Справа № 161/9462/16-а, 2-а/161/527/16
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2017-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року Справа № 876/8865/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю представника відповідачів: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради та Департаменту муніципальної поліції ОСОБА_2 міської ради на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2016 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, Департаменту муніципальної поліції ОСОБА_2 міської ради про визнання рішення та дій протиправними,-

В С Т А Н О В И Л А:

22.07.2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №3-10 від 20.01.2016 року «Про демонтаж тимчасової споруди на пр.Молоді, 8а» та про визнання протиправними дії Департаменту муніципальної поліції ОСОБА_2 міської ради щодо демонтажу тимчасової споруди (кіоску), що знаходиться за адресою: м.Луцьк, пр.Молоді, 8а, вчиненні 03 березня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення вважає протиправним, оскільки торговий кіоск не є самовільно встановленою спорудою, рахується у його власності та прийнятий в експлуатацію відповідно до норм чинного законодавства.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради від 20 січня 2016 року № 3-10 «Про демонтаж тимчасової споруди на пр.Молоді, 8а». Визнано протиправними дії Департаменту муніципальної поліції ОСОБА_2 міської ради щодо демонтажу тимчасової споруди (кіоску), що знаходився за адресою: м.Луцьк, пр.Молоді, 8а, вчинені 03 березня 2016 року.

Відповідачі постанову оскаржили, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подали апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просять оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на те, що тимчасова споруда на пр.Молоді, 8а, в якій здійснював підприємницьку діяльність позивач, розміщена в охоронних зонах підземних інженерних мереж, що суперечить «Єдиним правилам ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони». Крім цього твердження суду першої інстанції про те, що виконання оскаржуваного рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради порушило право власності позивача, не обгрунтоване та не підтверджено позивачем будь якими документами, що могли б засвідчити його право власності на тимчасову споруду на пр.Молоді, 8а.

У ході апеляційного розгляду представник апелянтів ОСОБА_1 надала пояснення та просить задовольнити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що компетенція органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів не поширюється на прийняття рішень, наслідком яких є звільнення території міста від майна, яке перебуває у приватній власності, примусове припинення права власності на таке майно.

Проте, колегія суддів вважає, що даний висновок суду першої інстанції не можна визнати обґрунтованим.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що рішенням ОСОБА_2 міської ради від 04.09.2001 року № 475 було надано дозвіл ОСОБА_3 на встановлено торгового кіоску на пр.Молоді, 8а.

Актом технічної комісії про прийняття в експлуатацію об'єкта, затвердженим у 2002 році, прийнято в експлуатацію торговий кіоск №376 на пр.Молоді, 8а підприємця ОСОБА_3 (а.с.8-9).

Крім того, між позивачем та ОСОБА_2 міською радою були укладені договір оренди інженерної інфраструктури міської території від 20.09.2001 року, потім - договір оренди землі від 17.10.2008 року (а.с. 10-12).

Договором оренди землі від 17.10.2008 року встановлено строк дії договору, а саме 1 рік.

Згідно повідомлення від 03.02.2013 року позивача повідомлено, що 09.09.2011 року закінчився договір оренди, укладений між ОСОБА_2 міською радою та ФОП ОСОБА_3 Також зазначено, що договір оренди землі поновленню не підлягає у звязку з тим, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється згідно наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» без виділення земельної ділянки. (а.с.13)

03.12.2014 ОСОБА_2 міська рада надіслала позивачу лист №1.1-30/6652, яким повідомила про необхідність повернення земельної ділянки орендодавцеві та підписання акта приймання-передачі. (а.с.45)

У звязку з неповерненням земельної ділянки орендодавцеві та не оформлення паспорту привязки тимчасових споруд виконавчий комітет ОСОБА_2 міської ради прийняв рішення №3-10 від 20.01.2016 року «Про демонтаж тимчасової споруди на пр.Молоді, 8а». (а.с.39-41)

