Справа № 164/1906/16а,2а/164/60/16
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 р. № 876/9123/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Макарика В.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу освіти Маневицької районної державної адміністрації Волинської області на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 02 листопада 2016 року у справі за позовом Маневицької місцевої прокуратури в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до Відділу освіти Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Служби у справах дітей Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов"язання до вчинення дій ,-

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2016 року Маневицька місцева прокуратура Волинської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача - Відділу освіти Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Служби у справах дітей Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, яким просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати неповнолітньому ОСОБА_1 як випускнику навчального закладу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.8 Закону України Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, встановлених законом, та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити неповнолітньому ОСОБА_1 як випускнику навчального закладу одноразову грошову допомогу, передбачену ст.8 Закону України Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, встановлених законом, а саме не менше 9 186 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначає, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною, позбавленою батьківського піклування. У 2016 році ОСОБА_1 закінчив 9 класів Рудниківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів.

Після закінчення Рудниківської ОСОБА_2 ступенів згідно наказу директора №48 від 13.06.2016 року неповнолітньому ОСОБА_1 видано атестат про базову загальну середню освіту серії ВС № 488888116. Згідно наказу №1 «З-УЗД» від 25.08.2016 Маневицького професійного ліцею неповнолітній зарахований до складу учнів, прийнятих на навчання за державним замовленням на базі загальної середньої освіти з отриманням повної загальної середньої освіти у групу №23 за професією «Муляр. Штукатур. Маляр».

ОСОБА_1 як випускнику навчального закладу з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, не була виплачена одноразова допомога в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, що становить 9186 грн відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування.

Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 02 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність відділу освіти Маневицької райдержадміністрації Волинської області щодо ненарахування та невиплати неповнолітньому ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як випускнику загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів с. Рудники Маневицького району Волинської області одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 8 Закону України „Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Зобов'язано відділ освіти Маневицької райдержадміністрації Волинської області нарахувати та виплатити неповнолітньому ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як випускнику загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів с. Рудники Маневицького району Волинської області одноразову грошову допомогиу передбачену ст. 8 Закону України „Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з неповним зясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскільки загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів с. Рудники Маневицького району Волинської області не є інтернатним закладом, ОСОБА_1 не перебував в ній на повному державному утриманні, тому у діях відділу освіти відсутні порушення щодо невиплати одноразової грошової допомоги у розмірі шести прожиткових мінімумів.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 народився 20 квітня 2001 року в с.Годомичі Маневицького району, його матір'ю є ОСОБА_3, а батьком ОСОБА_4 Згідно з рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 27 серпня 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав відносно їх неповнолітньої дитини ОСОБА_1

Розпорядженням Маневицької райдержадміністрації від від 04.05.2016 № 198 ОСОБА_5 призначено опікуном неповнолітнього ОСОБА_4, який є дитиною, позбавленою батьківського піклування.

В червні 2016 року ОСОБА_4 закінчив 9 класів загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів с. Рудники Маневицького району Волинської області та отримав атестат про базову загальну середню освіту серії ВС № 488888116.

Неповнолітньому ОСОБА_4, як випускнику навчального закладу - загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів с. Рудники Маневицького району з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, грошова допомога, передбачена ст. 8 Закону України „Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, що становить 9186 гривень, не виплачувалась.

Неповнолітній ОСОБА_4 з 01.09.2016 навчається в Маневицькому професійному ліцеї.

Зазначені обставини не оспорюються сторонами та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії І-ЕГ №066786 від 17.05.2001, рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 27.08.2007, розпорядженням Маневицької райдержадміністрації від 04.05.2016 № 198, повідомленням служби у справах дітей Маневицької райдержадміністрації від 27.07.2016 № 170/01-09, повідомленням відділу освіти Маневицької райдержадміністрації від 29.07.2016 № 686/01-16/2-16, наказом від 13.06.2016 №48 по загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів с. Рудники Маневицького району, довідкою Маневицького професійного ліцею від 01.09.2016 №378/01-05, витягом з наказу Маневицького професійного ліцею від 25.08.2016 № 1 „З-УДЗ".

