Справа № 824/803/16-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/803/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Левицький В.К.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

17 січня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Львівської області про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом до Прокуратури Львівської області про зобов'язання вчинити дії.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

17.01.2017р. до суду надійшла заява відповідача про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Позивач в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно із ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 працював у органах прокуратури на посаді слідчого з 09.08.1967 р. по 15.06.1987 р., тобто 19 років 10 місяців. Зокрема, позивач з 09.08.1967 р. по 23.10.1967 р. проходив стажування на посаді слідчого в прокуратурі м. Чернівці; з 27.10.1967 р. по 16.01.1968 р. - виконував обов'язки старшого слідчого прокуратури Хмельницької області; з 16.01.1968 р. по 01.07.1970 р. - працював слідчим прокуратури Летичівського району Хмельницької області; з 01.07.1970 р. по 15.03.1976 р. - працював слідчим прокуратури Городокського району Хмельницької області; з 16.03.1976 р. по 30.08.1978 р. - працював слідчим, старшим слідчим прокуратури Першотравневого району м. Чернівці; з 30.08.1978 р. по 04.02.1980 р. - працював старшим слідчим прокуратури Чернівецької області; з 04.02.1980 р. по 15.06.1987 р. - перебував на посаді слідчого Чернівецької транспортної прокуратури; 12.1958 р. по 12.1961 р. - знаходився на строковій військовій службі в ЗС; з 01.09.1962 р. по 27.06.1967 р. - навчався в Київському державному університеті.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016 р. у справі № 727/6430/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, апеляційну скаргу задоволено повністю. Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.12.2015 р. скасовано. Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволено. Визнано бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях щодо відмови у призначенні пенсії державного службовця ОСОБА_2 - протиправною. Визнано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 07.08.2015 р. за розглядом скарги ОСОБА_2 від 27.07.2015 р. - протиправним. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях призначити пенсію державного службовця ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснивши переведення його пенсії, призначеної у відповідності Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Судом апеляційної інстанції визнано право позивача на пенсію державного службовця, оскільки трудовий стаж позивача на посадах стажиста, слідчого та старшого слідчого органів прокуратури складає 19 років 10 місяців, з врахуванням строкової військової служби та половини навчання - 25 років 02 місяці 28 днів.

Позивач, у зв'язку з визнання за ним права на пенсію державного службовця та підвищенням заробітної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013, 26.07.2016 р., звернувся із заявою до прокурора Львівської області, в якій просив надати довідку про заробітну плату для перерахунку пенсії з урахуванням всіх встановлених надбавок, в т.ч. доплати за вислугу більше 20 років на посадах слідчого прокуратури.

12.08.2016 р. прокуратурою Львівської області видано довідку за № 18/1227 про те, що позивач працював на посаді слідчого Чернівецької транспортної прокуратури. В довідці вказано, що заробітна плата станом на 01.12.2015 р. складається: основний оклад 1724,00 грн., класний чин 125,00 грн., вислуга років 739,60 грн., щомісячна премія, на яку нараховуються страхові внески 7537,45 грн. Інші доплати, які передбачені чинним законодавством: надбавка за виконання особливо важливої роботи 1812,02 грн., надбавка слідчим 462,25 грн., матеріальна допомога на оздоровлення 1/12 - 405,24 грн., матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових потреб 1/12 - 405,24 грн. Всього заробітна плата складає 13210,80 грн. Вказана довідка видана для пред'явлення в Пенсійний фонд, у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013.

Оскільки в довідці від 12.08.2016 р. була відсутня доплата за вислугу більше 20 років на посадах слідчого прокуратури, 30.08.2016 р. позивач звернувся із заявою до комісії Львівської обласної прокуратури по встановленню трудового стажу для виплати надбавок за вислугу років, в якій просив встановити розмір доплати за вислугу більше 20 років на посадах слідчого прокуратури та просив рішення комісії оформити протоколом. Витяги з протоколу комісії у трьох примірниках надати в бухгалтерію, відділ кадрів та заявнику.

