Справа № 826/16317/16
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20 січня 2017 року 14 год. 20 хв. № 826/16317/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд), з урахуванням усунення виявлених недоліків, 25 жовтня 2016 року надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" (далі - позивач, ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери") до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Фідобанк" (далі - ПУАТ "Фідобанк") Коваленка Олександра Володимировича (далі - відповідач, уповноважена особа Фонду) про визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду щодо віднесення до категорії нікчемних угод договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 18 травня 2016 року, укладеного між ПУАТ "Фідобанк" та ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим №459 (далі - договір №459).

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки уповноваженою особою Фонду протиправно прийнято рішення про віднесення договору №459 до категорії нікчемних угод, чим порушено права та законні інтереси ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери".

Ухвалою суду від 28 жовтня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/16317/16 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні, а також задоволено письмове клопотання представника ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" про пришвидшення розгляду справи та ухвалено вжити заходів щодо невідкладного розгляду і вирішення справи.

У судовому засіданні 21 листопада 2016 року судом задоволено відповідне клопотання представника уповноваженої особи Фонду та, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Фонд (далі - третя особа).

До суду 25 листопада 2016 року через канцелярію від представника ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" надійшла письмова заява про уточнення позовних вимог, а саме про визнання протиправними дій уповноваженої особи Фонду щодо віднесення до категорії нікчемних угод договору №459.

Вказану заяву судом, згідно з ч. 1 ст. 137 КАС України, у судовому засіданні 05 грудня 2016 року прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи для врахування під час прийняття у справі судового рішення по суті позовних вимог.

У тому ж судовому засіданні 05 грудня 2016 року судом прийнято ухвалу, якою відмовлено у задоволенні письмового клопотання представника уповноваженої особи Фонду про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні 08 грудня 2016 року судом прийнято ухвали, якими відмовлено у задоволенні письмових клопотань представника уповноваженої особи Фонду про зупинення провадження у справі та про призначення у справі судової економічної експертизи.

У судовому засіданні 20 грудня 2016 року судом прийнято ухвалу, якою відмовлено у задоволенні письмового клопотання представника уповноваженої особи Фонду про призначення у справі судової економічної (судово-бухгалтерської) експертизи.

Представник позивача у судове засідання 20 грудня 2016 року не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому, 20 грудня 2016 року до суду через канцелярію представником позивача подано письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Під час переходу у судовому засіданні 20 грудня 2016 року присутні представники відповідача не визнали позов та разом із представником третьої особи просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову та поясненнях по суті позову, наданих до суду разом із відповідними доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи вище викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у тому ж судовому засіданні 20 грудня 2016 року судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2016 року між ПУАТ "Фідобанк", як продавцем, та ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери", як покупцем, укладено договір №459, за умовами якого продавець передає у власність покупця, а покупець приймає у власність нежиле приміщення №67, №53 (літ. "А") у будинку №11/61 по вулиці Льва Толстого у місті Києві, загальною площею 159,5 кв.м. (далі - нежиле приміщення).

Згідно з п. 10 договору №459, за домовленістю сторін договору продаж нежилого приміщення здійснено за 4968500,00 грн. без ПДВ.

На виконання умов договору №459 ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" 18 травня 2016 року перерахувало на рахунок ПУАТ "Фідобанк" 4968500,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжного доручення №143 від 18 травня 2016 року та відповідної банківської виписки.

Поряд з цим, постановою Правління Національного банку України "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до категорії неплатоспроможних" від 20 травня 2016 року №8 ПУАТ "Фідобанк" віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим того ж 20 травня 2016 року Фондом видано наказ №184 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", відповідно до якого, розпочато процедуру виведення ПУАТ "Фідобанк" із ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць із 20 травня по 19 червня 2016 року (включно) та призначено уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленка Олександра Володимировича, якому делеговано усі повноваження тимчасового адміністратора ПУАТ "Фідобанк", визначені ст.ст. 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року №4452-VI (далі - Закон №4452-VI).

У подальшому, 09 червня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №959 "Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк", яким продовжено строк тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк" та повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк", визначені ст.ст. 37-39 Закону №4452-VI, зі 20 червня по 19 липня 2016 року.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 18 липня 2016 року №142-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Фідобанк" виконавчою дирекцією Фонду 19 липня 2016 року прийнято рішення №1265 "Про початок процедури ліквідації ПУАТ "Фідобанк" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким, розпочато процедуру ліквідації ПУАТ "Фідобанк" із 20 липня 2016 року по 19 липня 2018 року та призначено уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленка Олександра Володимировича, якому делеговано усі повноваження ліквідатора ПУАТ "Фідобанк", визначені ст.ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону №4452-VI, строком на 2 роки, із 20 липня 2016 року по 19 липня 2018 року включно.

