Справа № 815/7523/16
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

815/7523/16

Справа № 815/7523/16

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Одеського обласного інституту удосконалення вчителів до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання протиправним та скасування рішення від 19.12.2016 року № 356, -

В С Т А Н О В И В:

Одеський обласний інститут удосконалення вчителів (надалі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси (надалі по тексту – відповідач або УПФУ в Приморському районі м. Одеси), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків від 19 грудня 2016 року № 356.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 14.11.2016 року по 25.11.2016 року відповідачем було проведено перевірку з питань дотримання Інститутом законодавства про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.2010 року по 30.09.2016 року, за наслідками якої було складено акт за результатами проведення планової перевірки щодо додержання суб’єктом господарювання вимог законодавства у сфері загальнообов’язкового державного пенсійного страхування від 25.11.2016 року №262. До зазначеного акту головним бухгалтером Інституту було надано пояснення щодо виявлених відповідачем порушень стосовно розбіжностей у 2010 році даних, зазначених у первинній документації з сумами, які зазначені в звітах: відхилення в нарахуванні страховка внесків на суму 1294,36 грн. виникло внаслідок нарахування відпусток у поточному місяці за наступні місяці 2010 року. Під час проведення перевірки відповідачем було виявлено порушення порядку зарахування страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в звітах за лютий, травень, червень, липень, листопад місяці 2010 року, зокрема: у звітних періодах не відображались нараховані відпускні майбутніх періодів. Так постановою управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси від 29.11.2016 року №74 було накладено адміністративне стягнення на головного бухгалтера Інституту за порушення ч.2 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення на загальну суму штрафу 357,00 грн., який було сплачено правопорушником у добровільному порядку 30.11.2016 року. Також відповідачем було виставлено вимогу про сплату боргу від 25.11.2016 року № Ю-14 на суму 455,46 грн., яка була сплачена позивачем 30.11.2016 року. 26.12.2016 року за вх. № 764 на адресу Інституту надійшло рішення управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків від 19 грудня 2016 р. №356 разом із супровідним листом від 19.12.2016 р. №2993/06, яким до Інституту застосовано фінансові санкції у розмірі 251 777, 15 грн. В зазначеному документі відповідач посилається на порушення п. 2 ст. 20, п.п. 1 п. 8 розділу XV та обґрунтовуючи свої дії п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ (в редакції, чинній на момент нарахування внесків та далі за текстом - Закон №1058-ІУ). Вважаючи такі дії управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси протиправними, а винесене ним рішення про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків від 19 грудня 2016 р. №356 незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях на позов.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Одеський обласний інститут удосконалення вчителів знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси, як платник внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування з 30.06.1995 року за № Ж 4062.

У період з 14.11.2016 року по 25.11.2016 року відповідачем було проведено перевірку Одеського обласного інститут вдосконалення вчителів з питань достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб, за наслідками якої був складений акт, який складається за результатами проведення планової перевірки щодо додержання суб’єктами господарювання вимог законодавства у сфері загальнообов’язкового державного пенсійного страхування від 25.11.2016 року №262 (а.с. 14-20).

На підставі зазначеного акту, УПФУ в Приморському районі м. Одеси було прийнято Рішення №356 від 19.12.2016 року про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасних та не сплачених страхових внесків, згідно з яким на підставі п.4, ч.9 ст.106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» (в редакції на момент вчинення порушення) застосовано до Одеського обласного інституту удосконалення вчителів фінансові санкції в розмірі 251 777,15 грн. (а.с. 13).

Вважаючи вищезазначене рішення №356 від 19.12.2016 року таким, що не відповідає чинному законодавству, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 року (надалі по тексту – Закон № 1058-ІУ) регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (ст. 5). Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці правовідносини лише у випадках, передбачених зазначеним Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим нормативно-правовим актом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, на яких поширюється його дія; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення, сплати цих внесків і стягнення заборгованості за ними.

Частиною 1 ст. 11 Закону № 1058-ІУ встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, інших відокремлених підрозділах цих підприємств, організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб, включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований чи єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 14 зазначеного вище Закону страхувальниками зазначених осіб є їхні роботодавці, які відповідно до частини першої статті 15 цього Закону належать до платників страхових внесків і зобов'язані на підставі пункту 6 частини другої статті 17 цього ж нормативно-правового акта нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки й у повному обсязі страхові внески.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначений ст. 20 Закону № 1058-ІУ.

Частиною 6 ст. 20 Закону № 1058-ІУ визначено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць.

Частинами 1, 2, 5, 9 ст. 106 Закону № 1058-ІУ передбачалось, що у разі виявлення своєчасно несплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески та сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Пунктом 4 ст. 9 ст. 106 Закону № 1058-ІУ, яка діяла до 1 січня 2011 року, було передбачено, що за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Як зазначає позивач у позові щодо підстав нарахування штрафних санкцій відповідачем, звітність до органів ПФУ надавалася за результатами календарного року.

