Справа № 804/5754/16
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2017 рокусправа № 804/5754/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

за участю представників:

позивача: - не зявився

відповідача: - не зявився

третьої особи: - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року

у справі № 804/5754/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Луганській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Луганській області

про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки рахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суд з позовом до Головного територіального управління юстиції у Луганській області, за участю третьої особи - Головного управління державної казначейської служби України у Луганській області, в якому просила:

стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з вересня 2014 року по січень 2015 року включно, в сумі 8701,80 грн.

стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 05.10.2015 по день звернення до суду з позовом в сумі 31672,50 грн.

зобовязати відповідача надати суду довідку про середню заробітну плату та середньоденну заробітну плату ОСОБА_1, яка з 01.07.2013 по 05.01.2015 займала посаду державного реєстратора юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців реєстраційної служби Брянківського міського управління юстиції, зі збереженням 9 рангу державного службовця.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в день звільнення позивача належні суми заробітної плати за період з вересня 2014 року по січень 2015 року включно не сплачені, чим порушені права позивача, встановлені ст.116 КЗпП України, внаслідок чого у відповідності до ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України позивачу має бути виплачений середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління юстиції у Луганській області на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати за вересень 2014 року по січень 2015 року в розмірі 8701,80 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Постанову суду в частині задоволення позовних вимог мотивовано гарантованим державою правом на своєчасне отримання винагороди за працю, встановленим судом фактом нарахування та невиплати позивачеві заробітної плати за період з вересня 2014 року по січень 2015 року. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум виплачується роботодавцем лише за наявності його вини у такій затримці. В даному випадку відповідачем вживалися заходи, спрямовані на виплату заробітної плати позивачу за період з вересня 2014 року по січень 2015 року, що виключає наявність вини відповідача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність вини відповідача у невиплаті належних позивачеві при звільнені сум, судом проігноровано докази, які спростовують обставини, на підставі яких зроблено такий висновок. Наявні в матеріалах справи докази не підтверджують того, що відповідач вчинив всі необхідні дії, які повинен був вчинити задля повного погашення заборгованості по заробітній платі та розрахунку з позивачем при звільненні.

Представники сторін, третьої особи в судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені медом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 з 01.07.2013 перебувала на посаді державного реєстратора реєстраційної служби Брянківського міського управління юстиції за переведенням з Брянківської міської ради, зі збереженням 9 рангу державного службовця, як такої, що успішно пройшла стажування (наказ №665 від 11.06.2013).

Наказом Головного управління юстиції у Луганській області від 05.01.2015 №5 позивача звільнено із займаної посади 05 січня 2015 року у звязку з відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з організацією, відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України (а.с.13).

Після звільнення із займаної посади позивач у звязку з проведенням антитерористичної операції в Луганській області переїхала до м. Кривий Ріг Дніпропетровської області та стала на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджено довідкою від 12.02.2015 № НОМЕР_1 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичних операцій (а.с.12).

При звільненні позивача належні їй суми у встановлений ст.116 КЗпП України строк виплачені не були.

Згідно довідки про заробітну плату й інші доходи, виданої ОСОБА_2 територіальним управлінням юстиції у Луганській області, нараховані (але не виплачені) протягом 2014 року та 2015 року суми оподаткованих доходів та утриманий з них податок на доходи фізичних осіб становлять в загальному розмірі 8701,80 грн., в тому числі вересень 2014 року 1716,82 грн., жовтень 2014 року 2697,68 грн., листопад 2014 року 1380,22 грн., грудень 2014 року - 1403,96 грн., січень 2015 року 1503,12 грн. (а.с.14).

Листом вих.№У-235/4/10-45 від 06.05.2015 ОСОБА_2 територіальне управління юстиції у Луганській області повідомило ОСОБА_1 про розгляд її звернення від 22.04.2015 і зазначило, що 23.04.2015 управління направило запит до Міністерства соціальної політики України щодо надання розяснення про підстави для виплати заборгованості із заробітної плати колишнім співробітникам органів та установ юстиції Луганської області, які не припустили до виконання своїх посадових обовязків після переміщення органів юстиції до іншої місцевості на територію, підконтрольну Уряду України, та надали до Головного територіального управління юстиції у Луганській області довідки про взяття їх на облік як осіб, переміщених з районів проведення антитерористичної операції. Також зазначено, що після отримання відповіді буде вирішено питання щодо виплати заборгованості із заробітної плати.

Листом вих. №У-14/4/10-45 від 09.02.2016 ОСОБА_2 територіальне управління юстиції у Луганській області повідомило позивача, що Міністерством соціальної політики України розроблено проект постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок погашення заборгованості із виплати заробітної плати, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також виплати пенсії громадянам, які тимчасово переселені в інші пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція». Зазначеним порядком передбачається погашення заборгованості із заробітної плати працівникам, які працювали на територіях, тимчасово непідконтрольних українській владі, за умови подання ними відповідних документів.

Також зазначено, що після затвердження зазначеного порядку буде вирішуватися питання щодо погашення заборгованості із заробітної плати, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Спірним є питання виплати позивачеві середнього заробітку відповідно до ст.117 КЗпП України за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

За розрахунком позивача загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 05.01.2015 визначена в розмірі 31672,50 грн. за період з 06.01.2015 по день звернення з даним позовом до суду 23.08.2016, виходячи з середньоденної заробітної плати позивача 77,25 грн.

Згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме: в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач всупереч норм чинного законодавства не здійснив з позивачем повного розрахунку при звільненні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в частині стягнення з Головного управління юстиції у Луганській області на користь ОСОБА_1 заборгованості з заробітної плати за період вересень 2014 року - січень 2015 року в розмірі 8701,80 грн.

Щодо позовних вимог про відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні апеляційний суд також погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Статтею 117 КЗпП України встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме: в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи з наведеної норми, підставою для відповідальності є не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, тобто обов'язковою умовою для покладення на підприємство (установу) відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства (установи).

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина перша статті 9 Цивільного кодексу України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема, щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 територіальним управлінням юстиції у Луганській області надавались Головному управлінню Державної казначейської служби України в Луганській області документи для перерахування заробітної плати, в тому числі, ОСОБА_1, а саме: заявки на видачу готівки та перерахування коштів КЕКВ 2111 (заробітна плата та лікарняні) на вкладні рахунки від 04.11.2014 за вересень 2014 року, від 24.11.2014 за жовтень 2014 року, від 16.12.2014 за листопад 2014 року, від 24.12.2014 за грудень 2014, 25.02.2015 за січень 2015 року, які зареєстровані та взяті на облік ОСОБА_2 управлінням Державної казначейської служби у Луганській області 07.11.2014, 26.11.2014, 17.12.2014, 24.12.2014 та 25.02.2016, відповідно, що підтверджується штампами Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області на заявках, проте перерахування коштів не відбулось.

Факт нарахування позивачу заробітної плати підтверджений також списками перерахування заробітної плати працівникам відповідача, які надавались ПАТ «Ощадбанк» за період вересень-грудень 2014 року, січень 2015року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що така невиплата заробітної плати у відповідні періоди 2014-2015 років та належних позивачеві сум при звільненні у січні 2015 року обумовлена не умисними протиправними діями відповідача, а обставинами непереборної сили: проведенням антитерористичної операції, вимушеним переміщенням з окупованої території.

Місто Луганськ включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який затверджено Розпорядження Кабінету міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р.

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 06.08.2014 № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» у звязку з тим, що на території Донецької та Луганської областей відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23 липня 2014 року № 436 починаючи з 24 липня 2014 року запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи, банками України призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою.

Відповідно до абзацу другого п.2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, казначейське обслуговування місцевих бюджетів за видатками та кредитуванням у населених пунктах на тимчасово неконтрольованій території здійснюється після повернення такої території під контроль органів державної влади.

Згідно із частиною 6 вказаного Тимчасового порядку у разі переміщення установи з тимчасово неконтрольованої на контрольовану територію після набрання чинності цим Порядком видатки на забезпечення діяльності такої установи, у тому числі на оплату праці (грошове забезпечення), протягом місяця з дня переміщення здійснюються згідно із затвердженим кошторисом (планом використання бюджетних коштів).

У зв'язку із загальновідомими обставинами, які стали підставою для прийняття Указу Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014, Верховна Рада України прийняла Закон України від 13 січня 2015 року №85-VIII "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" статтею першою якого встановлено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Враховуючи зазначене в сукупності, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що затримка виплати позивачу належних сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача, а через настання обставин непереборної сили, тому рішення суду про відмову у задоволенні позову в цій частині є законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для вирішення справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року у справі № 804/5754/16 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко