Справа № 593/1581/16-а
Суддя: Німко Н. П.
Дата ухвалення: 2017-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/593/5/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" січня 2017 р. м.Бережани Тернопільської області

Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Німко Н.П., розглянувши в порядку скороченого провадження в місті Бережани Тернопільської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бережанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Бережанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, посилаючись на те, що 11 грудня 2013 року вона вийшла на пенсію державного службовця з посади заступника начальника відділу з виплати пенсій УПФ України в Бережанському районі, і їй було призначено пенсію на підставі ст.37 ЗУ «Про державну службу» у розмірі 80 % від суми заробітної плати. 23 грудня 2016 року вона звернулася до відповідача із заявою про здійснення їй перерахунку пенсії з 01.12.2015 року по 30.04.2016 року та з 01.05.2016 року, у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям. Однак Бережанським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області, яке є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі, їй 26 грудня 2016 року за Вих. № 38/Г-11 було надано листа, в якому відмовлено у вищезазначеному перерахунку пенсії. Такі дії відповідача позивачка вважає протиправними і такими, що порушують її конституційні права на збільшення розміру пенсії, а тому просить: поновити їй пропущений строк звернення до суду та відкрити провадження у адміністративній справі; визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови їй у перерахунку пенсії з 01.12.2015 року по 30.04.2016 року та з 01.05.2016 року, у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до постанов КМУ № 1013 від 09.12.2015 року та №292 від 06.04.2016 року; зобов'язати Бережанське об'єднане УПФ України Тернопільської області провести перерахунок та виплату їй пенсії з 01.12.2015 року по 30.04.2016 року відповідно до розміру заробітної плати працюючого державного службовця у грудні 2015 року, зазначеного у листі Бережанського об'єднаного УПФ України Тернопільської області від 26.12.2016 року №38/Г-11 та з 01.05.2016 року відповідно до розміру заробітної плати працюючого державного службовця у травні 2016 року, зазначеного у листі відповідача від 26.12.2016 року № 38/Г-11 у розмірі 80% сум заробітної плати, із включенням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати відповідно до постанови Бережанського районного суду від 16.01.2014 року №593/2319/13-а із збереженням базового місяця індексації та із врахуванням раніше виплачених сум; справу розглянути без її участі в порядку скороченого провадження; судові витрати у справі стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 29 грудня 2016 року відкрите скорочене провадження за заявленими позовними вимогами.

В письмових запереченнях відповідач позов не визнав у повному обсязі, у зв'язку з тим, що дії відповідача повною мірою відповідають вимогам діючого законодавства, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка 11 грудня 2013 року вийшла на пенсію державного службовця з посади заступника начальника відділу з виплати пенсій УПФ України в Бережанському районі. Їй було призначено пенсію на підставі ст.37 ЗУ «Про державну службу» у розмірі 80 % від суми заробітної плати. Загальний стаж роботи позивачки складає 38 років 11 місяців 16 днів, у тому числі стаж роботи на державній службі 11 років 5 місяців 10 днів.

23 грудня 2016 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, у зв`язку з підвищенням розміру заробітної плати державних службовців відповідно до постанови КМУ №1013 від 09 грудня 2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативних актів» виходячи з 80% від суми заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, але листом від 26 грудня 2016 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, оскільки ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII не передбачає можливості проведення перерахунку пенсій, в тому числі призначених відповідно до ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723. Тому підстави для проведення перерахунку пенсій відповідно до ст.37 (1) ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723 відсутні. Пенсії призначені згідно ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723, перераховуються у випадку, якщо до складу пенсійної виплати державного службовця входять надбавки, підвищення, доплати тощо, які визначаються залежно від розміру прожиткового мінімуму.

Як стверджує позивачка, вона має право на перерахунок раніше призначеного розміру пенсії, у зв'язку з підвищенням з 01.12.2015 року та з 01.05.2016 року посадових окладів працюючих державних службовців.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ).

Згідно зі статтею 37 Закону №3723-ХІІ (у редакції, на час призначеннях пенсії позивачу) пенсія державним службовцям виплачується за рахунок держави. На одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років. Зазначеним особам призначаються пенсії в розмірі 80 відсотків суми їх посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії. Пенсія державному службовцю виплачується у повному розмірі незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 % посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії.

Відповідно до статті 37-1 Закону №3723-XII (у редакції, чинній на травень 2016 року) умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця визначався Постановою КМУ «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» №865 від 31.05.2000 року (далі - Постанова №865).

Згідно п. 4 Постанови №865 (у редакції від 25.03.2014 року) було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень КМУ заробітна плата для перерахунку пенсії визначалась виходячи з заробітної плати працюючих державних службовців за тими ж посадами.

Відповідно до п. 5 Постанови №865 (у редакції від 25.03.2014 року) перерахунок пенсій провадився з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики. У разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а у разі його відсутності та перейменування (відсутності) посад довідка видається у порядку, встановленому Міністерством соціальної політики за погодженням з Головним управлінням державної служби.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством, чинним станом на час призначення пенсії позивачці було передбачено право осіб, які отримують пенсію державного службовця, на перерахунок її розміру, у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою і було визначено умови та порядок здійснення такого перерахунку.

Законом України від 28.12.2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №76-VІІІ), який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» і викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Вказаний Закон №76-VІІІ є чинним і підлягає до виконання, оскільки Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним не визнавався.

Таким чином, на час звернення позивачки до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (грудень 2016 року) внесено зміни, які набрали чинності 01 січня 2015 року, в статтю 37-1 ЗУ «Про державну службу», що регулює порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців та фактично анульовано норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та підстави для такого перерахунку.

Постановою КМУ від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - Постанова №1013) до Постанови №865 внесено зміни, які застосовуються з 15.12.2015 року, а саме виключено пункт 4, та пункт 5 викладено в новій редакції: «Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».

З викладеного вбачається, що чинним законодавством регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати.

Таким чином, нормами Постанови №865 на час звернення позивачки до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 23.12.2016 року, не передбачено порядку перерахунку пенсії державного службовця.

Отже, з 15 грудня 2015 року діючим законодавством України не визначено суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до ЗУ «Про державну службу».

На час звернення позивачки до управління Пенсійного фонду України у Бережанському районі із заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Оскільки чинним законодавством України (Законом України від 28.12.2014 №76-VIII) фактично припинено право на перерахунок призначених пенсій державних службовців у зв'язку з підвищенням окладів з 01.01.2015 року, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок, проведення такогоперерахунку, жодних підстав для визнання протиправними дій (бездіяльності)управління Пенсійного фонду та проведення перерахунку призначеної пенсії, не вбачається.

Такої ж правової позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України у справі №К/800/26605/16 від 11 жовтня 2016 року.

При цьому, суд зауважує, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивачці не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п. 2.2. вказаного рішення вказано, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, З статті 116). У Рішенні від 2 березня 1999 року №2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на те, що Закон №76-УІІІ (яким фактично анульовано саме право на перерахунок пенсій) є чинним і підлягає до виконання, Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним такий не визнавався, беручи до уваги позицію Конституційного Суду України викладену у рішенні №20-рп/2011 від 26.12.2011року та рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, позиції Європейського суду з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 року, відтак звуження прав та соціальних гарантій позивача відсутні.

Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Крім того, Верховний Суд України у своїй постанові від 12 липня 2016 року у справі № 21-1726а16 висловив правову позицію, відповідно до якої відсутність постанови Кабінету Міністрів України яка чітко визначає розмір заробітної плати (чи пенсії) не є підставою для застосування вже недіючих норм в Законі України для проведення перерахунку заробітної плати (пенсії).

Таким чином, пенсійний орган діяв у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивачки на підставі ст. 37-1 Закону №3723-XII і Постанови №865 у редакціях, чинних на момент призначення їй пенсії, як вона просить у своєму адміністративному позові, та приймає до уваги зміну законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Щодо зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії з включенням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати відповідно до постанови Бережанського районного суду від 16.01.2014 року №593/2319/13-а із збереженням базового місяця індексації та із врахуванням раніше виплачених сум, то і в цій частині вимоги не підлягають до задоволення, оскільки вони вже вирішені судом згідно зазначеної позивачкою постанови суду і про не включення відповідачем таких сум до перерахунку пенсії та її виплати позивачці, остання, як вбачається із поданого позову та долучених матеріалів справи, до відповідача не зверталася, як і не зазначила про вчинення таких дій відповідачем. А тому, в цій частині заявлених вимог, суд приходить до висновку про відсутність спору про право, тобто про недоведеність факту порушення в цій частині законних прав, свобод та інтересів позивачки відповідачем.

Згідно ч.1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

На підставі вищевикладеного керуючись ст.ст. 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Бережанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії - відмовити у повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського Апеляційного Адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня отримання її копії сторонами.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Н.П.Німко