Справа № 308/10949/16-а
Суддя: Шепетко І. О.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Шепетко І.О., при секретарі Терпай С.В., за участі позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника командира роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №058651 від 15.10.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, за порушення п. 31.4.3 «а» та п. 2.9 «в» ПДР України. Свої вимоги мотивував тим, що не вчиняв даного правопорушення, оскільки при винесенні постанови не були зясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП. Зазначає, що 15.10.2016 року близько 01 год. 55 хв. він керував автомобілем «Mitsubishi Lancer 1.6 GLX», державний номерний знак «АО0884АІ», по вул. Докучаєва в м. Ужгород, і де був зупинений заступником командира роти № 2 батальйону УПП в містах Ужгороді та Мукачеві лейтенантом поліції ОСОБА_4, яка звинуватила його у керуванні транспортним засобом із неосвітленим заднім державним номерним знаком у темну пору доби, яке, на її думку, відносилося до несправностей зовнішніх світлових приладів. На підставі цього, винесла оскаржувану постанову, за якою наклала на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Позивач також вказує, що були порушені його права, оскільки інспектором поліції не було розяснено положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, розгляд справи проводився без можливості надання ним пояснень, без дослідження доказів та надання часу для звернення за правовою допомогою. При накладенні стягнення не враховано положення ст. 33 КУпАП. З огляду на наведене, позивач просить визнати дії інспектора Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_4 при винесенні постанови серії АР №058651 від 15.10.2016 року протиправними, скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що він заперечує проти позовних вимог, вважає, що наявність події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП в діях позивача підтверджується технічним носієм (диском), на якому міститься відеофіксація адміністративного правопорушення, а також постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №058651 від 15.10.2016 року. Вважає, що поліцейський виносячи постанову, вірно кваліфікував порушення та правомірно виніс постанову про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що 15.10.2016 року заступником командира роти № 2 батальйону УПП в містах Ужгороді та Мукачеві лейтенантом поліції ОСОБА_4 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №058651, якою гр. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

В оскаржуваній постанові відповідач зазначив, що 15.10.2016 року о 01 год. 55 хв. водій гр. ОСОБА_1, керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer 1.6 GLX», державний номерний знак «АО0884АІ», в м. Ужгород, вул. Докучаєва біля буд. № 8, із неосвітленим заднім державним номерним знаком у темну пору доби, чим порушив п. 31.4.3 «а» та п. 2.9 «в» ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ч 1 ст. 121 КУпАП, адміністративна відповідальність за дане правопорушення настає у разі керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до статті 222 КУпАП, за порушення вимог ч. 1 ст. 121 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Підпунктом «в» пункту 2.9 ОСОБА_5 дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - ОСОБА_5) передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обовязковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Підпунктом «а» пункту 31.4.3 ОСОБА_5 передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, а саме зовнішні світлові прилади за кількістю, типом, кольором, розміщенням і режимом роботи не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Виходячи зі змісту п. 19 ОСОБА_5 дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року до світлових пристроїв відносяться фари ближнього (дальнього) світла. Таким чином, неосвітлення заднього державного номерного знаку не є світловим пристроєм у розумінні ПДР України.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Зі змісту ст. 70 КАС України, вбачається, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, а обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Оскільки як встановлено судом, при складанні постанови про адміністративне правопорушення стосовно позивача суб'єктом владних повноважень, в порушення вимог ст. 280 КУпАП не з'ясовані всі обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не встановлено винність позивача у вчиненні порушення, належних доказів на підтвердження порушення позивачем ОСОБА_5 дорожнього руху. З дослідженого в судовому засіданні відеозапису, наданого відповідачем до заперечень, не встановлено наявності інкримінованого позивачу правопорушення. Відтак, доказ в якому існують сумніви не може бути прийнятим як такий, що доводить вину позивача. Окрім того, позивач був позбавлений обєктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки не мав достатнього часу для підготовки до захисту, так як відповідачем, всупереч вимог чинного законодавства, винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, а не за місцем його вчинення (адміністративно-територіальна одиниця, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення). Зазначена позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26.05.2015 року.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що доказів на підтвердження правомірності винесеної відносно позивача постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності відповідачем надано не було. Встановлені судом обставини вказують на те, що відповідач, наклавши на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн., діяв неправомірно, тому позов підлягає задоволенню, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності - скасуванню, а справа відносно нього - закриттю.

Відповідно до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України 17 січня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено і підписано 23 січня 2017 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 70, 71, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов - задовольнити повністю.

Визнати дії інспектора Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_4 при винесенні постанови серії АР №058651 від 15.10.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - протиправними, дану постанову - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього - закрити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7