Справа № 820/7468/15
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 р.Справа № 820/7468/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2015р. по справі № 820/7468/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТИРОЛ ПЛЮС"

до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області , Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

24.07.2015 року, позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТИРОЛ ПЛЮС" , звернулося до суду з позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнень, просило суд скасувати податкові повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 14.04.2015 року, № від 17.04.2015 року, № від 17.04.2015 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2015 року по справі № 820/7468/15 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТИРОЛ ПЛЮС" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено у повному обсязі.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 14.04.2015 року, № від 17.04.2015 року, № від 17.04.2015 року.

Відповідач, Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задовольнити, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2015 року по справі №820/7468/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що постанову винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а саме: п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) та ст. ст. 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексу - КАС України) та підлягає скасуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 17.01.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ТИРОЛ ПЛЮС" (далі по тексту - ТОВ "ТИРОЛ ПЛЮС", позивач) з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Донмас" за період грудень 2014 року та з ТОВ "Делюкс Компані" за період січень 2015 року, за результатами якої складено акт № 419/2204/392242460 від 30.03.2015 року.

Перевіркою встановлено нереальність здійснення господарських відносин ТОВ "ТИРОЛ ПЛЮС" з Товариством з обмеженою відповідальністю "Донмас" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Делюкс Компані", встановлено порушення ТОВ "ТИРОЛ ПЛЮС" п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 та п.201.1 ст. 201 ПК України.

На підставі вказаного акту перевірки № 419/2204/392242460 від 30.03.2015 року Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було прийнято податкове повідомлення - рішення від 17.04.2015 року № за формою "Р" про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 2029936 грн. та штрафу 1014968 грн. та податкове повідомлення - рішення від 17.04.2015 року № за формою "В4" про завищення від'ємного значення у розмірі 1145980 грн.

Крім того, контролюючим органом була проведена документальна позапланова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ "ТИРОЛ ПЛЮС" під час здійснення взаємовідносин з постачальниками та покупцями за період вересень, жовтень 2014 року, їх реальність та повнота відображання у податковому обліку, за результатами якої складено акт № 4746/04-64-22-03/392242460 від 11.12.2014 року.

Перевіркою встановлено відсутність об'єктів оподаткування податком на додану вартість при придбанні та продажу товарів (послуг), які підпадають під визначення статей 22, 185, 187, 198 ПК України; порушення п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п.44.1 ст.44, п.п. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, п.201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту та суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті до Державного бюджету України.

На підставі вказаного акту перевірки №4746/04-64-22-03/392242460 від 11.12.2014 року Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.04.2015 року № за формою "Р" про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 7093422 грн. та штрафу 3546711 грн.

З дослідженого акту перевірки №419/2204/392242460 від 30.03.2015 року та №4746/04-64-22-03/392242460 від 11.12.2014 року встановлено, що фактичною підставою для відображення в акті порушень і винесення спірного податкового повідомлень-рішення слугував викладений в акті висновок відповідача про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин, укладених позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Азонтес", Товариством з обмеженою відповідальністю "Донмас", Товариством з обмеженою відповідальністю "Делюкс Компані".

Не погодившись із винесеними Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ "ТИРОЛ ПЛЮС" для захисту своїх прав звернулося до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не було доведено процесуального обов'язку, передбаченого ч.2 ст. 71 КАС України, стосовно податкових повідомлень - рішень № від 14.04.2015 року, № від 17.04.2015 року, № від 17.04.2015 року, а тому зазначені податкові повідомлення - рішення не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства, а отже є такими, що підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи позивач у перевіряємий податковим органом період мав господарські відносини з Товариством з обмеженою відповідальністю "Азонтес", Товариством з обмеженою відповідальністю "Донмас", Товариством з обмеженою відповідальністю "Делюкс Компані".

Так, між ТОВ "ТИРОЛ ПЛЮС" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Донмас" (постачальник) було укладено договори поставки нафтопродуктів разом із додатковими угодами, а саме: №ДГ-0349 від 22.12.2014 року, №ДГ-0256 від 01.12.2014 року, №ДГ-0293 від 19.12.2014 року. За умовами вказаних правочинів постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та сплатити нафтопродукти.

Реальність виконання умов укладених правочинів із Товариством з обмеженою відповідальністю "Донмас" підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку: актами приймання-передачі нафтопродуктів №000141, №00048, №00085, оборотно-сальдовими відомостями, податковими накладними.

Крім того, між позивачем (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Делюкс Компані" (постачальник) було укладено договори поставки нафтопродуктів разом із додатковими угодами, а саме: №МА-0028 від 01.01.2015 року, №МА-0003 від 31.12.2014 року. За умовами вказаних правочинів постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та сплатити нафтопродукти.

Реальність виконання умов укладених правочинів із Товариством з обмеженою відповідальністю "Делюкс Компані" підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку: актами приймання-передачі нафтопродуктів №00031, №00003, оборотно-сальдовими відомостями, податковими накладними.

Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТИРОЛ ПЛЮС" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Азонтес" (постачальник) було укладено договори поставки нафтопродуктів разом із додатковими угодами.

Відповідно до акту перевірки № 4746/04-64-22-03/392242460 від 11.12.2014 року позивачем до перевірки надавались договори, акти приймання-передачі нафтопродуктів, податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, оборотно-сальдові відомості, сертифікати відповідності, банківські виписки, реєстри отриманих та виданих податкових накладних.

Недоліків та зауважень до наданих документів у податкових інспекторів під час проведення перевірки не було, порушення встановлені під час проведення перевірки лише на підставі податкової інформації про Товариства з обмеженою відповідальністю "Азонтес", отриманої від контролюючих органів.

Зберігання товару здійснювалось відповідно до договору зберігання, укладеного 24.06.2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Дніпронафтопродукт". Реальність укладеного правочину підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі наданих послуг, протоколами узгодження ціни, актами приймання-передачі нафтопродуктів по договору зберігання та платіжними дорученнями.

Колегія суддів зазначає, що у позивача в оренді наявні автозаправні станції для реалізації придбаної продукції у контрагентів, що підтверджується наявними у матеріалах справи договорами про найм (оренду) автозаправних станцій.

Відповідно до пункту 7.5.6 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155, відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності

Факт транспортування нафтопродуктів на орендовані автозаправні станції підтверджується відповідними договорами, актами здачі-прийомки виконаних робіт, рахунками, товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів, платіжними доручення.

Щодо доводів податкового органу про те, що позивачем не було надано ліцензії на перевезення нафтопродуктів Публічним акціонерним товариством "Дніпронафтопродукт", колегія суддів зазначає, що саме останнє здійснювало перевезення нафтопродуктів, а не позивач, а тому й наявність ліцензії на таке перевезення має бути у перевізника.

Таким чином, фактичне виконання умов договору підтверджується первинними бухгалтерськими та податковими документами, які виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" і п.2.4. ст.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з ст. 14.1.181 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до ст. 14.1.156 ПК України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з ст. 198.3. ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з ст.198.6. ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 198.2 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до ст.201.1 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Колегія суддів зазначає, що зауваження щодо форми та змісту наданих податкових накладних з боку податкового органу в акті перевірки відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем виконані всі умови для формування податкового кредиту, податкові накладні відповідають вимогам, закріпленим в ст.201 ПК України.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 27 березня 2012 року №21-737во10) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області., викладені в акті перевірки, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Посилання відповідача на наявну у нього податкову інформацію про контрагентів позивача, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Така ж позиція узгоджується із позицією Верховного суду України викладену в постановах №10/21 від 02.03.2010 року, №09/05 від 13.01.2009 року, №08/28 від 12.02.2008 року.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи зменшені податкові вигоди, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення № від 14.04.2015 року, № від 17.04.2015 року, № від 17.04.2015 року були винесені відповідачем неправомірно, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх скасування та задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2015 року по справі №820/7468/15 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта - Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2015р. по справі №820/7468/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Зеленський В.В.
Судді П'янова Я.В. Чалий І.С.
Повний текст ухвали виготовлений 23.01.2017 р.