Справа № 826/4795/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4795/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

19 січня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Астромарин» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом Закритого акціонерного товариства «Астромарин» до Старшого державного інспектора Чернігівської митниці ДФС Кичка Романа Віталійовича, Чернігівської митниці ДФС, Державної фіскальної служби України про скасування картки відмови, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року, Закрите акціонерне товариство «Астромарин» (далі - позивач, ЗАТ «Астромарин») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до старшого державного інспектора Чернігівської митниці ДФС Кичка Романа Віталійовича (далі - відповідач 1), Чернігівської митниці ДФС (далі - відповідач 2) та Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 3), в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просило:

- скасувати повністю, як незаконну, картку відмови у пропуску через митний кордон України №102030000/2015/00282 від 10.10.2015, видану ЗАТ «Астромарин» відповідачем 1;

- зобов'язати відповідача 3 до поміщення автомобілю «Mercedes Benz» реєстраційний номер FDD 770 у митний режим тимчасового ввезення та його пропуску через митний кордон України як транспортного засобу комерційного призначення під час використання директором ЗАТ «Астромарин» Шиман М.В. автомобілю «Mercedes Benz» реєстраційний номер FDD 770 для виконання комерційних завдань ЗАТ «Астромарин» в Україні.

Позов обґрунтовано тим, що 10.10.2015 директор ЗАТ «Астромарин» Шиман М.В. прибула до міжнародного автомобільного пропуску «Нові Яриловичі» для в'їзду на територію України у комерційних цілях на автомобілі «Mercedes Benz» реєстраційний номер FDD 770, який належить на праві власності ЗАТ «Астромарин» (останнє являється резидентом Литви) та є транспортним засобом комерційного призначення.

Для поміщення цього автомобілю в режим тимчасового ввезення Шиман М.В. у відповідності до ст. 104 Митного кодексу України та додатку С Конвенції про тимчасове ввезення подала старшому державному інспектору Чернігівської митниці ДФС Кичку Р.В. пакети всіх необхідних документів.

Проте, останній надав Шиман М.В. картку відмови у пропуску через митний кордон України № 102030000/2015/22282 від 10.10.2015, якою безпідставно відмовлено директору товариства у пропуску через митний кордон автомобілю «Mercedes Benz» реєстраційний номер FDD 770.

На переконання позивача, директор ЗАТ «Астромарин» Шиман М.В. ввозила автомобіль на митну територію України не для особистого користування, а виключно для комерційного використання, що в свою чергу не підлягає оподаткуванню митними платежами згідно ст. 106 Митного кодексу України та ст. 6 додатку С Конвенції про тимчасове ввезення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 10.10.2015 до зони митного контролю митного поста «Нові Яриловичі» Чернігівської митниці ДФС смугою зелений коридор прибув автомобіль «Mersedes-Benz» реєстраційний номер FDD 770 під керуванням громадянинки Шиман М.В.

Для здійснення митного контролю та митного оформлення Шиман М.В. надала працівнику митного органу митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних з провадженням підприємницької діяльності, де задекларувала певну суму валютних цінностей.

При цьому, зі слів позивача транспортний засіб «Mercedes Benz» реєстраційний номер FDD 770 ввозився Шиман М.В. в режимі тимчасового ввезення як для комерційного використання, а тому в поданій митній декларації не відображався.

Для ввезення вказаного автомобіля на митну території України в режимі тимчасового ввезення Шиман М.В. надала старшому державному інспектору Чернігівської митниці ДФС Кичку Р.В. наступні документи:

- паспорт громадянки України Шиман М.В.;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована за межами території тимчасового ввезення (а саме оригінал свідоцтва про реєстрацію автомобіля на ім'я резидента Литви - ЗАТ «Астромарин»);

- електронний цифровий витяг з реєстру юридичних осіб Литви щодо ЗАТ «Астромарин», де наведені відомості про Шиман М.В. як директора цього товариства;

- оригінал україномовного наказу ЗАТ «Астромарин» від 14.08.2015 про відрядження Шиман М.В. до України та Росії на період з 15.08.2015 по 07.03.2016, та закріплення за нею час службового відрядження автомобіля «Mercedes Benz» реєстраційний номер FDD 770.

10.10.2015 після опрацювання поданих документів відповідач 1 видав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 102030000/2015/00282 (далі - картка відмови) та роз'яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації.

Картка відмови видана позивачу у зв'язку з недотриманням вимог ст. 380 Митного кодексу України та Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення.

Зокрема, в тексті картки відмови наведені такі причини відмови у пропуску транспортного засобу через митний кордон України: громадянка України Шиман М.В. подала митну декларацію затверджену Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 431 «Про затвердження форми митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних з провадженням підприємницької діяльності» та має намір ввезти на митну територію України транспортний засіб Mercedes Benz, реєстраційний номер FDD 770, який належить компанії UAB «ASTROMARINE» Литва, Вільнюс Жямінос, 35 - 27, яким вона керує на підставі наказу б/н від 14.08.2015.

Відповідно до ст. 2 Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення Конвенції про тимчасове ввезення, прийнятої 26.06.1990 у м. Стамбулі, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 24.03.2004 № 1661-IV «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення», правом на тимчасове ввезення без сплати належних податків і зборів відповідно до ст. 2 цієї Конвенції користуються транспортні засоби комерційного чи приватного використання. Під терміном «комерційне використання» згідно зі ст. 1 Додатку С до Конвенції розуміється платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів, а під терміном «приватне використання» - перевезення особою виключно для особистих потреб, за винятком будь-якого комерційного використання.

Також ст. 5 Додатку С до Конвенції встановлено, що для того щоб можна було скористатись правами на пільги, транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстровані на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території ввезення, і ввозитися та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території.

Громадянка України Шиман М.В. документи, що підтверджують комерційне використання автомобіля Mercedes Benz, реєстраційний номер FDD 770 не надала, документи, які б підтверджували постійне проживання на території, яка не є територією тимчасового ввезення остання також не надала. Сплатити митні платежі передбачені у ст. 380 Митного кодексу України громадянка України Шиман М.В. відмовилися.

Позивач вважає, що відповідач-1 під час здійснення митного контролю невірно трактував мету використання транспортного засобу, що ввозився директором ЗАТ «Астромарин» Шиман М.В. на митну територію України в режимі «тимчасового ввезення», як для особистого використання фізичної особи, а тому картка відмови оформлена з порушенням норм чинного законодавства, та відповідно є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегыя суддів звернути увагу на наступне.

Митне оформлення транспортних засобів, положення митних режимів, порядок переміщення транспортних засобів через митний кордон України та інші питання пов'язані з митним оформленням товарів регулюються Митним кодексом України (далі - МК України).

Пунктами 23 і 24 ч. 1 ст. 4 МК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що «митне оформлення» - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а «митний контроль» - сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно п. 29 ч. 1 цієї ж статті Кодексу митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 246, 248 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Статтею 70 МК України запроваджуються такі митні режими: імпорт (випуск для вільного обігу); реімпорт; експорт (остаточне вивезення); реекспорт; транзит; тимчасове ввезення; тимчасове вивезення; митний склад; вільна митна зона; безмитна торгівля; переробка на митній території; переробка за межами митної території; знищення або руйнування; відмова на користь держави.

Відповідно до ст. 71 МК України декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом.

В ході розгляду справи встановлено, що 10.10.2015 громадянкою України Шиман М.В. для здійснення ввезення на митну територію України в режимі тимчасового ввезення автомобіля марки «Mercedes Benz», реєстраційний номер FDD 770 без декларування відомостей про такий в тексті митної декларації подано пакет документів, перелік яких зафіксований в картці відмови.

