Справа № 820/5862/16
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 січня 2017 р. № 820/5862/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретареві судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Тищенко В.В.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 386 о/с від 13.10.2016 в частині звільнення зі служби в поліції згідно з п.7 (за власним бажанням) ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" капітана поліції ОСОБА_1 (М-130804), інспектора Київського ВП ГУНП в Харківській області (м. Харків), з 13.10.2016;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора Київського ВП ГУНП в Харківській області (м. Харків) або на іншій рівнозначній посаді;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.10.2016 по день поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірний наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 386 о/с від 13.10.2016 про його звільнення є протиправним та таким, що прийнятий всупереч чинному законодавству, оскільки рапорт позивача про звільнення у строк, визначений законом, був ним відкликаний. З огляду на викладене, вважав, що зазначений наказ підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на посаді.

В обґрунтування заперечень на позов відповідач вказав, що наказ про звільнення позивача є правомірним, таким, що ґрунтується на нормах Закону України "Про Національну поліцію".

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2, підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві..

Представник відповідача - Тищенко В.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з огляду на доводи наданих суду письмових заперечень, просила у задоволенні позовної заяви відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

З наявної у справі копії послужного списку ( а.с.13-18) встановлено, що позивач проходив службу в ОВС з 25.12.2007 по 06.11.2015 на різних посадах, а з 07.11.2015 по 13.10.2016 - в лавах Національної поліції на посаді інспектора Київського ВП ГУНП в Харківській області (м. Харків), маючи спеціальне звання капітан поліції.

Позивачем 13.10.2016 на ім'я т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області було подано рапорт про звільнення ( а.с.9).

Як пояснив у судовому засіданні позивач та його представник, підставою подання вказаного рапорту позивач обумовлював велике навантаження, неспіврозмірність грошового забезпечення обсягу виконуваної роботи, неможливість приділяти достатньої уваги дітям через зайнятість по службі тощо. Проте, коли позивач повідомив про зазначену обставину свою дружину, остання не схвалила такого рішення, оскільки знала, що він любить свою роботу.

За вказаних обставин позивач у той же день - 13.10.2016 подав рапорт, в якому просив не розглядати його рапорт про звільнення, оскільки попереднє рішення ним було прийнято без порад з сім'єю, керуючись емоціями. В зазначеному рапорті ОСОБА_1 зазначив, що бажає продовжувати службу в поліції ( а.с.10).

Проте, наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 386 о/с від 13.10.2016, було реалізовано рапорт позивача про звільнення та капітана поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції згідно з п.7 (за власним бажанням) ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" з посади інспектора Київського ВП ГУНП в Харківській області (м. Харків), з 13.10.2016 ( а.с.11).

При цьому, прийняттю вказаного наказу передувала процедура накладення начальником Київського ВП ГУНП в Харківській області резолюції на рапорт позивача "Клопочу по суті рапорту" та з останнім було проведено 13.10.2016 бесіду стосовно вивчення причин, які перешкоджали продовженню служби ( а.с.37).

Вказані обставини викладені у висновку начальника Київського ВП ГУНП в Харківській області від 13.10.2016 про вивчення причин, що перешкоджають подальшому проходженню служби ( а.с.35-36).

Так, в ході перевірки був опитаний позивач та з'ясовано, що основаною причиною подачі рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням є ненормований робочій день та відсутність часу для спілкування з родиною.

За вказаних обставин, причини, що перешкоджали подальшому проходженню служби позивачем, керівництвом визнано поважними.

Спірні правовідносини виникли внаслідок того, що відповідачем не було враховано рапорт позивача, в якому він відкликав свій рапорт про звільнення.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного наказу, суд встановлено наступне.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Згідно п.10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114, яке є чинним на час спірних правовідносин, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально -економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Підпунктом "ж" п. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно п. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

При цьому суд зазначає, що на відміну від загального правила про обов'язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обов'язок, передбачений п.68 Положення, обумовлений особливим правовим положенням позивача, як працівника поліції, що стосується, наприклад, виконання ним обов'язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

Проте, у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Як пояснили у судовому засіданні представники сторін, такої домовленості між ними не було.

Отже, дотримання тримісячного строку при звільненні осіб, на яких поширюється дія Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, є обов'язковим як для адміністрації, так і для підлеглого.