Разом з тим, судом встановлено, що звітність щодо фактичних витрат на оплату праці, тобто заробітної платні та нарахованих й утриманих страхових внесків на заробітну плату надавались позивачем відповідно п.2.1 розділу II постанови управління Пенсійного фонду України від 05.11.2009 року N 26-1 «Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України», яким визначено, що страхувальники, крім осіб, зазначених в пунктах 2.2 -2.4 цього розділу, формують та подають до органів Пенсійного фонду звіт не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення базового звітного періоду. Базовим звітним періодом для них є календарний місяць. Звіт подається за формою згідно з додатком 4 (za136-09 ) до цього Порядку.

Тобто, судом встановлено, що позивачем звіти подавались за календарний місяць та відповідно проведеною відповідачем перевіркою розглядався кожний звіт окремо.

Так, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 року, яка діяла до 1 січня 2011 року, страхувальник зобов’язаний подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом.

Також позивач посилається на те, що Інститутом проведені акт звірки, разом з тим, акт звірки лише підтверджує сплату страхових внесків, які були нараховані та утримані у звітах, при звірці не проводиться співставлення з первинними бухгалтерськими документами.

При цьому, як зазначили представники відповідача, при проведенні вищезазначеної документальної перевірки, при співставленні поданої звітності з первинними бухгалтерськими документами, відповідачем було встановлено, що дані викладені у звітах не відповідають бухгалтерським документам, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) заробітної плати, на яку відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховуються страхові внески.

Як пояснила представник відповідача, сама відносно того чому були порушені норми ч. 1 ст.19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка зобов’язує роботодавця нарахувати страхові внески до солідарної системи для на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат та п. 2 ст. 20 (обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17, 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески) з головного бухгалтера позивача були взяті пояснення при проведенні перевірки.

При цьому, в позові позивач посилається на те, що норми п.2 ст. 20 вищезазначеного Закону не визначають факт порушення, але вони визначають обов’язок обчислення відповідно бухгалтерських документів. Проте в поясненнях головний бухгалтер й навів причини, чому всупереч вищезазначених норм визначених Законом, нараховував та утримував страхові внески не на фактичні витрати на оплату праці, та чому звіти подавались не на підставі бухгалтерських документів.

Також представник позивач під час судового розгляду не в повному обґрунтував результати відхилень виявлених перевіркою, оскільки порядок нарахування було позивачем не лише в місяцях зазначених у позові, а в період з лютого 2010 року по грудень 2010 року включно.

Як встановлено під час перевірки та підтверджено у судовому засіданні, саме на підставі бухгалтерських документів відповідачем була встановлена невідповідність даних відображених позивачем у звітах та фактичних витрат на оплату праці. Перевіркою було встановлено не лише заниження, але й завищення сум заробітної плати, які повинні були бути відображені позивачем у звіті та з яких повинні були нараховуватись та утримуватись страхові внески, разом з тим, позивачем не відображались достовірно.

Так, за лютий, травень, червень, липень, листопад місяці 2010 року внаслідок недостовірного відображення в щомісячних звітах позивачем були занижені страхові внески за ставкою 33,2 та 2 %. Таким чином, оскільки вони були заниженні, тобто невірно відображені в звітності, то й відповідно вони не могли бути своєчасно сплачені в повному обсязі.

Як судом було зазначено вище, п.4 ст. 9 ст. 106 Закону № 1058-ІУ, яка діяла до 1 січня 2011 року, було передбачено, що за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми. Тобто фінансова санкція виставляється на відповідні донарахування у кожному місяці. Суд звертає увагу, що звітність у 2010 році подавалась за кожний місяць окремо.

Із набранням чинності Законом України від 8 липня 2010 року №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування» наведена вище норма матеріального права була скасована (підпункт «й» п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень зазначеного Закону).

Водночас відповідно до абз. 5 п. 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 8 липня 2010 року №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування» стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих таабо не сплачених у період до 1 січня 2011р., в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011р. не настав, здійснюється фондами загальнообов’язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Зазначена правова позиція підтверджується постановою Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 26 березня 2013 року у справі №21- 71а13, в якій колегія суддів дійшла висновку, що заборгованість у зв’язку з несплатою страхових внесків, а отже і накладення штрафних санкцій, які виникли за 2004 р., та квітень - грудень 2005р., мають бути застосовані (стягнуті) і після 1 січня 2011 р., оскільки зазначені заборгованості і штрафні санкції виникли в період дії п.4, ч.9 ст.106 Закону України від 9 липня 2003 р. №1059-ІУ «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов’язковими для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Відповідно до положень ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обов’язковими для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 10 ст. 20 Закону №1058-ІУ, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

З огляду на встановлені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті Рішення №356 від 19.12.2016 року про застосування до позивача фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, діяв обґрунтовано, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, на підставі ст. 10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з’ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову Одеського обласного інституту удосконалення вчителів до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання протиправним та скасування рішення від 19.12.2016 року № 356 слід відмовити.

Судові витрати розподілити за правилами ст.94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Одеського обласного інституту удосконалення вчителів до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання протиправним та скасування рішення від 19.12.2016 року № 356 – відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 18 січня 2017 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 23 січня 2017 року.

Суддя С.О. Cтефанов

В задоволенні адміністративного позову Одеського обласного інституту удосконалення вчителів до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання протиправним та скасування рішення від 19.12.2016 року № 356 – відмовити.

23 січня 2017 року.