Справа № 826/3336/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 січня 2017 року № 826/3336/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів - Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доНаціональної поліції України (відповідача-1), Центральної атестаційної комісії Національної поліції України №2 (відповідача-2) Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (відповідача-3)
провизнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі, стягнення грошового утримання з Національної поліції України за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії Національної поліції України №2, у якому просив (з рахуванням уточнень від 25.04.2016 року):

- визнати протиправним та скасувати рішення Національної поліції України в частині включення ОСОБА_1 до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, що складений на виконання п.п.1 п.2 наказу Національної поліції України від 26.11.2015 року №116 «Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України»;

- визнати протиправним дії Національної поліції України щодо проведення атестації ОСОБА_1;

- визнати протиправним та скасувати рішення ( висновок) Центральної атестаційної комісії Національної поліції України щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність;

- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 18.02.2016 року №110о/с, про звільнення ОСОБА_1, оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Закарпатській області;

- поновити на службі в поліції на посаді, оперуповноваженого в важливих справах управління внутрішньої безпеки в Закарпатській області;

- стягнути грошове утримання з Національної поліції України за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані протиправним звільненням позивача з посади з підстав його невідповідності займаній посаді.

У судовому засіданні 31.05.2016 року суд протокольною ухвалою залучив до участі у справі у якості відповідача-3 Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Через канцелярію суду 21.06.2016 року позивачем було подано уточнення до позовних вимог, відповідно до яких позивачем були визначені відповідачами Національну поліцію України, Центральну атестаційну комісію Національної поліції України №2, а також сформовані вимоги до зазначених відповідачів.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов та просили його задовольнити з викладених в ньому підстав.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, надав суду письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Представники відповідачів 2 та 3 в судове засідання не з'явились, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

З огляду на неявку в судове засідання представників відповідача 1 та 3, які згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України є такими, що належним чином повідомлені про розгляд справи, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Полковник міліції ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з серпня 1996 року. Працював на посадах, дільничного інспектора міліції відділення ДІМ Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області, в вересні 2000 року призначений на посаду оперуповноваженого відділення ДСБЕЗ цього ж підрозділу. В період з серпня 2005 року по липень 2011 року працював на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах Хустського міжрайонного відділу по боротьбі з організованою злочинністю (м. Хуст) УБОЗ в Закарпатській області УМВС України в Закарпатській області. В період з липня 2011 року по березень 2012 року працював на посаді оперуповноваженого відділу боротьби з корупцією УБОЗ УМВС України в Закарпатській області. З березня 2012 року призначений заступником начальника відділу - начальником Чопського ВМ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області, з липня 2012 року по лютий 2013 року - начальник 3-го міжрайонного відділення міліції міграційного контролю, підпорядкованого відділу ММК УМВС України в Закарпатській області, з лютого 2013 року по грудень 2013 року - старший оперуповноважений СДСБЕЗ Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області, з 05.12 2013 по жовтень 2014 - начальник СДСБЕЗ Рахівського РВ, з жовтня 2014 року по грудень 2015 року - виконуючий обовязки начальника Ясінянського відділення міліції Рахівського РВ УМВС України Закарпатській області, з січня 2015 року працював на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах ВВБ в Закарпатській області ДВБ МВС України. Протягом березня-квітня 2015 року перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучались та брали участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. У складі робочої групи виконував процесуальні доручення уповноважених органів досудового розслідування, проводив перевірки організації службової діяльності та оперативно-профілактичних відпрацювань територіальних органів внутрішніх справ, а також підрозділів органів внутрішніх справ з числа приданих сил. Крім цього, у відповідності до бойових розпоряджень штабу проведення Антитерористичній операції залучався до оперативно-профілактичних відпрацювань та спеціальних пошукових заходів, спрямованих на стабілізацію оперативної обстановки, виявлення та припинення діяльності організованих, груп та злочинних організацій, недопущення фактів екстремізму та сепаратизму в районах проведення Антитерористичній операції.

Відповідно до наказу Національної поліції України від 07.11.2015 року №13о/с «По особовому складу» позивача призначено оперуповноваженим в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Закарпатській області.

Відповідно до п.9, п.12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та згідно з наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №13 «Про затвердження тимчасового штату Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України» позивача прийнято на службу до Національної поліції України як прибулого з Міністерства внутрішніх справ з присвоєнням спеціального звання «полковник поліції» в порядку переатестування - наказ №13о/с від 07.11.2015 року.

Наказом Національної поліції України від 18.02.2016 року №110о/с полковника поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Закарпатській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України звільнено зі служби в поліції за п.5 (через службову невідповідність) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Підставою для звільнення позивача став висновок атестаційної комісії від 19.01.2016 року.

Позивач, вважаючи прийняте рішення про його звільнення протиправним, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку заявленим позивачем вимогам, з урахуванням викладених ним обставин, суд враховує наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII) Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ст.3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.57 Закону №580-VIII атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Згідно ч.2 ст.57 Закону №580-VIII атестування поліцейських проводиться:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Аналогічні норми в частині підстав для атестування закріплені у п.3 розділу І Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС від 17.11.2015 року №1465 (надалі - Інструкція №1465).

Згідно ч.3 ст. 57 Закону №580-VIII атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Відповідно до ч.4 ст. 57 Закону №580-VIII рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Тобто, як вбачається з вище викладених норм, прийняття рішення про проведення атестації щодо конкретного поліцейського та проведення атестації може мати місце у виключних випадках, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому, вище перелічені підстави для проведення атестації з метою вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді, зокрема, за фізичним станом, у зв'язку із хворобою, неналежною професійною підготовкою, порушенням порядку та правил несення служби. Проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є можливістю у той чи інший спосіб залишення на службі та, як крайній захід, звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю, виходячи із професійних, моральних і особистих якостей.

Відповідно до п.п.2 п.1 розділу IV Інструкції №1465 організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про підстави проведення атестування, зокрема, наказу про проведення атестації ОСОБА_1, у якому повинні бути посилання на те, що атестування проводиться у зв'язку з наявністю підстав (передумов) для вирішення питання про призначення позивача на вищу посаду, заміщення якої здійснюється без проведення конкурсу чи для вирішення питання про його переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність. Вказані відомості також відсутні і в атестаційному листку.

Судом встановлено, що наказом Національної поліції України від 07.11.2015 року №13о/с ОСОБА_1 (М-250123), який мав спеціальне звання «полковник міліції», начальником відділу, відповідно до п.9 та п.12 розділу XI Закону №580-VIII в порядку переатестування присвоєно спеціальне звання «полковник поліції».

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у п.9 розділу XI Закону №580-VIII, відповідно до якого працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Отже, п.9 розділу XI Закону №580-VIII не передбачає проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції визначені у ст.ст. 49, 61 Закону №580-VIII, серед яких, зокрема, досягнення 18 років, наявність повної загальної середньої освіти, відповідність рівня фізичної підготовки вимогам, що затверджені Міністерством внутрішніх справ України.

Натомість, завданням атестування, згідно з ч.1 ст.57 Закону №580-VIII, є оцінка ділових, професійних, особистих якостей поліцейського, його освітній та кваліфікаційний рівні, фізична підготовка. Перелік обставин, що підлягають дослідженню під час атестування є ширшим, ніж передбачений ст.ст. 49, 61 названого Закону.

Крім того, ст.57 Закону №580-VIII передбачає проведення атестування поліцейських, тобто громадян України, які відповідно до ч.1 ст.17 вказаного Закону склали Присягу поліцейського, проходять службу на відповідних посадах у поліції і яким присвоєно спеціальне звання поліції.

Застосування процедури атестування щодо кандидатів на посаду поліцейського, у тому числі тих, які приймаються на службу в поліцію відповідно до п.9 розділу XI Закону №580-VIII, не передбачено.

У ч.1 та ч.2 ст.58 Закону №580-VIII зазначено, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків. Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Доказів перебування позивача на одній з посад, передбачених ч.2 ст.58 Закону №580-VIII, відповідачі не надали.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Вичерпний перелік підстав для проведення атестування визначений у ч.2 ст.57 Закону №580-VIII.

Частиною 4 ст.57 Закону №580-VIII визначено особу, яка за наявності законодавчо визначених підстав уповноважена видати розпорядчий документ про проведення атестування.

З огляду на викладене представниками відповідачів не надано жодного доказу, який би свідчив про наявність підстав про проведення атестування відповідно до вимог Закону №580-VIII.

Відповідно до п.п.2 п.1 розділу IV Інструкції №1465 організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню.

Отже, до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, підлягають включенню лише ті поліцейські, відносно яких наявні підстави для проведення атестації, що передбачені ч.2 ст.7 Закону №580-VIII.

Відповідно до п.5 розділу I Інструкції №1465 атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

У п.2 розділу ІІ Інструкції №1465 зазначено, що у Національній поліції України створюються такі атестаційні комісії:

1) центральні атестаційні комісії, персональний склад яких затверджується наказом Національної поліції України.

До повноважень центральних атестаційних комісій належить проведення атестування всіх поліцейських;

2) атестаційні комісії органів поліції, персональний склад яких затверджується наказом керівника відповідного органу за погодженням із Національною поліцією України.

До повноважень атестаційної комісії органу поліції належить проведення атестування поліцейських відповідних органів поліції.

Відповідно до п.3 розділу ІІ Інструкції №1465 до складу атестаційних комісій входять:

1) у центральних атестаційних комісіях: голова комісії - Голова Національної поліції України або його перший заступник, або заступник; секретар комісії - особа, яку визначає Голова Національної поліції України.

У разі відсутності голови (секретаря) атестаційної комісії його обов'язки виконує член атестаційної комісії, який обраний більшістю голосів присутніх на засіданні членів атестаційної комісії;

2) в атестаційних комісіях органів поліції: голова комісії та секретар комісії визначаються керівником органу поліції за погодженням із Головою Національної поліції України.

У разі відсутності голови (секретаря) атестаційної комісії його обов'язки виконує член атестаційної комісії, який обраний більшістю голосів присутніх на засіданні членів атестаційної комісії.

Згідно п.4 розділу ІІ Інструкції №1465 до зазначених вище атестаційних комісій можуть бути включені працівники підрозділів кадрового забезпечення, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, практичної психології та інші працівники апарату Національної поліції України чи органу поліції, а також за згодою народні депутати України, працівники МВС, громадських, правозахисних організацій, представники проектів міжнародної технічної допомоги, громадськості та засобів масової інформації.

Кандидати з числа народних депутатів України, працівників МВС, громадських, правозахисних організацій, проектів міжнародної технічної допомоги, громадськості та засобів масової інформації включаються до складу атестаційних комісій за пропозиціями, які були отримані після розміщення відповідних оголошень на офіційних сайтах МВС чи органів поліції, та за наявності їхньої згоди.

На підставі вказаних норм Інструкції №1465 Центральною атестаційною комісією №2 було проведено співбесіду із позивачем, результати якої було оформлено протоколом від 19.01.2016 року. Як зазначає представник відповідача-1, при проведенні атестування позивача комісією були всебічно досліджені всі зібрані на нього документи: декларація про доходи, послужний список (форми №1), інформаційна довідка, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України «Про очищення влади», результати тестувань, а також інша додаткова інформація стосовно його проходження служби в міліції і поліції та інформацію з відкритих джерел, що є у вільному доступі в мережі Інтернет.

Членами атестаційної комісії було поставлено позивачу питання, які стосувалися професійної діяльності поліцейського та мотивації особи щодо подальшого проходження служби в Національній поліції тощо.

За результатами атестації позивача атестаційною комісією було прийнято рішення більшістю голосів, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби у поліції через службову невідповідність.

Відповідно до п.5, п.6 розділу VI Інструкції №1465 поліцейський, щодо якого центральною атестаційною комісією чи атестаційною комісією органу поліції прийнято висновок, визначений підпунктом 3 або 4 пункту 15 розділу IV цієї Інструкції, за умови набрання ним загалом за професійний тест та тест на загальні здібності та навички 60 балів і більше має право протягом 5 робочих днів з дня ознайомлення або оприлюднення на офіційному веб-сайті МВС, Національної поліції України чи відповідного органу поліції результатів атестування подати скаргу на висновок відповідної атестаційної комісії.

Скарги, подані з порушенням строку чи установленого порядку, не приймаються і не розглядаються.

Не погоджуючись з результатами атестування, позивач оскаржив їх 25.01.2016 року до Центральної апеляційної атестаційної комісії.

За результатами розгляду скарги позивача 05.02.2016 року Центральною апеляційною атестаційною комісіє №2 було прийнято рішення відмову в розгляді скарги позивача, оскільки він не набрав 60 балів за результатами тестування.

Як вбачається з додатку до протоколу, в якому викладені стислі помітки членів комісії, мотивами прийняття рішення щодо позивача стало, зокрема, наступне: апатичний, відповіді на питання комісії дає з явним небажанням, розгорнутих відповідей уникає. На питання, які були перефразовані під кінець співбесіди дає відмінні відповіді, від тих , що були дані на початку.

Також, на момент проведення атестації позивачем пройдено тестування на доброчесність (тест «МIDОТ»), за результатами якого встановлено, що позивач «демонструє рівень відвертості нижче, ніж у більшості протестованих. Найімовірніше, відвертість в значній мірі залежить і навіть визначається обставинами. Можливо припускати, що випробуваний буде намагатися хитрувати, щоб уникнути відповідальності за помилки, недоліки, опрацювання і т. д. Наявна тенденція коригувати свої відповіді у відповідності з очікуванням оточуючих та/чи з метою особистої вигоди. Відповідає невідверто на оціночні питання, намагаючись коригувати відповіді у відповідності з соціально допустимими. Можливо дана поведінка буде зберігатись і при виконанні роботи. Можливе приховування невдач в діяльності та відмова брати на себе відповідальність за свої помилки».

Однак, приймаючи рішення про невідповідність займаній посаді та звільнення позивача, відповідачем-1 не було враховано та використано жодних відомостей, які свідчать про особисті, ділові та професійні якості позивача, про освітньо-кваліфікаційні якості, фізичну підготовку, відомості щодо оцінки перспектив службової діяльності у Національній поліції, відомостей про заохочення, просування по службі, наявність дисциплінарних стягнень, заохочень, результатів тестування.

В матеріалах справи відсутні положення, інструкції, інші документи, які свідчать, що використаного обсягу матеріалів під час оцінювання було достатньо для прийняття рішення про невідповідність його займаній посаді та звільнення, зокрема, який необхідний обсяг відомостей, матеріалів чи інших даних необхідний для прийняття рішення щодо відповідності займаній посаді.

Отже, жоден із зазначених фактів не підтверджений протоколом засідання атестаційної комісії.

Між тим, відповідно до атестаційного листа за рішенням безпосереднього та прямого керівників ОСОБА_1 зарекомендував себе професійно грамотним, старанним фахівцем. До виконання службових обов'язків відноситься сумлінно. Має добру теоретичну підготовку, достатній досвід практичної діяльності. Нормативні документи, що регламентують діяльність органів поліції знає і завжди керується ними в повсякденній роботі.

Під час вирішення службових питань проявляє принциповість, цілеспрямованість і наполегливість. Постійно працює над підвищенням свого професійного рівня. До виконання службових обов'язків ставиться сумлінно, з почуттям відповідальності, не рахується з особистим часом. Бачить перспективу в роботі, вміє передбачити розвиток подій, має високу працездатність.

У стройовому відношенні підтягнутий, фізично розвинутий добре. Вміло володіє табельною вогнепальною зброєю та технічними засобами, що знаходяться на озброєнні органів внутрішніх справ.

Державну таємницю зберігати вміє. За характером спокійний, врівноважений. У стосунках з колегами по службі витриманий, тактовний. При спілкуванні з громадянами доброзичливий уважний. Добре володіє державною мовою. Займаній посаді відповідає.

За період проходження служби в органах ГУ МВС України ОСОБА_1 заохочувався подякою, почесною грамотою, нагрудним знаком (як вбачається з копії послужного списку позивача, що наявна в матеріалах справи).

Відповідно до атестаційного листа, за результатами тестування позивач набрав 50 балів, а саме: з тестування загальних навичок 31 балів (із максимально можливих 60 балів), з професійного тестування - 19 балів (із максимально можливих 60 балів).

Відповідно до складеної інформаційної довідки позивач не знятих дисциплінарних стягнень не має, проте заохочувався 7 разів.

Між тим, наведені вище факти, комісією не було взято до уваги.

Таким чином, за висновком суду, атестація позивача мала формальний характер, оскільки за наслідками її проведення неможливо оцінити в повній мірі особисті та професійні якості особи, проходження служби вцілому, тобто атестація носила поверховий характер.

При цьому, відповідачами не доведено, що позивач під час проходження служби не дотримувався вимог присяги, нехтував інтересами служби, не виконував покладені на нього як на працівника органів внутрішніх справ обов'язки, мав не зняті дисциплінарні стягнення тощо для встановлення юридичних фактів, які могли призвести до висновків про невідповідність позивача займаній посаді.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що протягом служби в органах внутрішніх справ, позивач зарекомендував себе з позитивної сторони. До виконання службових обов'язків ставився добросовісно, старанно.

Протягом судового розгляду справи відповідачами не доведено, що при прийнятті рішення про невідповідність займаній посаді враховувалися обов'язкові критерії відповідно до п.16 розділу IV Інструкції №1465, а також, що за сукупністю оцінки усіх критеріїв ОСОБА_1 зарекомендував себе як некваліфікований працівник.

Отже, підсумовуючи усе вищевикладене, суд вважає, що рішення (висновок) Атестаційної комісії щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність прийнято без урахування професійних якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів працівника, його фізичної підготовки, заохочень, отриманих під час проходження служби, показників службової діяльності, повноти виконання функціональних обов'язків, результатів тестування.

З аналізу норм Закону №580-VIII вбачається, що визначення поняття «службова невідповідність» норми Закону не містять. Поряд з цим, виходячи із вимог та обмежень, що ставляться до поліцейського, та загального розуміння понять, можна дійти висновку, що під службовою відповідністю мається на увазі відповідність поліцейського встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість. Тобто, службова невідповідність - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку та правил несення служби тощо.

Оскільки, метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є встановлення можливості залишення на службі та, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю, у контексті розуміння норм Закону №580-VIII та Інструкції №1465, звільнення через службову невідповідність може бути застосовано як вид дисциплінарного стягнення, про що зроблено висновок у постанові Верховного Суду України від 11.03.2014 року №21-13а14.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст.19 Закону №580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

На момент прийняття оскаржуваних рішення та наказу Дисциплінарного статуту Національної поліції України не затверджено, а тому, керуючись аналогією закону, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут ОВС).

Згідно п.6 та п.8 ст.12 Дисциплінарного статуту ОВС на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до порядку накладання дисциплінарних стягнень, визначеного у ст.14 Дисциплінарного статуту ОВС, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Отже, на переконання суду, поліцейський може бути звільнений через службову невідповідність на підставі п.5 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII тільки у крайньому випадку та за умови дотримання порядку накладення дисциплінарного стягнення.

Однак, під час судового розгляду справи відповідачем не доведено неможливості залишення ОСОБА_1 на службі в поліції, необхідності застосування крайньої міри у вигляді звільнення та порядку дотримання накладання дисциплінарного стягнення.

При цьому, суд звертає увагу на відсутність у матеріалах справи доказів, які б вказували на невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді, наприклад, акту відповідного службового розслідування, документів, що характеризують його із негативної сторони або вказують на його низький професійний рівень.

Відповідно до ст.42 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці має враховуватися переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

У ст.42 КЗпП України, встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Звільняючи позивача із займаної посади, відповідачами не було враховано переважне право позивача на залишенні на роботі у зв'язку із наявністю у нього на утриманні малолітньої дитини, що підтверджується даними, зазначеними в послужному списку, наявного в матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Отже, відповідачем не наведено наявності підстав, що передбачені ч.2 ст.57 Закону №580-VIII для проведення атестації позивача. Також, не надано доказів, які б підтверджували, що щодо позивача виявлено ознаки службової невідповідності.

З урахуванням вище викладеного, беручи до уваги протиправність проведення атестації та безпідставність рішення Центральної атестаційної комісії №2, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 через службову невідповідність за п.5 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII відбулося незаконно, а тому оскаржувані наказ в частині звільнення ОСОБА_1 та рішення Центральної атестаційної комісії №2 Національної поліції України від 19.01.2016 року, згідно яких позивач не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню через службову невідповідність, суд вважає протиправними та, як наслідок, такими, що підлягають скасуванню, у зв'язку із чим ОСОБА_1 належить поновити на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Закарпатській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 19.02.2016 року.

Вказане є достатнім засобом захисту порушеного права позивача, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення Національної поліції України в частині включення ОСОБА_1 до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, що складений на виконання п.п.1 п.2 наказу Національної поліції України від 26.11.2015 року №116 «Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України» та визнання протиправними дій Національної поліції України щодо проведення атестації ОСОБА_1.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання Національної поліції України виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Згідно п.32 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Разом з тим, згідно п.п.10.4 п.10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення. Розмір грошових коштів, що підлягають стягненню, зазначається цифрами та у дужках словами.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Тобто, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

У п.8 Порядку №100 зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 середньомісячна заробітна плата за грудень 2015 року (23 робочих дні) становить 7 000,00 грн., а за січень 2016 року (19 робочих днів) становить 8 122,00 грн., що разом становить 15 122,00 грн. за 42 робочих днів.

15 122,00грн./42дн.=360,05 грн., тобто середньоденна заробітна плата в період вимушеного прогулу складає 360,05 грн.

Період вимушеного прогулу склав з 19.02.2016 року по 18.01.2017 року 228 днів, а саме: лютий 2016 року (7), березень 2016 року (22), квітень 2016 року (21), травень 2016 року (19), червень 2016 року (20), липень 2016 року (21), серпень 2016 року (22), вересень 2016 року (22), жовтень 2016 року (20), листопад 2016 року (22), грудень 2016 року (21), січень 2017 року (11).

Таким чином, 228дн.*360,05грн. = 82 091,40 грн.

За таких обставин, сума середнього заробітку за даний період із моменту звільнення до моменту прийняття у справі судового рішення по суті, яка підлягає виплаті позивачу становить 82 091,40 грн.

Згідно з п.2, п.3 ч.1 ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Як свідчить довідка про доходи ОСОБА_1 від 21.09.2016 року №374, видана Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України, з моменту прийняття його на службу в поліцію до його звільнення з поліції через службову невідповідність останньому грошове забезпечення нараховувалося та виплачувалося Департаментом внутрішньої безпеки НП України, який відповідно до п.5 розділу V Положення про цей Департамент, затвердженого наказом НП України від 09.11.2015 року №83, є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах.

Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що негайному виконанню підлягає постанова суду в частині стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, що дорівнює 7 561,00 грн. та поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Закарпатській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 19.02.2016 року

Згідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що докази, наведені відповідачами у запереченнях на позов, не спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в частині.

Керуючись ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної атестаційної комісії №2 від 19.01.2016 року щодо прийняття рішення про звільнення зі служби через службову невідповідність оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Закарпатській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України полковника поліції ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, М-250123).

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України №110о/с від 18.02.2016 року в частині звільнення зі служби в поліції оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Закарпатській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, М-250123).

4. Поновити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, М-250123) на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Закарпатській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 19.02.2016 року.

5. Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, М-250123) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 82 091,40 грн.

6. Допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, що дорівнює 7 561,00 грн. та поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Закарпатській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 19.02.2016 року.

7. В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

8. Судові витрати в сумі 578,81 грн. присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) за рахунок асигнувань Національної поліції України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.О.Іщук

Судді: І.М. Погрібніченко

В.П. Шулежко