Згідно відповіді департаменту муніципальної поліції ОСОБА_2 міської ради №27-19/356 від 23.03.2016 року рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №3-10 від 20.01.2016 року «Про демонтаж тимчасової споруди на пр.Молоді, 8а» повністю виконане, обєкти демонтовані.(а.с.17)

Вважаючи оскаржуване рішення та дії щодо його виконання протиправними позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Згідно з ст.12 Земельного Кодексу України розпорядження землями територіальної громади на території сіл, селищ, міст належить до повноважень сільських, селищних, міських рад та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

У відповідності до ст.125 Земельного Кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації; право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації; приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно ст.31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендаря. Тому зобовязання повернути земельну ділянку її власнику є зобовязанням, яке виникає на підставі та у строки, що передбачені договором.

Відповідно до п.2.35 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва ти житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244, документація щодо встановлення тимчасових споруд, видана до набрання чинності цим Порядком, дійсна до закінчення її терміну дії.

Як уже було викладено вище підставою знаходження тимчасової споруди на пр.Молоді. 8а, зазначеною в Акті технічної комісії про прийняття в експлуатацію обєкта, (п.4 та 5) являлась земельна ділянка та договір оренди землі, термін якого закінчився 09.09.2011 року, а дана земельна ділянка за рішенням Господарського суду Волинської області від 19.07.2016 (справа №903/475/16) має бути повернута в примусовому порядку Позивачем ОСОБА_2 міській раді.

Отже, твердження суду першої інстанції про те що Акт технічної комісії про прийняття обєкта в експлуатацію від 2002 року спростовується договором оренди землі та вищевказаним рішенням.

Крім цього твердження суду першої інстанції, що виконання оскаржуваного рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №3-10 «Про демонтаж тимчасової споруди на проспекті Молоді, 8а» від 20.01.2016 порушило право власності позивача, не обґрунтоване та не підтверджене позивачем будь якими документами, що могли б засвідчити його право власності на тимчасову споруду на пр.Молоді, 8а.

Відповідно до п.42 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Статтею 30 Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить організація благоустрою населених пунктів.

Відповідно до п.4 ст.15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» Власник тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованої на території об'єкта благоустрою державної та комунальної власності, зобов'язаний забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території або може брати пайову участь в утриманні цього об'єкта благоустрою на умовах договору, укладеного із підприємством або балансоутримувачем.

Типовий договір щодо пайової участі в утриманні обєкта благоустрою затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Містобудівною документацією міста ОСОБА_2 не визначено розміщення кіоску за адресою пр.Молоді, 8а, оскільки кіоск розміщений на обєкті благоустрою міста ОСОБА_2, то це суперечить п.4 ст.15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідно до рішення ОСОБА_2 міської ради від 30.12.2009 №53/39 «Про обмеження розміщення малих архітектурних форм на центральних вулицях та площах» обмежено встановлення малих архітектурних форм на центральних вулицях та площах міста згідно з додатком, в 100-метровій зоні навколо навчальних закладів, шкіл та дитячих садочків, в 50-ти метровій зоні навколо торгових центрів, 50-ти метровій зоні культурних споруд (крім обєктів, які необхідні для їх обслуговування). Торгівельний кіоск позивача розміщений був якраз на одній із центральних вулиць міста ОСОБА_2.

Стаття 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачає, що акти прийняті відповідною радою та законні вимоги органів та посадових осіб є обовязковими для виконання громадянами зокрема, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Керуючись вищенаведеним колегія суддів вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки оскаржуване рішення та дії при його виконанні були здійсненні у відповідності, спосіб та у межах встановлених законодавством, що в свою чергу не порушило право власності чи будь яких охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, не вірно встановлено фактичні обставини справи, надано невірну оцінку дослідженим доказам та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради та Департаменту муніципальної поліції ОСОБА_2 міської ради задовольнити, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2016 року у справі №161/9462/16-а скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

ОСОБА_4