Справа № 815/4437/16
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

815/4437/16

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

12 січня 2017 року м. Київ К/800/502/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Олексієнко М.М., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги представника Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на судові рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2016 року, Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 216 року у справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо – комерційної фірми Бородіно – А» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося з касаційною скаргою на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2016 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 216 року у справі, якими відмовлено в задоволенні позову.

Ставиться вимога про скасування судових рішень та ухвалення нового про задоволення позову. Вказується на те, що підприємства не звільняються від відповідальності у випадку не працевлаштування інвалідів.

Вивчивши зміст касаційної скарги, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Відповідно до положень, передбачених пунктом 5 частини п’ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у випадку, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга є необґрунтованою, якщо викладені в ній доводи не містять посилань на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права або такі посилання є безпідставними.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, є безпідставні.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов’язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Верховний Суд України у постанові від 2 квітня 2013 року (Справа № 21-95а13) зазначив, що обов’язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов’язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. У зв’язку з тим, що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, він не може бути притягнений до відповідальності за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Тобто роботодавці зобов’язані лише подавати, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії). При цьому законодавством не встановлено обов’язку для роботодавця проводити добір працівників через територіальні органи Державної служби зайнятості України.

Звіти за формою державної статистичної звітності № 3-ПН містять вичерпну інформацію про наявність на підприємстві вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів протягом звітного періоду.

Як установлено судами попередніх інстанцій, відповідач створював робочі місця для працевлаштування інвалідів, про що повідомляв Фонд протягом 2015 року у звітах за формою 3-ПН, тому ненаправлення інвалідів не свідчить про порушення закону, отже ТОВ «Виробничо – комерційної фірми Бородіно – А» виконало норматив по працевлуштуванню інвалідів.

З урахуванням зазначеного, керуючись статями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на судові рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2016 року, Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 216 року у справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо – комерційної фірми Бородіно – А» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Олексієнко