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Закону України Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування від 13.01.2005 №2342-IV (далі Закон №2342-IV).

Зокрема, відповідно до ч.ч.1-3 ст.8 цього Закону держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Розміри допомоги та утримання таких дітей не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб.

Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів.

Згідно ч.7 цієї статті випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Із змісту наведеного слідує, що власне випускники з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому КМ України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку; в даному випадку йдеться, як про випускників віком до 18 років, так і випускників з числа дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, якими відповідно до ст.1 згаданого Закону є особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування.

Отже розмір одноразової допомоги, яка виплачується випускникам, чітко визначена Законом №2342-IV.

При цьому, ч.7 ст.8 Закону України Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування встановлює обов'язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався.

Таким чином, сам факт випуску з навчального закладу є підставою для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, встановленої законом.

Однак, приписами постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 1994 року №226 "Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" встановлено різні розміри грошової допомоги для різних категорій випускників, які не відповідають розміру допомоги, визначеному Законом України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування".

При цьому, відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування" закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Розмір одноразової грошової допомоги, який підлягає виплаті при випуску з навчального закладу, на забезпеченні якого перебували, зокрема, діти, позбавлені батьківського піклування, та визначений вказаним Законом, не узгоджується з розміром такої одноразової грошової, який визначений постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 1994 року № 226.

Відповідно до положень ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи з вищенаведеного, а також з урахуванням загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, під час розгляду та вирішення справ зазначеної категорії застосуванню підлягає Закон №2342-IV, а не постанова КМУ №226.

Крім того, відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яку ратифіковано Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З урахуванням наведеного, неповнолітній ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 Закону України Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в розмірі не менше 6 (шість) прожиткових мінімумів для дітей віком від 6 до 18 років, з урахуванням ст.7 Закону України Про Державний бюджет України на 2016 рік.

Слід зауважити, що відповідно до Положення про відділ освіти Маневицької райдержадміністрації, затвердженого розпорядженням голови районної державної адміністрації від 29 грудня 2012 року № 733, відділ освіти Маневицької райдержадміністрації забезпечує ефективне і цільове використання відповідних бюджетних коштів.

Оскільки загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів с.Рудники Маневицького району, як навчальний заклад, фінансується централізовано через бухгалтерію відділу освіти Маневицької райдержадміністрації, що не оспорюється і визнається сторонами у справі, суд вважає, що саме відділом освіти Маневицької райдержадміністрації має бути нарахована та виплачена одноразова грошова допомога неповнолітньому ОСОБА_1

З огляду на положення ст.ст.21, 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю.

Водночас не можуть бути задоволені позовні вимоги про зобов»язання відповідача нарахувати та виплатити конкретні суми спірних виплат, оскільки саме останній зобов'язаний здійснювати обрахування та виплату спірних сум одноразової допомоги, вказані дії до компетенції адміністративного суду не належать, а тому захист такого порушеного права полягає у зобов'язанні відповідача вчинити кореспондуючі цьому праву дії.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно обрано спосіб відновлення порушеного права неповнолітнього ОСОБА_1 шляхом зобовязання відділу освіти Маневицької райдержадміністрації Волинської області нарахувати та виплатити на користь випускника, дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ч.7 ст.8 Закону України Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в розмірі не менше 6 прожиткових мінімумів для дітей віком від 6 до 18 років, з урахуванням ст.7 Закону України Про Державний бюджет України на 2016 рік.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись частиною 3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділу освіти Маневицької районної державної адміністрації Волинської області залишити без задоволення, а постанову Маневицького районного суду Волинської області від 02 листопада 2016 року у справі № 164/1906/16-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І. В. Глушко

Судді В.Я. Макарик

ОСОБА_6

Ухвала складена в повному обсязі 24.01.2017.