Як встановлено в ході судового засідання, позивач подав рапорт про звільнення 13.10.2016, а наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 386 о/с від 13.10.2016 його фактично звільнено у той же день, що суперечить приписам пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, оскільки за його змістом, до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт, що й було зроблено позивачем 13.10.2016.

Розглядаючи вказаний спір, суд зазначає, що у вказаних правовідносинах поряд з нормами спеціального законодавства, повинні застосовуватись також норми трудового законодавства.

Відповідно до п.12 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться. Законодавство не встановлює обов'язкової письмової форми відкликання заяви про звільнення. Тому, працівник може заявити про відкликання своєї заяви і в усній формі. Для доведення факту відкликання заяви про звільнення, в разі виникнення спору з цього приводу, можуть братися до уваги будь-які докази, передбачені процесуальним законодавством.

Таким чином, оскаржуваний наказ про звільнення позивача не відповідає вимогам пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, оскільки за його змістом, до закінчення тримісячного строку попередження згадані особи мають право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Так, домовленістю, зокрема, вважається зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 05.12.2011, від 14.10.2014, від 24.06.2014.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.

Згідно до вимог ч. 3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 386 о/с від 13.10.2016 в частині звільнення зі служби в поліції згідно з п.7 (за власним бажанням) ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" капітана поліції ОСОБА_1 (М-130804), інспектора Київського ВП ГУНП в Харківській області (м.Харків), з 13.10.2016 - є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки сторони не дійшли згоди щодо звільнення працівника у строк, менший ніж той, що встановлений п.68 Положення, водночас, позивач скористався правом відкликати поданий раніше рапорт про звільнення.

Щодо решти позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Поряд з цим, відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, беручи до уваги, обсяг заявлених позовних вимог, та, враховуючи, що розглядом справи доведено безпідставність звільнення позивача зі служби в поліції наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 386 о/с від 13.10.2016, який скасовано судом, акцентуючи увагу на належності способу захисту прав позивача, суд зауважує, що оскільки позивач був звільнений зі служби з 13.10.2016, належним способом захисту, а отже й відновлення, прав позивача, є саме поновлення ОСОБА_1 з 13.10.2016 на посаді інспектора Київського ВП ГУНП в Харківській області (м. Харків) або на іншій рівнозначній посаді та стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки протиправне звільнення позивача стало передумовою його виникнення.

Щодо суми відповідного грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується, зокрема, при обрахуванні вимушеного прогулу ( пп."з" п.1 розділу 1 Порядку).

Згідно довідки від 29.11.2016 № 1933, виданої, в силу приписів вказаної постанови Кабінету Міністрів України управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Харківській області, встановлено, що середньоденне грошове забезпечення позивача складало 172,13 грн. ( а.с.34).

Судовим розглядом встановлено, що період вимушеного прогулу починається з дня звільнення позивача - з 13.10.2016 та закінчується днем ухвалення судового рішення - 19.01.2017, що у сукупності складає - 99 днів ( жовтень 2016 - 19 днів, листопад 2016 - 30 днів, грудень - 31 день, січень -19 днів).

Виходячи з середньоденного грошового забезпечення позивача, яке зазначено у вищевказаній довідці, помноженого на кількість днів вимушеного прогулу, суд зазначає, що належна сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 17040,87 грн.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, постанову суду в частині поновлення позивача на посаді інспектора Київського ВП ГУНП в Харківській області (м. Харків) або на іншій рівнозначній посаді з 13.10.2016 та стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, слід звернути до негайного виконання відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71,160-163, 167, 186, 254, 256 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити .

Скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 13.10.2016 № 386 о/с в частині звільнення зі служби в поліції згідно з п.7 (за власним бажанням) ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" капітана поліції ОСОБА_1, інспектора Київського ВП ГУНП в Харківській області (м. Харків), з 13.10.2016.

Поновити ОСОБА_1 з 13.10.2016 на посаді інспектора Київського ВП ГУНП в Харківській області (м. Харків) або на іншій рівнозначній посаді.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області ( , вул. Жон Мироносиць,5 м. Харків, 61002) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ід.код НОМЕР_1, 61200, АДРЕСА_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 17040,87 грн. ( сімнадцять тисяч сорок гривень 87 копійок).

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 26 січня 2017.

Суддя Мар'єнко Л.М.