Справа № 826/10790/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у закритті провадження у справі

18 січня 2017 року м. Київ №826/10790/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., за участі секретаря судового засідання Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про закриття провадження в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПУАТ «ФІДОБАНК» Коваленко О.В.
про визнання протиправним та скасування рішення та повідомлення,
за участю:

представника позивача: ОСОБА_3,

предстанвика відповідача: Бойко А.В.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПУАТ «ФІДОБАНК» Коваленко О.В. про визнання протиправним та скасування рішення та повідомлення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.09.2016 відкрито провадження в адміністративній справі №826/10790/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні суд розглянувши клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПУАТ «ФІДОБАНК» Коваленко О.В. про закриття провадження в адміністративній справі №826/10790/16, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПУАТ «ФІДОБАНК» Коваленко О.В. про закриття провадження в адміністративній справі №826/10790/16 ґрунтується на висновках Верховного суду України, які викладені в постанові від 16.02.2016 у справі №21-4846а15, за якою на спори, що виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, суб'єктами владних повноважень є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інші суб'єкти при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, які наділені сукупністю прав і обов'язків державних органів, а також посадових та інших осіб, закріплених за ними у встановленому законодавством порядку для здійснення покладених на них функцій.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Згідно частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Положеннями статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною 3 статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

В свою чергу, стаття 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 ГПК України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 16.02.2016 у справі № 21-4846а15.

Однак, суд звертає увагу на те, що спір, який має місце у даній справі, не стосується процедури ліквідації банку, правовідносини, що виникли у даній справі є відмінними від тих, які мають місце у справі, за якою Верховний суд України прийняв вказане вище рішення, а тому посилання на нього відповідачем є необґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, у даній справі мають місце інші відносини що виникли з приводу прийняття відповідачем рішення про нікчемність правочинів, а саме договору іпотеки укладеного 30.10.2015 між ПУАТ «ФІДОБАНК» та громадянином ОСОБА_1, договорів про внесення змін №1, №2 до договору іпотеки від 30.10.2015, договору про внесення змін №2 до договору іпотеки від 30.10.2015, а також повідомлення № 2-1-0-3-1/315-ВА від 16.06.2016 про нікчемність договору.

За таких обставин, даний спір щодо визнання протиправними та скасування рішень відповідача про нікчемність правочинів та повідомлення № 2-1-0-3-1/315-ВА від 16.06.2016, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2016 №826/11670/16.

Керуючись положеннями статей 157, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПУАТ «ФІДОБАНК» Коваленко О.В. про закриття провадження в адміністративній справі №826/10790/16.

Роз'яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів за правилами, встановленими статей 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський