Справа № 822/1452/16
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1452/16

Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

18 січня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

представника третьої особи: Галюка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кейт-Колект" на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору товариства з обмеженою відповідальністю "Кейт-Ко про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б. М. щодо проведення реєстрації права власності за ТОВ "Кей-Колект" на житловий будинок АДРЕСА_1; визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б. М. №23216833 від 28.07.2015 року про державну реєстрацію права власності за ТОВ "Кей-Колект" на житловий будинок АДРЕСА_1

Відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2016 року адміністративний позов задоволений повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування судом всіх фактичних обставин, що мають значення для вирішення справи, просила скасувати постанову суду першої інстанції.

Представник третьої особи в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Позивач та відповідач будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку своїх уповноважених представників в судове засідання не забезпечили.

Враховуючи, що судом не визнавалась обов'язкова явка сторін, а матеріали справи містять докази належного та завчасного повідомлення осіб, які беруть участь у справі про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача та відповідача, у відповідності до положень ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 05.12.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (далі - Банк) та громадянкою України ОСОБА_3 (далі - Позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Згідно п.1.1 розділу 1 вказаного договору, Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту поновлюваної кредитної лінії, що дорівнює 43970,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 222048, 50 грн. за курсом Національного банку України на день укладання цього Договору.

В забезпечення виконання зобов'язань по вказаному вище Договору, 07.12.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (далі - Іпотекодержатель) та громадянкою України ОСОБА_3 (далі - Іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки, відповідно до п.1.1 розділу 1 якого Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 42,5 кв.м., що належить Іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

12 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" було укладено договір факторингу №1, відповідно до якого ТОВ "Кей-Колект" отримало право вимоги по кредитному договору та договору іпотеки, що укладені з ОСОБА_3.

Згідно п.1.1 Договору Факторингу №1 від 12.12.2011 року, Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (Клієнт) зобов'язується передати у власність ТОВ "Кей-Колект" (Фактор), а Фактор - прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.1.2 цього договору обсяг (сума) прав Вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у Додатку №1 до цього договору.

Як встановлено, державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. прийняв рішення №23216833 від 28.07.2015 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на підставі договору іпотеки №5337 від 07.12.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняком В.І., що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 41359114 від 28.07.2015 року.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженої постанови про задоволення позову виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими, в свою чергу відповідач не довів правомірність своїх дій.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, а тому перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки оскаржену в судовому рішенні, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про безпідставність апеляційної скарги та законність рішення суду першої інстанції.

Так, ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у редакції на час вчинення оскаржуваних дій (далі - Закон) визначено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації - відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким учиняється така дія.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

В силу ст. 46-1 Закону України "Про нотаріат", нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва та під час здійснення функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, здійснює пошук у ньому відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у редакції на час вчинення оскаржуваних дій державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Частиною 9 ст.15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у редакції на час вчинення оскаржуваних дій встановлено, що, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Також п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Враховуючи наведені норми законодавства, законодавець чітко визначив те, що нотаріуси України отримали повноваження щодо проведення реєстрації права власності, користування нерухомим майном, усіх інших речових прав і їх обтяжень лише безпосередньо під час вчинення нотаріальної дії. Повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем виключно із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

За змістом ч. 1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Тобто, відносини між фактором та клієнтом носять оплатний характер і фактору має бути забезпечена можливість одержання винагороди за послуги по фінансуванню діяльності клієнта, однак, слід зазначити, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження реальності виконання договору факторингу №1 від 12.12.2011 року.

У відповідності до ст. 33 Закону "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, ст. 35 Закону України "Про іпотеку" визначає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями ст. 37 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Таким чином, вимога про виконання порушеного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги повинні були бути надісланими не менш ніж у тридцятиденний строк від 28.07.2015 року, оскільки, як зазначено позивачем жодних документів про те, що ТОВ "Кей-Колект" має будь-які вимоги до позивача та документи, які надають ТОВ "Кей-Колект" відповідні правові підстави на договір іпотеки від 07.12.2006 року (документи про уступку права вимоги тощо) позивачу не надавалися.

Отже, дії відповідача щодо проведеної реєстрації права власності за ТОВ "Кей-Колект" на житловий будинок АДРЕСА_1, без вчинення нотаріальної дії грубо порушують чинне законодавство, а отже є незаконними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Оскаржена постанова суду ґрунтується на об'єктивно встановлених обставинах у даній справі та ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кейт-Колект" залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 23 січня 2017 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Смілянець Е. С.