Справа № 826/3966/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 січня 2017 року № 826/3966/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів: Погрібніченка І.М., Шулежка В.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства «Юридична фірма «Імператив Плюс»
до Кабінету Міністрів України, Прем'єр-міністра України Яценюка Арсенія Петровича
провизнання протиправною бездіяльності,
В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Юридична фірма «Імператив Плюс» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, Прем'єр-міністра України Яценюка Арсенія Петровича про визнання протиправною бездіяльність Прем'єр-міністра України Яценюка Арсенія Петровича та Кабінету Міністрів України щодо неподання до Верховної Ради України кандидатури для призначення на посаду Міністра екології та природних ресурсів.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю Прем'єр-міністра України Яценюка Арсенія Петровича та Кабінету Міністрів України, що полягає у довготривалій відсутності в Україні Міністра екології та природних ресурсів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Обґрунтовуючи заявлені вимоги зазначив, що Мінприроди є головним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища та екологічної безпеки, роботу якого очолює Міністр, який призначається на посаду Верховною Радою України за поданням Прем'єр-міністра України. Враховуючи існування в державі великої кількості екологічних проблем, неподання на протязі тривалого часу до Верховної Ради України кандидатури для призначення на посаду Міністра екології та природних ресурсів, є протиправною бездіяльністю Прем'єр-міністра України.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні з огляду на те, що на час відсутності призначеного Міністра Мінприроди було призначено осіб, які виконували його обов'язки, а відтак протиправної бездіяльності Уряду допущено не було.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Заперечень по суті заявлених позовних вимог не надав.

Зважаючи на неявку в судове засідання представника відповідача 2, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про наступне.

Приватним підприємством «Юридична фірма «Імператив Плюс» за підтримки швейцарського фонду «Скорочення ризиків» («Risk Reduction Foundation») та за зверненням значної кількості громадян України здійснюється реалізація екологічних правових проектів, направлених на захист екологічних прав громадян, зокрема передбаченого ч. 1 ст. 50 Конституції України - право на безпечне для життя і здоров'я довкілля.

Так, ПП «ЮФ «Імператив плюс» здійснює захист екологічних прав громадян Васильківського району Київської області, які потерпіли внаслідок пожежі в червні 2015 року на нафтобазі ТОВ «Побутрембутматеріали», яке є афілійованим з ТОВ «БРСМ-Нафта» ТОВ «Укртрансоіл-2009» та ТОВ «Парком-Транс».

Також, ПП «ЮФ «Імператив плюс» здійснює захист екологічних прав громадян Обухівського району Київської області, у зв'язку з чим збирається інформація про вплив на природне довкілля діяльності Трипільської ТЕС (місцезнаходження: м.Українка, Обухівський р-н, Київська обл.), яка входить в структуру ПАТ «Центренерго».

Крім того, ПП «ЮФ «Імператив плюс» захищає екологічні права громадян Києво-Святошинського району Київської області та здійснює збір інформації щодо впливу на природне довкілля від діяльності полігону твердих побутових відходів Києво-Святошинського виробничого управлінню ЖКГ, який розміщений поблизу с.Тарасівка та с.Крюковщина Києво-Святошинського району Київської області.

Зібрана інформація використовується як доказова база при підготовці позовів до суду про відшкодування моральної шкоди громадянам, яка була причинена внаслідок порушення їх конституційних прав на безпечне для життя і здоров'я довкілля.

Збір інформації здійснюється шляхом направлення інформаційних запитів в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про інформацію» до відповідних органів, в тому числі і до Міністерства екології та природних ресурсів України (далі - Мінприроди) та підпорядкованій міністерству - Державній екологічній інспекції України (далі - Держекоінспекція України) шляхом проведення незалежних екологічних досліджень, а також отримання інформації із медіа ресурсів та інших відкритих джерел.

Так, аналіз отриманих відповідей на чисельні інформаційні запити ПП «ЮФ «Імператив плюс» дає йому підстави стверджувати, що в державі порушується право громадян на безпечне для життя і здоров'я довкілля, державна політика у сфері охорони навколишнього природного середовища та екологічної безпеки, реалізація якої покладена на Міністерство екології та природних ресурсів та Держекоінспекцію України, не здійснюється, що, на думку позивача, підтверджується наступним.

ПП «ЮФ «Імператив плюс» під час здійснення екологічного правового проекту, направленого на захист екологічних прав громадян, які потерпіли внаслідок пожежі в червні 2015 року на нафтобазі ТОВ «Побутрембутматеріали» (далі-нафтобаза), яке є афілійованим з ТОВ «БРСМ-Нафта», ТОВ «Укртрансоіл-2009» та ТОВ «Парком-Транс», на свої інформаційні запити були отримані відповіді, із яких вбачається значна кількість екологічних проблем, які є свідченням порушення природоохоронного законодавства, зокрема, екологічної безпеки як навколишнього середовища так і безпеки людей вцілому, а також правил техногенної, пожежної та екологічної безпеки. Наведене підтверджується також показниками санітарної ситуації в країні, зокрема, у повітрі, ґрунті, водоймах, які в деяких місцевостях досягають критичного показника.

Також позивачу стало відомо після пожежі, що на об'єкті системно здійснювалися заборонені технологічні процеси, які полягали у виготовленні сумішевих бензинів за допомогою електорообладнання.

Отже, експлуатація нафтобази комплексно порушувала права громадян, в тому числі і екологічні права, так як вони проживали в зоні техногенного та екологічного ризику, з явною загрозою для свого життя.

Громадяни стверджують, що пожежа та її наслідки стали закономірним результатом системних порушень правил техногенної, противопожежної та екологічної безпеки.

Пожежа з очевидністю у негативному аспекті вплинула на якість навколишнього природного середовища із-за доведеного забруднення грунтів бенз(а)піреном понад норми ГДК та забруднення сільгосппродукції рядом важких металів (цинк, кадмій), що порушувало екологічні та санітарні нормативи.

Будь-яка реакція зі сторони Мінприроди та Держекоінспекції щодо функціонування екологічно небезпечного об'єкту була відсутня як до моменту виникнення пожежі на нафтобазі, так і відсутня належна робота щодо забезпечення екологічної безпеки постраждалого від пожежі регіону.

Між тим, про системне та на протязі тривалого часу, порушення своїх прав, зокрема, і екологічних, місцевим жителям стало відомо не внаслідок виявлення порушень на нафтобазі органами Мінприроди та Держекоінспекції, а лише після виникнення пожежі на нафтобазі.

Місцеві жителі, які звернулися до ПП «ЮФ «Імператив плюс» за правовою допомогою, особливу увагу звертають на так звані «пильові бурі», які постійно «накривають» м.Українку та навколишні села та є наслідками понаднормативного переповнення резервуарів, де зберігаються золошлаки.

Дані обставини в повній підтверджуються інформацією, наданою Головним управлінням Держсанепідемслужби в Київській області, яка в своєму листі від 05.11.2015 року за № 2244 вказала, що кількість складованих золошлаків Трипільської ТЕС станом 01.01.2014 року складає 26 505 350,00 тонн.

Крім того, відповідно до інформації, отриманої ПП ЮФ «Імператив Плюс» на запит від Центральної геофізичної лабораторії (лист № 17.10/107 від 22.01.2016 р.), вода Канівського водосховища в районі м.Українка забруднена сполуками важких металів, сполуками азоту, фенолами із перевищенням гранично доступних концентрації (ГДК) відмічено за сполуками міді, цинку, мангану, хрому шестивалентного, сполуками азоту та фенолами.

Заходи реагування Держекоінспекції України, яка знаходиться в підпорядкування Мінприроди, не є ефективними та співмірними із реальними загрозами, які виникли внаслідок порушення природоохоронного законодавства Трипільською ТЕС. При цьому, акти перевірок Трипільської ТЕС, які могли б свідчити про ефективність або неефективність таких перевірок, Держекоінспекція України намагається приховати.

В свою чергу, порушення природоохоронного законодавства, які виявляються Держекокоінспекцією України при здійснені перевірок суб'єктів господарювання, не направлені на запобігання та ліквідацію негативного впливу від діяльності даних суб'єктів на навколишнє природне середовище, а створюють лише «видимість роботи» для формування статистичний даних, що вбачається із кількості виявлених порушень на Трипільській ТЕС, кількості притягнутих до відповідальності осіб та розмір накладених штрафів.

Позивач зазначає, що будь-яка реакція з боку Мінприроди на порушення природоохоронного законодавства при здійсненні господарської діяльності полігоном ТПВ також відсутня, в тому числі і на інформаційні запити ПП «ЮФ «Імператив плюс» про надання інформації щодо проведених Мінприроди перевірок даного полігону ТПВ на предмет дотримання природоохоронного законодавства.

Окрім того, порушення природоохоронного законодавства в діяльності нафтобази, Трипільської ТЕС та полігону ТПВ не є поодинокими, а є типовими для порушень в енергетичній сфері, у сфері поводження із твердими побутовими відходами, а також для об'єктів з підвищеною небезпекою, які функціонують в Україні.

Вищевикладені обставини свідчать, що інформаційні запити ПП «ЮФ «Імператив плюс» до Мінприроди України та Держекоінспекції України, які в свою чергу є центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища та екологічної безпеки, в значній мірі ігноруються, а отримана інформація носить характер «відписок».

Покладені на Мінприроди України та Держекоінпекції України завдання щодо охорони навколишнього природного середовища та екологічної безпеки не виконуються, належне керівництво даними органами не здійснюється, що, в свою чергу, є результатом відсутності з липня 2015 року в Міністерстві екології та природних ресурсів Міністра, який і повинен належним чином організовувати роботу підпорядкованого міністерства.

Крім того, Кабінет Міністрів України Розпорядженням від 16.12.2015 року № 1364-р «Про виконання домовленостей між Урядом України та Урядом Японії щодо запровадження діяльності за Кіотським протоколом до Рамкової конвенції Організації Об'єднаних Націй про зміну клімату» уповноважив заступника міністра екології Сергія Курикіна на здійснення необхідних заходів у межах повноважень для виконання зобов'язань з повернення невикористаних коштів, отриманих від продажу частин встановленої кількості викидів парникових газів, передбаченого статтею 17 Кіотського протоколу до Рамкової конвенції Організації Об'єднаних Націй про зміну клімату.

Враховуючи наявність в державі значної кількості екологічних проблем, неподання на протязі тривалого часу до Верховної Ради України кандидатури для призначення на посаду Міністра екології та природних ресурсів є протиправною бездіяльністю відповідача 2, що стало підставою для звернення позивача до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Для оцінювання рішень, дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди на підставі ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 113 Конституції України та ч. 1 ст. 1 і ст. 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, що у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17 березня 2011 року N 3166-VI (далі-Закон N 3166-VI) систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Згідно із ч. 2 ст. 6 названого Закону міністерство очолює міністр України (далі - міністр), який є членом Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 цієї статті порядок призначення на посаду та звільнення з посади, припинення повноважень на посаді міністра, а також статус міністра як члена Кабінету Міністрів України, визначаються Конституцією України та Законом України "Про Кабінет Міністрів України".

Згідно із ч. 1 ст.6 Закону України «Про кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року N 794-VII (надалі - Закон N 794-VII) до складу Кабінету Міністрів України входять Прем'єр-міністр України, Перший віце-прем'єр-міністр України, віце-прем'єр-міністри та міністри України.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закон N 794-VII Кабінет Міністрів України є колегіальним органом. Кабінет Міністрів України приймає рішення після обговорення питань на його засіданнях.

Члени Кабінету Міністрів України, крім Прем'єр-міністра України, Міністра оборони України і Міністра закордонних справ України, призначаються на посаду Верховною Радою України за поданням Прем'єр-міністра України (ч. 1 ст. 9 Закону N 794-VII).

Відповідно до п. 1 Положення про міністерство екології та природних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 32 від 21 січня 2015 року (надалі - Положення № 32), Міністерство екології та природних ресурсів України (Мінприроди) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінприроди є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища та екологічної безпеки.

Згідно із п. 9 Положення № 32 Мінприроди очолює Міністр, який призначається на посаду за поданням Прем'єр-міністра України і звільняється з посади Верховною Радою України.

Отже, Мінприроди є головним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища та екологічної безпеки, роботу якого (Мінприроди) очолює Міністр, який призначається на посаду Верховною Радою України за поданням Прем'єр-міністра України.

Стосовно тривалості терміну відсутності Міністра Міністерства екології та природних ресурсів України слід зазначити, що у вищенаведених нормах законодавства відсутні строки внесення подання стосовно призначення Міністра екології та природних ресурсів на розгляд до Верховної Ради України.

Додатково слід зазначити, що постановою Верховної Ради України «Про формування складу Кабінету Міністрів України» від 14.04.2016 № 1097-19 Міністром екології та природних ресурсів призначено Семерака О. М.

Позивач стверджує, що порушення екологічних прав громадян зумовлено саме відсутністю протягом тривалого часу Міністра екології та природних ресурсів, а саме в період з червня 2014 року по квітень 2015 року.

Проте, слід зазначити, що протягом вказаного періоду Міністерство екології та природних ресурсів України функціонувало відповідно до покладених на нього завдань, а обов'язки Міністра виконувались іншими особами.

Згідно з п. 15 ч. 10 Положення № 32 Міністр визначає обов'язки першого заступника Міністра, заступників Міністра та заступника Міністра - керівника апарату, розподіл повноважень Міністра між першим заступником Міністра та заступниками Міністра, які вони здійснюють за його відсутності.

Разом з тим, документом, яким регламентовано порядок тимчасового заступництва, є роз'яснення «Про порядок оплати тимчасового заступництва» (далі - Порядок), затверджене постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 29.12.65 № 820/39. Зазначене роз'яснення діє на підставі Постанови Верховної Ради України від 12.09.91 № 1545 «Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу РСР».

Відповідно до абз. 2 ч. 1 зазначеного Порядку тимчасове виконання обов'язків за посадою відсутнього працівника покладається на іншого працівника наказом (розпорядженням) по підприємству, установі або організації.

Так, з грудня 2014 р. по липень 2015 р. Міністр екології та природних ресурсів Шевченко І. А., з серпня 2015 р. по січень 2016 р. - виконуючий обов'язки Міністра Курикін С. І., з лютого 2016 р. по квітень 2016 р.- виконуючий обов'язки Міністра - Вронська Г.О.

Право на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституцією України, закріплене статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, суд повинен встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням (бездіяльністю) суб'єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України позивач звертається до адміністративного суду з позовом у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, дійсне (фактичне) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

У свою чергу, доказами у адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України), а предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі (ч. 1 ст. 138 Кодексу).

У статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Разом з тим, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. У Рішенні Конституційний суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 розтлумачено поняття «охоронюваний законом інтерес». Під поняттям треба розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому позивач на власний розсуд визначає про порушення його прав, свобод чи інтересів дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що судовий захист прав, можливий виключно щодо інтересу, порушеного протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень за наявності між ними та порушенням причинно-наслідкового зв'язку умови порушення її прав.

Вирішуючи дану справу, суд враховує рішення, яке прийнято 25.04.2016 р. Окружним адміністративним судом м.Києва по справі № 826/270/16 за позовом ПП «ЮФ «Імператив Плюс» до Державної екологічної інспекції України про визнання протиправним та скасування наказу Держекоінспекції України від 05.06.2015 р. № 39 «Про затвердження Переліку конфіденційної інформації, що є власністю держави в Державній екологічній інспекції України та Переліку посадових осіб, яким дозволено працювати з документами з грифом «Для службового користування» в Держекоінспекції України, яким в задоволенні позову відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Судом встановлено, що Держекоінспекція України, приймаючи рішення про віднесення актів перевірки Трипільської ТЕС до переліку конфіденційної інформації, а саме матеріалів інспекційних перевірок об'єктів з обмеженим доступом, діяла у відповідності до вимог чинного законодавства та за метою забезпечення національної безпеки.

Виходячи із наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивач не навів належних і достатніх доказів на підтвердження конкретних обставин допущеного відповідачем дійсного порушення його прав, свобод або інтересів у зв'язку із чим в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 69- 71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові Приватного підприємства «Юридична фірма «Імператив Плюс» відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.О. Іщук

Судді: І.М. Погрібніченко

В.П. Шулежко