При цьому, 25 липня 2016 року проведено засідання комісії з перевірки правочинів, договорів за господарською діяльністю, призначеної наказом уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк" від 25 травня 2016 року №32, результати якого оформлено протоколом від 25 липня 2016 року.

Як вбачається із вище вказаного протоколу від 25 липня 2016 року, комісія погодилася із висновками ПАТ "Аудиторська фірма "Де Візу" щодо виявлених ознак нікчемності договору №459 відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI та ст. 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У зв'язку із вище викладеним, уповноваженою особою Фонду направлено ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" повідомлення від 26 липня 2016 року №2-1-0-3-1/107-ЛК про нікчемність договору №459.

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, щодо того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Однак, суд вважає за доцільне та необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, виходячи із нижче викладених мотивів.

Висновок Верховного Суду України у вище вказаних постановах зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вище зазначені спірні правовідносини, які регулюються нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року №2343-XII (далі - Закон №2343-XII), а тому спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, належить вирішувати у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Нормами Закону №2343-XII визначено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №2343-XII, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Тобто, нормами Закону №2343-XII регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються у порядку, визначеному нормами ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону №2343-XII, законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Суд звертає увагу на те, що у даній справі вирішуються спірні правовідносини у рамках норм Закону №4452-VI.

Закон №4452-VI є спеціальним, нормами якого, як уже зазначено вище, регулюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

Системний аналіз вище викладених норм Закону №4452-VI дає суду підстави дійти до висновку, що, у даному випадку, ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку у силу відмінного правового регулювання, відрізняється від процедури, передбаченої нормами Закону №2343-XII. Зокрема, згідно зі ст. 7 Закону №2343-XII, порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин у частині задоволення кредиторських вимог у рамках норм Закону №2343-XII є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство у господарському суді.

У даному випадку, ліквідація банку здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України у рамках норм Закону №4452-VI, якими не передбачено порушення справи про банкрутство у господарському суді, а тому, у даному випадку, норми Закону №2343-XII до спірних правовідносин не застосовуються.

Крім того, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2, ч.ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 36, ч. 1 ст. 54 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Дія Закону №2343-XII на банки не поширюється.

Рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Отже, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають вирішенню за правилами КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" від 20 травня 2013 року №8.

Вище вказані висновки також кореспондуються із позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в інформаційному листі №992/11/14-14 від 25 липня 2014 року.

Таким чином, враховуючи у сукупності вище викладені норми та з'ясовані обставини, а також з метою дотримання вимог ст. 17 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14 та вирішення даної справи саме у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 34, ч.ч. 1, 4 ст. 36, п. 4 ч. 2, ч. 3 ст. 37, ч.ч. 1, 2, п.п. 2, 3 ч. 3, ч.ч. 4, 10 ст. 38, п. 8 ч. 1 ст. 48 Закону №4452-VI, Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує один місяць. У разі виведення неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, передбачений п.п. 3-5 ч. 2 ст. 39 цього Закону, тимчасова адміністрація може бути продовжена на строк до одного місяця. У разі виведення неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, передбачений п.п. 1 і 2 ч. 2 ст. 39 цього Закону, строк тимчасової адміністрації може бути продовжений на п'ять днів з припиненням не пізніше дня отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

Уповноважена особа Фонду має право: 1) призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обов'язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю; 2) здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом.

Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема: банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Усі або частина повноважень Фонду, визначених цією статтею, можуть бути делеговані Фондом уповноваженій особі Фонду.

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема, здійснює повноваження, що визначені ч. 2 ст. 37 цього Закону.

Отже, із системного аналізу вище викладених норм Закону №4452-VI суд приходить до висновку, що уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації, наділена повноваженнями повідомляти сторін за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 Закону №4452-VI, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів, у випадку наділення її Фондом відповідними повноваженнями.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що уповноважена особа Фонду у межах спірних правовідносин наділена Фондом вище вказаними повноваженнями.

Поряд з цим, як вбачається із наявної у матеріалах справи копії протоколу від 25 липня 2016 року засідання комісії з перевірки правочинів, договорів за господарською діяльністю, призначеної наказом уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк" від 25 травня 2016 року №32, висновок комісії щодо виявлених ознак нікчемності договору №459 відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI та ст. 228 ЦК України ґрунтується на наступному.

Кошти, які сплачено ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" за договором №459, акумульовано ним на відкритому у ПУАТ "Фідобанк" п/р №3684 за рахунок таких перерахувань:

1) 22 квітня 2016 року із п/р №8210 ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери", який відкрито в UniCredit Bank, перераховано 3000000,00 грн. із призначенням платежу - перерахування коштів із поточного рахунку на поточний рахунок у ПУАТ "Фідобанк" без ПДВ. Станом на 9:00 18 травня 2016 року залишок коштів по рахунку ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери", який відкрито у ПУАТ "Фідобанк", становив 3015142,60 грн.

2) ТОВ "Правове бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" із п/р №8442 у банку 18 травня 2016 року (о 13:16) перераховано ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" 416626,00 грн.;

3) ТОВ "Правничий офіс "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" із п/р №1519 у банку 18 травня 2016 року (о 13:16) перераховано ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" 299283,00 грн.;

4) ТОВ "Правничий альянс "Алєксєєв, Боярчуков" із п/р №1414 у банку 18 травня 2016 року (о 13:16) перераховано ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" 1237500,00 грн.

Враховуючи надходження коштів від ТОВ "Правове бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери", ТОВ "Правничий офіс "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" та ТОВ "Правничий альянс "Алєксєєв, Боярчуков" упродовж 18 травня 2016 року, стало можливим придбання ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" майна ПУАТ "Фідобанк" за ціною 4968500,00 грн.

Відчуження майна ПУАТ "Фідобанк" відбулося за 2 дні до введення тимчасової адміністрації за ціною, яка, за попереднім аналізом, відрізняється на понад 20% від звичайних цін на подібне нерухоме майно.

З огляду на обставини укладення договору №459, сторони насправді мали на меті не здійснення купівлі-продажу нерухомого майна, а всупереч процедурі, визначеній нормами Закону №4452-VI, задовольнити грошові вимоги кредиторів ПУАТ "Фідобанк" - ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" та пов'язаних із ними осіб за рахунок активів вказаного банку.

Внаслідок укладення договору №459 ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" фактично отримало нежиле приміщення у залік задоволення його кредиторських вимог щодо повернення коштів, які перебували на рахунках вище вказаних суб'єктів господарювання у ПУАТ "Фідобанк", поза процедурою, передбаченою нормами Закону №4452-VI.

Однак, із вище викладеними доводами суд не погоджується, оскільки належних та достатніх доказів на підтвердження зазначеного представниками уповноваженої особи Фонду до суду не надано.

Крім того, суд звертає увагу, що, як уже зазначено вище, кошти у розмірі 3000000,00 грн. (що складає більше 50% суми договору №459) перераховано ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" із рахунку в UniCredit Bank на рахунок у ПУАТ "Фідобанк", а тому суд критично відноситься до вище вказаних доводів щодо мети задоволення кредиторських вимог ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" щодо повернення коштів, які перебували на рахунках у ПУАТ "Фідобанк", поза процедурою, передбаченою нормами Закону №4452-VI.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у ст. 203 ЦК України, серед яких зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 632, ст. 655, ч. 1 ст. 691 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, ціна договору №459 становить 4968500,00 грн.

Зазначену ціну, за якою здійснено продаж нежилого приміщення, погоджено сторонами з урахуванням звіту про оцінку майна №103/16, складеного 12 травня 2016 року ТОВ "Центр оцінки власності "Парето", відповідно до якого, ринкову вартість нежилого приміщення визначено у розмірі 2275083,33 грн. без ПДВ.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Суд критично ставиться до наданого представниками уповноваженої особи Фонду до суду звіту з незалежної оцінки нежилого приміщення, складеного 07 липня 2016 року ТОВ "Експерт-Альянс", оскільки уповноваженою особою Фонду не надано до суду доказів, на підставі чого ТОВ "Експерт-Альянс" надавалися послуги по оцінці майна (нежилого приміщення), зокрема, договір №0507-30/16 від 05 липня 2016 року, а також не надано до суду доказів оплати за надання вище вказаних послуг, у зв'язку із чим суд вважає вище вказаний неналежним доказом заниження вартості нежилого приміщення у договорі №459 більш ніж на 20% від реальної вартості.

А тому, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів представників уповноваженої особи Фонду стосовно того, що у межах спірних правовідносин має місце відчуження банком (ПУАТ "Фідобанк") майна за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком).

Крім того, представниками уповноваженої особи Фонду також не надано до суду належних та достатніх доказів того, що договір №459 порушує публічний порядок, а саме направлений на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

У зв'язку із вище викладеним суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів представників уповноваженої особи Фонду щодо виявлених ознак нікчемності договору №459 відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI та ст. 228 ЦК України.

Отже, враховуючи вище викладене у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору №459 нікчемним, у зв'язку з чим дії уповноваженої особи Фонду щодо віднесення договору №459 до категорії нікчемних угод суд вважає протиправними.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича щодо віднесення до категорії нікчемних угод договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 18 травня 2016 року, укладеного між публічним акціонерним товариством "Фідобанк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим №459.

3. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" () здійснений ним судовий збір у розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ().

Копії постанови направити сторонам та третій особі (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин