Справа № 545/3823/16-а
Суддя: Гальченко О. О.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/3823/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" січня 2017 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого - судді - Гальченко О.О.,

при секретарі - Корба Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавського об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов»язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 21.11.2016 року звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання протиправним, скасування рішення та зобов»язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що 08.11.2016 року він звернувся до Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України ( Полтавський район ), про призначення йому пенсії за вислугою років на підставі Закону України «Про прокуратуру», додавши всі необхідні документи, передбачені постановою правління Пенсійного Фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення ( перерахунку ) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005 року ( із змінами і доповненнями ), зареєстрованою Міністерством юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846. 18.11.2016 року рішенням № 142 колегіального органу відповідача йому відмовлено у призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Приймаючи таке рішення відповідач послався на відсутність необхідного стажу роботи на посадах прокурорів та правових норм у чинному пенсійному законодавстві щодо призначення пенсій.

Вважаю зазначене рішення відповідача необгрунтованим та незаконним із наступних підстав.

На час звернення до відповідача він мав стаж роботи, що надає право на призначення та отримання пенсії за вислугу років - 20 років 10 місяців 23 дні ( в тому числі на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - 19 років 25 днів, строкова військова служба - 1 рік 9 місяців 22 дні ), який підпадає під дію частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції від 12.07.2001 року ( № 2663-ІІІ діє з 26.07.2001 року ). Наявність відповідного стажу підтверджується ксерокопією трудової книжки та довідкою прокуратури Полтавської області № 11-975 вих-16 від 14.11.2016 року і не заперечується відповідачем. Тому вважає, що має законне право на призначення та отримання пенсії за вислугу років, оскільки:

Ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 року передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної ( чинної заробітної ) плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного ( чинного ) заробітку.

Відповідно до ч.5 ст. 50-1 зазначеного Закону України до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах,

перелічених у ст. 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково- навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно вимог ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом»якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, ч. 1-3 ст. 46 Конституції України передбачають, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загально обов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхованих внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Ст. 17 Конституції України захист суверенітету, територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформації безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Держава гарантує соціальний захист громадян, які перебувають на службі.

Конституційний суд України вважає що ці положення ст. 17 Конституції України поширюються, у тому числі, і на службу в органах прокуратури. Норми, що регулюють суспільні відносини в цих сферах враховують екстремальні умови праці, пов'язані з постійним ризиком для життя і здоров»я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто, комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення. Конституційний суд зазначає, що багато таких «пільг», встановлених, зокрема, і Законом України «Про прокуратуру» є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів ( п. З рішення Конституційного суду України № 1- 15/2002 від 20.03.2002 року ).

Окрім того, у цьому ж рішенні ( абз. 4 п. 4 ) Конституційний суд України зазначає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантій, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня, який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом, то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних за ст. 22 Конституції України не допускається. Зупинення цієї норми можливо лише за умови введення, відповідно до

п. 31 ч.1 ст. 85 та п.19 ст. 92 Конституції України, надзвичайного стану.

У ч. 2 ст. 8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй (п. 4 рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року у справі № 1-29/2007).

П. 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі № 1-29/2007 визначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права. А тому, відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст.19, ч.1 ст. 68 Конституції України, вони є загальнообов»язковими, однаковою мірою мають додержуватись органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у невірні умови, підриває принцип довіри громадян до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

У п. 4 рішення від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 Конституційним Судом України викладено наступну правову позицію: в Україні, як соціальній правовій державі, політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров»я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов»язком держави. Діяльність її правотворчих та правозастосовних органів має здійснюватись за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України в межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом ст. 1,3 ч.2 ст. 6, ст. 8, ч. 2 ст. 9, ст. 23, ч.1 ст. 24 Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з цим передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг, не може бути скасовано, звужено.

У абз. 14 п. 5 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 також вказано що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов»язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалось, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається ( рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-пр/99, від 20.03.2002 № 5-пр/2002, від 17.03.2004 № 7-пр/2004, від 01.12.2004 № 20-пр/2004 ).

Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов»язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації ( абз. 5 п.6 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 1-21/2005 ).

З огляду на вищезазначені положення Конституції та висновки Конституційного Суду України не допускається звуження чи обмеження прав і свобод, інакше ніж у випадках, прямо передбачених Основним Законом України.

При цьому п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено :

1.Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

2.Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як норму прямої дії.

Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Враховуючи викладене, вважаю що внесенням змін до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991року звужено і обмежено його право, як особи що працювала в органах прокуратури України до внесення змін, на які посилається відповідач, до зазначеного закону, на пенсійне забезпечення при наявності 20 років вислуги, зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати та порядку її розрахунку.

Також внесенням, у порушення вимог ст. 22 Конституції України, змін до законодавства, зокрема п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, відповідно до якого у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», на які посилається відповідач у рішенні № 142 від 18.11.2016 року відмовляючи йому у призначенні пенсії, також порушується його конституційне право на пенсійне забезпечення.

На підтвердження вищевикладеного також надає копії рішень судів з аналогічного питання.

Таким чином, вважає відмову колегіального органу Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України ( Полтавський район ) у призначені йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001- протиправною.

Вказане рішення колегіального органу мною особисто отримано 18.11.2016 року у приміщенні управління Пенсійного фонду України у Полтавському районі, про що свідчить мій підпис у справі управління. Зважаючи на викладене, позовна заява мною подана у строки, які визначені ст. 99 КАС України.

Прохав визнати протиправними та скасувати рішення Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України ( Полтавський район ) № 142 від 18.11.2016 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років та зобов»язати Полтавське об»єднане управління Пенсійного фонду України ( Полтавський район ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 року ( № 2663-ІІІ діє з 26.07.2001 року ) з часу звернення до Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України ( Полтавський район ), а саме з 08.11.2016 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного ( чинного заробітку ) відповідно до довідок прокуратури Полтавської області № 688/вих-16 та № 18-689/вих-16 від 15.11.2016 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснивши, що всі підстави для задоволення позову викладені ним в позові, уточнив, що просить здійснити нарахування та виплату пенсії з часу звернення до Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України ( Полтавський район ), а саме з 25.10.2016 року.

Представник відповідача - Барабаш Ю.К. ( а. с. 71 ) заперечувала щодо задоволення позовних вимог з підстав, зазначених в рішенні ПОУ ПФ україни Полтавської області від 18.11.2016 року та листі УПФ № 18387/09 від 18.11.2016 року, та прохала відмовити в задоволенні позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 мав станом на 25.10.2016 року стаж роботи,

що надає право на призначення та отримання пенсії за вислугу років - 20 років 10 місяців 23 дні ( в тому числі на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - 19 років 25 днів, строкова військова служба - 1 рік 9 місяців 22 дні ), який підпадає під дію частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції від 12.07.2001 року ( № 2663-ІІІ діє з 26.07.2001 року ).( а. с. 16-23 ). Наявність відповідного стажу підтверджується ксерокопією трудової книжки та довідкою прокуратури Полтавської області №11-975 вих-16 від 14.11.2016 року ( а. с. 24-25, 26, 27-28 ).

Рішенням Полтавського об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 21.06.2016р. № 33 позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» ( а. с. 9, 10-11).

Суд, заслухавши сторін, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню відповідно до ст. 8, 22 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» ( в редакції від 12.07.2001 року ) з наступних підстав.

Ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 року передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної ( чинної заробітної ) плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного ( чинного ) заробітку.

Відповідно до ч.5 ст. 50-1 зазначеного Закону України до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст. 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково- навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно вимог ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також: у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також: бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків ( правового результату ) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними ( правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005р. № 5-рп/2005, від 29.06.2010р. № 17-рп/2010, від 22.12.2010р. № 23-рп/2010, від 11.10.2011р. № 10-рп/2011 ).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ( пункт 61). Також у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку ( пункт 109 ).

Відповідно до п. 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов»язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов»язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Згідно з п.4 рішення від 11.10.2005р. у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав, що в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров»я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов»язком Держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом ст. 1, 3, 6 ( ч. 2), 8, 19 ( ч. 2), 22, 23, 24 ( ч. 1 ) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов»язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб»єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Крім того, у абз.14 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005р. у справі № 1-21/2005 також вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається ( рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N8-pn/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004 ).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов»язані з реалізацією

права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах Держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо ( рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій ).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов»язана з ризиком для життя і здоров»я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Слід зазначити, що внесенням змін до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. Законом України від 08.07.2011р. «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузили і соціальні гарантії, а саме : гарантоване Конституцією право на пенсійне забезпечення при наявності 20 років вислуги, а також зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати та порядку її розрахунку.

Також, суперечить і викладеним вимогам Конституції України, п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-УШ, яким передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, в тому числі Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач правомірно звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років на підставі cт. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 в розмірі 90 % суми місячного ( чинного ) заробітку, як прокурору.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з дня звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, в даному випадку орган Пенсійного Фонду України.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 8, 22 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» ( в редакції від 12.07.2001 року ), ст. 9, 11, 69-71, 86, 94, 97, 100, 102, 128, 158-163, Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1до Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов»язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Полтавського об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 142 від 18.11.2016 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов»язати Полтавське об»єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 року ( № 2663-111, що діє з 26.07.2001 року ) з часу його звернення до Полтавського об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області - з 25.10.2016 року, виходячи з розрахунку 90 % від суми місячного ( чинного заробітку ) відповідно до довідок прокуратури Полтавської області № 688/вих.-16 та № 18-689/вих.-16 від 15.11.2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання її копії через Полтавський районний суд Полтавської області.

Постанова надрукована суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя О. О. Гальченко