернівецького окружного адміністративного суду на підставі положень ст. 22 КАС України.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області закрито у зв'язку з неналежністю її розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, просить ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з'явилися, повноважних представників до суду не направили, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

У відповідності до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням виконкому Сокирянської районної ради депутатів трудящих від 01.07.1966 р. №199 б/13 громадянину ОСОБА_4 дозволено всиновити дитину ОСОБА_3 з присвоєнням йому прізвища ОСОБА_5 З таким рішенням та з фактом усиновлення ОСОБА_4 ОСОБА_3, не погоджується донька ОСОБА_4 - ОСОБА_2, у зв'язку з чим звернулася до суду з позовом про визнання згаданого рішення протиправним та його скасування.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб'єкту владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. Оскільки спір, що виник між позивачкою ОСОБА_2 та Сокирянською районною державною адміністрацією Чернівецької області з приводу управлінського рішення, прийнятого у межах приватних правовідносин, то до адміністративної юрисдикції такий спір не відноситься.

Судова колегія апеляційної інстанції повністю погоджується з даним рішенням суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов'язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

З цього приводу Чернівецький окружний адміністративний суд правомірно взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 р., де суд вказав, що поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Своєю чергою, юрисдикцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначено нормами ст. 17 КАС України. Зокрема компетенція адміністративних судів поширюється на: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; 4) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; 5) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм, основними підставами для віднесення спірних правовідносин до юрисдикції адміністративного суду є суб'єктивний склад спірних правовідносин та публічно-правовий характер спору.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Сімейний кодекс України (далі - СК України) регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (ч.1 ст. 2 СК України).

Сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 7 СК України).

Таким чином, правовідносини з питань скасування або визнання недійсним усиновлення мають розглядатися загальними судами в порядку цивільного судочинства, оскільки вони відносяться до категорії сімейних відносин та мають ознаки цивільно-правового характеру.

Стосовно компетенції (повноважень) Сокирянської районної ради депутатів трудящих на прийняття рішення від 01.07.1966 № 1996/13 «Про всиновлення ОСОБА_3» суд першої інстанції правильно зазначив, що адміністративний суд уповноважений розглядати спори тільки між суб'єктами владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, в тому числі спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спір позивача щодо скасування оскаржуваного рішення про усиновлення ОСОБА_3, а також визнання відсутності компетенції (повноважень) у виконкому Сокирянської районної ради депутатів трудящих на прийняття оскаржуваного рішення про усиновлення ОСОБА_3 не має ознак публічно-правового спору. Судовий захист порушених прав виникає із цивільних відносин (якими є також сімейні відносини) та має здійснюватися в порядку цивільного судочинства, тому не може бути предметом розгляду адміністративного суду в розумінні ст. 17 КАС України.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та є не обґрунтованими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак, підстави для скасування такого рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Боровицький О. А. Сушко О.О.