Зі змісту цих документів (перелік яких наведений вище по тексту судового рішення), а також додатково поданих позивачем перекладів на російську мову текстів електронного цифрового витягу з реєстру юридичних осіб Литви щодо ЗАТ «Астромарин», витягу щодо статусу ЗАТ «Астромарин» як податкового резидента Литви та витягу щодо статусу Шиман М.В. як податкового резидента у Литві) вбачається наступне. Транспортний засіб марки «Mercedes Benz», реєстраційний номер FDD 770 згідно з наявною в матеріалах справи копією свідоцтва на реєстрацію D 711322, зареєстрований в Литві на ЗАТ «Астромарин» та відповідно до копії наказу цього товариства від 14.08.2015 був закріплений за директором цього товариства Шиман М.В. на період відрядження з 15.08.2015 по 07.03.2016 (мета відрядження - здійснення переддоговірної та договірної роботи на території України і Росії), тобто на час перетину кордону перебував у тимчасовому володінні останньої.

Шиман М.В. власноручно і самостійно було заповнено митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних з провадженням підприємницької діяльності, в якій ним зазначено, що вона прямує до України та Росії. Автомобіль марки «Mercedes Benz», реєстраційний номер FDD 770 як транспортний засіб для особистого користування у митній декларації не зазначався.

Згідно розширеного витягу з реєстру юридичних осіб Литовської республіки Шиман М.В. є директором та єдиним акціонером ЗАТ «Астромарин», та здійснює від імені юридичної особи одноособове представництво, а отже мала належні повноваження на користування зазначеним автомобілем та прийняття відповідних рішень стосовно необхідності перетину кордону України на зазначеному транспортному засобі та заповнення митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних з провадженням підприємницької діяльності.

При цьому, за даними перекладу довідки Державної податкової інспекції при Міністерстві фінансів Литовської Республіки № (4.66)-337-1674 від 30.08.2013, що визначає місцеперебування резидента Литви, Шиман М.В. надавався дозвіл на тимчасове проживання в Республіці на термін з 29.08.2012 по 29.08.2013.

Щодо посилання апелянта на те, що спірний автомобіль використовувався для комерційного безоплатного перевезення вантажів, що належать безпосередньо ЗАТ «Астраморин», колегія суддів звертає увагу на наступне.

Умови тимчасового ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України визначені главою 18 Митного кодексу України (далі - МКУ).

Статтею 103 МК України визначено, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 104 цього Кодексу митний режим тимчасового вивезення може бути застосований до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо вивозяться за межі митної території України. Законодавством України з питань державної митної справи можуть бути визначені документи, які використовуються для декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митний режим тимчасового вивезення замість митної декларації.

Згідно ч. 6 ст. 104 МКУ для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, яка відповідальна за дотримання митного режиму, повинна подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення.

Відповідно до п. 58 ч. 1 ст. 4 МК України транспортні засоби - транспортні засоби комерційного призначення, транспортні засоби особистого користування, трубопроводи та лінії електропередачі.

Згідно з п. 59 ч. 1 ст. 4 МК України транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

За п. 60 ч. 1 ст. 4 МК України транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 МК України транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 189 МКУ тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, шо такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України.

Згідно ч. 1 ст. 105 МК України у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках В.1-В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Також ст. 106 МК України передбачається, що у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами відповідно до положень Додатка Е до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік) можуть поміщуватися товари (за винятком підакцизних), не зазначені у статтях 105, 189 цього Кодексу, а також у Додатках B.1 - B.9, C, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), або такі, що не відповідають вимогам зазначених Додатків.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п. b ст. 1 Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналась відповідно доЗакону України «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення» від 24.03.2004 № 1661-IV (далі по тексту - Конвенція), термін «комерційне використання» означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Пункт «b» ст. 5 Додатку С до Конвенції передбачає, що для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території.

Відповідно до статті 4 глави ІІІ Конвенції якщо в Додатку не передбачено інше, кожна із Договірних Сторін має право обумовлювати тимчасове ввезення товарів (у тому числі транспортних засобів) наданням митного документа та гарантії (що саме визначено нормами ст. 104 МК України).

Умови здійснення міжнародних перевезень вантажів та пасажирів (багажу) регламентовано Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м. Женева, 1956р.), Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973р., до яких Україна приєдналась 05.12.2004 та 01.08.2006 відповідно.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева, 1973 р.) застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення пасажирів (та у відповідних випадках - їх багажу) транспортними засобами, коли у договорі вказано, що перевезення здійснюється територією принаймні двох країн та що пункт відправлення або пункт призначення, або той та інший знаходяться на території однієї з країн, що домовляються. Статтею 5 зазначеної Конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів перевізник має видати індивідуальний або колективний квиток, в якому мають бути зазначені назва та адреса перевізника.

Крім того, питання міжнародного перевезення пасажирів і вантажів врегульовано розділом IV Закону України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт», зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Відповідно до ч. 5 ст. 53 Закону № 2344-ІІІ при виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти повинні мати: дозвіл України; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

Відповідно до ч. 6 ст. 53 Закону № 2344-ІІІ при виконанні міжнародних перевезень пасажирів нерезиденти повинні мати: дозвіл України; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (для нерегулярних та маятникових перевезень); білетно-облікову документацію.

З огляду на аналіз вищезазначених нормативно-правових актів, визнання автотранспортного засобу (у тому числі легкового) як транспортного засобу комерційного використання можливо виключно за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що повинно підтверджуватись: при платному перевезенні осіб: білетно-обліковою документацію; - при платному чи безоплатному промисловому чи комерційному транспортуванні товарів: товарно-транспортними документами, зокрема міжнародною автомобільною накладною (CMR).

Крім того, п. 1 ч. 1 ст. 335 МК України передбачено перелік документів та відомостей, які перевізник (декларант, уповноважена ним особа) надають митному органу при перевезені товарів автомобільним транспортом.

Згідно з ч. 3 ст. 189 МК України, тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України.

Враховуючи вищевикладене, громадянин (як резидент та і нерезидент) може тимчасово в'їжджати на територію України на транспортному засобі комерційного призначення зі звільненням від оподаткування і без застосування гарантії за умови, що вказаний транспортний засіб знаходиться у власності (користуванні) юридичної особи, яка зареєстрована на території іншої держави, та використовується в комерційних цілях (платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення товарів).

Щодо документів, які підтверджують комерційне використання спірного транспортного засобу, колегія суддів звертаєж увагу на наступне.

Громадянин, який возить транспортний засіб комерційного призначення на митну територію України, повинен мати: документи, що підтверджують здійснення цим громадянином діяльності на користь юридичної особи - власника (користувача) транспортного засобу; належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення транспортного засобу; документи на транспортний засіб, що підтверджують його реєстрацію в іншій державі на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами України; документи на транспортний засіб, що підтверджують мету його тимчасового ввезення; документи, що підтверджують комерційне використання транспортного засобу.

На підставі частин 1, 2 ст. 105 МКУ у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у ст. 189 МКУ та в Додатках В.1-В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених вказаними Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Згідно з пунктом «а» ст. 5 Додатка С до Конвенції для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком, транспортні засоби комерційного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які здійснюють свою діяльність з такої території.

Пунктом «а» ст. 7 Додатка С до Конвенції визначено, що незважаючи на положення ст. 5 цього Додатка, транспортні засоби комерційного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення і які здійснюють свою діяльність на користь останнього, навіть якщо вони зареєстровані або постійно проживають на території тимчасового ввезення.

Зазначені норми Митного Кодексу України та Конвенції стосовно надання пільг в оподаткуванні митними платежами при тимчасовому ввезенні транспортних засобів можуть застосовуватись виключно для транспортних засобів комерційного призначення (використання).

З Картки відмови вбачається, які документи надані Шиман М.В. до митного оформлення. Серед цих документів відсутні документи, що підтверджують комерційне -остання спірного автомобіля, а саме: білетно-облікова документація або товарно- транспортний документ, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR).

У зв'язку з тим, що надані громадянкою Шиман М.В. в пункті пропуску «Нові Яриловичі» документи жодним чином не підтверджували комерційне використання на території України спірного транспортного засобу здійснити його митне оформлення, як транспортного засобу комерційного призначення в режимі «тимчасове ввезення» було неможливим.

Правова позиція щодо обов'язковості підтвердження належними документами транспортних засобів комерційного призначення, які ввозяться на митну територію України викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 26.02.2015 № К/800/39104/13 (№ 812/3920/13-а), від 07.11.2013 № К/800/44271/13 (№ 812/5181/13-а), від 11.06.2015 № К/800/17147/13 (№ 2а/1270/10026/12), від 20.01.2015 № К/800/37473/13 (№ 812/3756/13-а).

Щодо пропуску спірного автомобіля на митну територію України, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Легковий автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO», реєстраційний номерний знак FDD770, VIN-код WDF7671, є транспортним засобом особистого користування та міг бути ввезеним на митну територію України виключно як транспортний засіб особистого користування.

Відповідно до пункту 60 частини 1 ст. 4 МКУ транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

На підставі пункту «с» ст. 1 Додатка С до Конвенції «приватне використання» означає перевезення особою виключно для особистих потреб, за винятком будь-якого комерційного використання.

Пунктом «f» ст. 1 Конвенції термін «особа» означає як фізичну, так і юридичну особу, якщо інше не передбачене контекстом.

Дослідивши наявні матеріали справи, встановлено відсутність документальних доказів того, що транспортний засіб, який ввозився 10.10.2015 Шиман М.В. на митну територію України є транспортним засобом комерційного призначення.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неврахування як нормативно так і документально обґрунтовані посилання позивача на мету використання Шиман М.В. автомобіля для виконання службового відрядження згідно наказу товариства від 14.08.2015, оскільки, виходячи з положень МК України та Конвенції, транспортні засоби, які тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-резидентами в службових цілях, а не для платного транспортування осіб та/або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів через митний кордон України, не відносяться до транспортування засобів комерційного призначення. Митне оформлення таких транспортних засобів повинно здійснюватися відповідно до вимог ч. 3 ст. 380 МК України.

Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України передбачено ст. 380 МК України.

Частиною 2 ст. 380 МК України встановлено, що транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу.

Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбаченихрозділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об'єктом оподаткування митними платежами.

Відповідно до ч. 3 зазначеної вище статті Кодексу, тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

При цьому, з урахуванням ст. ст. 90, 381 МКУ без письмового декларування, без внесення грошової застави, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності громадяни можуть ввезти на митну територію України зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземних держав транспортні засоби виключно в режимі «транзит».

Таким чином було визначено, що транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ VITO», реєстраційний номерний знак FDD770, VIN-код WDF7671, переміщувався 10.10.2015 через митний кордон України громадянкою Шиман М.В., яка мала належні повноваження власника на тимчасове користування зазначеним автомобілем, тому цей транспортний засіб був віднесений до категорії транспортного засобу особистого користування, який перебуває у тимчасовому користуванні громадянки Шиман М.В., у зв'язку з чим до неї застосовані норми ст. 380 МКУ.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбаченихрозділом X цього Кодексу.

При цьому, пунктом «с» ст. 1 Додатку С до Конвенції встановлено, що термін "приватне використання" означає перевезення особою виключно для особистих потреб, за винятком будь-якого комерційного використання.

Згідно з п. «а» ст. 5 Додатку С до Конвенції для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком транспортні засоби комерційного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які здійснюють свою діяльність з такої території.

З контексту наведених положень норм матеріального права слідує, що транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України лише громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів.

Резидентство Шиман М.В., як громадянки Литви та або особи, яка мала статус резидента Литви на момент перетину митного кордону України 10.10.2015 матеріалами справи не підтверджується.

Таким чином, посилання позивача на застосування до випадку ввезення Шиман М.В. 10.10.2015 на територію України автомобіля для службового користування положення ст. 6 Додатку С до Конвенції, згідно якої згода на тимчасове ввезення транспортних засобів надається без вимагання митного документа або гарантії, є хибними.

Відповідно до ст. 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження. Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому главою 4 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач 1 діяв з підстав та у межах повноважень, наданих законодавством України, відповідачем 1 правомірно та обґрунтовано винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 10.10.2015 № 102030000/2015/22282.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено обставини справи на підставі яких зроблено правильний висновок, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Астромарин»- залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 19 січня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.