12.09.2016 р. прокуратурою Львівської області надано письмову відповідь позивачу за №18/1280, в якій повідомлено про відсутність підстав для перерахунку стажу слідчої роботи і видачі відповідної довідки. Згідно даної відповіді стаж роботи позивача на посаді слідчого складає лише 19 років 10 місяців і відповідно до ч. 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.1996 р., надбавка за службу на посаді слідчого до посадових окладів з урахуванням надбавки за класний чин становить 25,0%, тобто за 15 років, а тому підстав для перерахунку стажу слідчої роботи і видачі відповідної довідки не має. Разом з тим, відповідачем на адресу позивача надіслано копію протоколу №150 засідання комісії по встановленню трудового стажу для виплати надбавки за вислугу років прокуратури області від 11.06.2007р. та довідку прокуратури Львівської області від 12.08.2016р. за № 18/1227 про заробітну плату та інші доплати, згідно чинного законодавства. Відповідь на звернення позивачеві підписане в.о. головного бухгалтера ОСОБА_3

Не погодившись із отриманою відповіддю прокуратури Львівської області від 12.09.2016р. №18/1280, позивач 16.09.2016р. звернувся із скаргою до прокуратури Львівської області.

За результатами розгляду скарги, 07.10.2016р. позивачу надано письмову відповідь від 07.10.2016р. за №19-5011-16, в якій роз'яснено, що немає підстав для перегляду комісією прокуратури Львівської області з установлення періоду проходження служби (стажу роботи) розміру трудового стажу ОСОБА_2 для перерахування надбавки до грошового забезпечення на посадах слідчих, з урахуванням строкової військової служби у Збройних силах.

Вважаючи, відмову протиправною, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримано вимоги діючого законодавства під час надання відповідей на вказані звернення позивача, а підстави для перерахунку стажу позивача - відсутні.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Стаття 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) закріплює, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Приписами ч. 4 ст. 3 Закону № 393/96-ВР визначено, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст. 4 Закону № 393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

За приписами ст. 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що звернення позивача від 30.08.2016р. та 16.09.2016р. відповідачем розглянуті, строки розгляду звернень визначенні ст.20 Закону № 393/96-ВР відповідачем не порушені, відповідач всебічно і вчасно перевірив звернення, відтак по своєму змісту відповіді відповідають вимогам ст.19 Закону № 393/96-ВР.

Доводи позивача про те, що відповідь на скаргу позивача від 16.09.2016 р. неправомірно підписана заступником прокурора області Борейко Г.Д. (№19-5011-16 від 07.10.2016) є необґрунтованими. Суд зазначає, що вказаний підпис вчинявся відповідно до вимог ст.16 Закону України "Про звернення громадян", і стосувався не прийняття рішення про перегляд Комісією і обчислення стажу роботи позивачу, а розгляду скарги на підлеглого працівника - в.о. головного бухгалтера ОСОБА_3 із зазначенням наявних результатів розгляду по суті попередніх вимог заявника.

Також колегія суддів вважає обґрунтованими відповіді на скарги позивача. Згідно вказаних відповідей відмовлено у задоволенні скарг позивача з огляду на відсутність у позивача права на доплату за вислугу 20 і більше років на посаді слідчого в розмірі 100 суми пенсії та зазначено, що стаж роботи позивача що стаж роботи на посаді слідчого складає 19 років 10 місяців.

Відповідно до ч. 5 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції чинній на момент визначення стажу позивачеві) встановлено, що до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Відповідно до абз. 2 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.1996 р. № 232 "Про надбавки до грошового забезпечення працівників слідчих підрозділів органів внутрішніх справ, Служби безпеки і прокуратури" (у редакції, чинній на момент звернення позивача до прокуратури Львівської області) особам начальницького складу слідчих підрозділів органів внутрішніх справ, слідчим співробітникам Служби безпеки, начальникам слідчих підрозділів, їх заступникам, прокурорам-криміналістам і слідчим органів прокуратури, а також військовослужбовцям військової прокуратури встановлено щомісячну надбавку до посадового окладу з урахуванням надбавки за класний чин (для працівників органів прокуратури) або з урахуванням окладу за військовим званням (для військовослужбовців військової прокуратури) за службу на посадах слідчих і прокурорів-криміналістів у розмірах згідно з додатком.

Порядком виплати надбавки за вислугу років працівникам органів прокуратури, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2008 р. за № 425, врегульовано розрахунок розміру надбавки за вислугу років на посадах слідчого в органах прокуратури з урахуванням стажу роботи. При цьому, до стажу роботи для виплати надбавки за вислугу років працівникам прокуратури, відповідно до підпункту 2 пункту 5 вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України №425 від 07.05.2008р., час проходження військової служби включається.

Відповідно до п.п. 11, 13 цього ж Порядку комісія з установлення трудового стажу визначає розмір стажу роботи, що дає право на одержання надбавки за вислугу років. Разом з цим, дана комісія не вправі визначати розмір доплати за вислугу років на посадах слідчих, як стверджує ОСОБА_2 у своїх зверненнях.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.1996 р. №232 "Про надбавки до грошового забезпечення працівників слідчих підрозділів органів внутрішніх справ, Служби безпеки і прокуратури" регулюється установлення розміру надбавки до посадового окладу (щомісячної надбавки до окладів грошового утримання) за службу з виключним переліком посад, а саме слідчих органів прокуратури і прокурорів - криміналістів, без обумовлення врахування до нього часу проходження військової строкової служби у Збройних силах.

Згідно п.14 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. № 1090 (далі - Порядок № 1090) період проходження служби (стаж роботи), що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, обчислюється комісіями з установлення періоду проходження служби (стажу роботи), що утворюються в Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, військових прокуратурах регіонів. Склад таких комісій затверджується Генеральним прокурором України, керівником регіональної прокуратури, військовим прокурором регіону.

За приписами п. 16 Порядку № 1090 рішення комісії про обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, оформляється протоколом. Витяги з протоколів засідання комісії друкуються у двох примірниках, які подаються до бухгалтерського та кадрового підрозділів.

Обчислення трудового стажу позивача, з урахуванням його роботи на посадах слідчих органів прокуратури, було здійснено комісією прокуратури області ще в 2007 році, про що складено протокол №150 від 11.06.2007р. згідно якого загальний трудовий стаж ОСОБА_2 в органах прокуратури, з урахуванням строкової військової служби в Збройних силах (п.8 протоколу), склав 25 років 02 місяці 28 днів. А трудовий стаж на посадах стажиста на посаді слідчого, слідчого та старшого слідчого органів прокуратури склав 19 років 10 місяців 00 днів, відповідно, а не більше 20 років, як стверджує позивач у скарзі від 16.09.2016р.

Пунктом 17 Порядку № 1090 передбачено, що спірні питання, що виникають під час обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, розглядаються відповідними комісіями прокуратур вищого рівня, Генеральної прокуратури України або в судовому порядку.

Встановлено, позивач не оскаржував протокол № 157 від 11.06.2007 р. до відповідних комісій прокуратур вищого рівня, Генеральної прокуратури України або в судовому порядку. Крім того, позивач на даний час не працює в прокуратурі Львівської області, тому немає підстав для повторного обчислення періоду проходження служби позивачу.

Предметом скарги ОСОБА_2 від 16.09.2016 р. є відповідь за підписом в.о. головного бухгалтера ОСОБА_3 з мотивів, що вона не забезпечила передачу звернення від 30.08.2016 р. для розгляду в Комісію прокуратури області по встановленню трудового стажу для виплати надбавки за вислугу років та вказала про відсутність підстав для перерахування трудового стажу.

Судом встановлено, що протокол № 157 від 11.06.2007р. неодноразово скеровувався ОСОБА_2, зокрема вдруге - за підписом прокурора Львівської області Василенка О.А. листом №11/1-6-2007 від 21.12.2012 р., у якому заявнику надавалась відповідь з аналогічних питань, із одночасним роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення.

Водночас, з матеріалів розгляду звернення від 30.08.2016 р. вбачається, що в.о. головного бухгалтера ОСОБА_3 при підготовці відповіді заявнику керувалась інформацією, наданою співвиконавцем у даному зверненні - відділом роботи з кадрами прокуратури області (№11-355вн-16 від 12.09.2016). Згідно з цією інформацією ОСОБА_3 лише констатувала той факт, що обчислення трудового стажу вже мало місце в 2007 році, у тому числі з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.1996 р. № 232 "Про надбавки до грошового забезпечення працівників слідчих підрозділів органів внутрішніх справ, Служби безпеки і прокуратури".

Виходячи з наведених обставин у сукупності, колегія суддів вважає, що позивачем не надано суду будь-якого нормативно та фактично визначеного обґрунтування порушення відповідачем вимог Закону при розгляді його звернень, а під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість своїх дій, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С. Сушко О.О.